En forsøksperson ble ledet inn i et intervjurom som var utstyrt med en mikrofon og et headset. De fikk vite av forsøksleder at de skulle delta i en diskusjon om personlige problemer assosiert med livet som student. For å unngå eventuell forlegenhet som kunne påvirke diskusjonen fikk ikke deltakerne se hverandre, og forsøkslederen informerte også om at han ikke kom til å overhøre samtalen direkte, men at den ble tatt opp på tape. Det forsøkspersonen ikke visste var at de andre «deltakerne» var opptak gjort av medhjelpere. Forsøkspersonen var dermed den eneste virkelige deltakeren i diskusjonen. Han ble fortalt at hver deltaker fikk to minutter hver til å snakke om et problem, før mikrofonen ble avslått og de andre fikk mulighet til å komme med kommentarer. Altså var det kun en person om gangen som kunne høres av de andre. Dette ble gjort for å forhindre forsøkspersonen i å forhøre seg med «de andre» om hva de foretok seg under den forestående nødssituasjonen.