Fra omtrent 900-tallet utviklet det ladinske språk spesifikke særtrekk som avgrenset det fra de romanske nabospråkene. Blant disse særtrekk er bortfallet av trykklette sluttvokaler (f.eks. latin → protoladinsk [ravn]), og delvis av konsonanter ( → [han ser]), diftongisering av kort og til og ( → [han ser]), vokalene og oppstår, delabialisering av ( → [hvordan]) trykksterk blir til ( → → [sang]) rotasisme ( blir i noen sammenhenger til ; → [vilje]), perfektum erstattes gjennom andre konstruksjoner ( → → [har ropt]).