I løpet av det romerske kongedømmet, var Romas konge den fremste utøvende magistrat. Hans makt var i praksis absolutt og eneveldig. Han var yppersteprest, lovgiver, dommer og øverste kommandant av hæren. Når kongen døde ble hans makt overført til det romeske senatet, som deretter valgte en («mellom konger») som administrerte valget av en ny konge.