Denne kasusen brukes i langt flere sammenhenger enn nominativ og vokativ, og er én av de oblike kasusene. Foruten at akkusativ står sammen med en rekke preposisjoner, brukes den for å markere det direkte objekt, indre objekt, objektspredikativ, mål og retning, den brukes i konstruksjoner med upersonlige verb og i enkelte adverbielle sammenhenger: : – Jeg leser en bok/boken. står i akkusativ fordi det er direkte objekt for verbet . : – Å leve et lykkelig liv. Indre objekter brukes ved intransitive verb og substantivet har samme stamme (eller lignenede betydning) som verbet. Denne type konstruksjon brukes for øvrig til å avgrense eller bestemme verbet nærmere. : – Jeg ynkes over/synes synd på. Du ergrer meg. – (i akkusativ) brukes ved noen upersonlige verb som uttrykker følelse. Personobjektet blir da den som logisk sett «utfører handlingen». : – Han gjorde meg til konge. – Både og står i akkusativ. er objektspredikativ for , som er direkte objekt for verbet . : Her brukes akkusativ for å angi lengde, høyde, bredde, dybde og avstand. Den kan også brukes for å angi tidsvarighet og alder: – «En lanse seks fot lang». står i akkusativ og angir lengde. – Troja ble beleiret i ti år. – står i akkusativ og angir tidsvarighet. : Her brukes akkusativ i tilstedsbetydning ved bevegelsesverb. Den brukes særlig ved navn på byer og mindre øyer: – gå hjem. står i akkusativ og har tilstedsbetydning. – Å dra til Roma og Delos. og står begge i akkusativ og betegner retning. er by og går under «mindre øy».