I 1863 begynte London som første by i verden å bygge det som skulle bli en omfattende undergrunnsbane (T-bane). Senere kom også en «ekte» jernbaneforbindelse, den nord–sør-gående . Men disse banene løste bare delvis problemene. Underveis fra vest til øst med tog og T-bane i Stor-London må folk ofte bytte to ganger med ekstra omstignings- og ventetid, og ulemper for hele transportsystemet: Flaksehalser i myldretidene med forsinkelser som forsterkes når titusener av mennesker må ut av overfylte tog for å ta trappen, rulletrapp eller ramper for å komme seg på andre overfylte tog.