Dette verket har kun blitt bevart i et enkeltstående manuskript som ble funnet Hersfeldklosteret i byen Bad Hersfeld i den tyske delstaten Hessen i det daværende tysk-romerske keiserdømmet og ført til Italia i 1455 hvor Enea Silvio Piccolomini, den senere pave Pius II, først undersøkte og analyserte det og deretter satte i gang interessen blant tyske humanister som Conrad Celtes, Johannes Aventinus, og særlig Ulrich von Hutten som en autentisk kilde om det forhistoriske Germania. Siden da har behandlingen av teksten angående kulturen til de tidlige germanske folkene i det forhistoriske Tyskland vært en særdeles betydningsfull kilde for tysk historie, filologi og etnologiske studier, og i mindre grad også av betydning for studiet av norrøn kultur og norrøn mytologi.