I sjøvannet finnes også oppløste metallforbindelser. Disse stammer fra samme prosess som lager skorsteinene, men i stedet for å bygge seg opp fra havbunnen i skorsteiner, sprer det seg som et jevnere lag utover. Dette skjer på havbunnen, og i de bratteste sidene av de større undersjøiske fjellene. På begge stedene forekommer mineralene fordi de er lesket ut fra berggrunnen. Manganskorpene, som disse oppløste metallforbindelsene danner, vokser med alt fra under 1 mm pr. millioner år, til 1 cm pr. millioner år. Etter lang tid, ligger det en skorpe av disse metallforbindelsene som dekker den harde steingrunnen under. Oljedirektoratets tykkeste påviste forekomster, er på rundt 40 cm, men det varierer hvor tykk skorpen er. FNs Havrettskonvensjon gjør at vi med vår kystlinje har store områder utenfor kontinentalsokkelen der vi kan finne manganskorper og sulfidforekomster. Norge har rett på forekomster som ligger på kontinentalsokkelen, og helt ut til kontinentalmarginen, som innebærer de bratte sidene ned fra kontinentalsokkelen til dyphavsslettene. Altså noen av stedene der de største manganskorpeforekomstene er påvist.