Bølgelengdedispersjon (Kromatisk dispersjon): Et optisk signal (puls) er bygd opp av mange bølgelengder (i et lite område rundt f.eks 1550 nm). Hver av disse bølgelengdene brytes med hver sin vinkel når de kommer inn i fiberen (se bildet over),og får dermed en litt annen vei gjennom fiberen, som igjen gir litt ulik hastighet gjennom fiberen. Når en av bølgelengdene i signalet ankommer mottakeren vil andre bølgelengder fortsatt være inne i fiberen, og komme frem en liten tid senere. Dette fører til at pulsen blir «bredere» og dermed også svakere. Dette fenomenet gir større utslag jo lengre fiberen er. Materialdispersjon: Urenheter i glassmaterialet gjør at lyssignalet blir reflektert i alle retninger i fiberen, og gjøre at signalet blir mer utydelig (og svakere) utover i fiberen. Bølgetypedispersjon (Modedispersjon): Man opererer med to typer fibre i optisk kommunikasjon single-modus og multi-modus. Fordi lyskilden sprer lyset i forskjellige vinkler på dets vei inn i fiberen vil hver modus av signalet gå ulike veier gjennom fiberen, og dermed vil noen modi gå en «lengre» vei enn andre modi, og dermed gjøre at signalet blir «bredere» og svakere. For multi-modus er denne egenskapen den mest betydningsfulle egenskapen ved fiberen, noe som gjør at multi-modus ikke brukes over lange avstander. Single-modus har kun en modus og blir dermed ikke påvirket av denne dispersjonsårsaken. Polarisasjonsmodusdispersjon: Lys består av to bølgeformede polarisasjonsakser som står vinkelrett på hverandre. Ettersom tverrsnittet av kjernen i en fiber aldri vil være en perfekt sirkel i hele fiberens lengde, vil PMD oppstå. Eksempel: Dersom kjernen over en strekning beskriver en liggende oval, vil den stående polarisasjonsaksen få et smalere område å svinge på, og dermed en kortere vei å gå enn den liggende komponenten.