Johan Sebastian Welhaven nevnte juletreet i et dikt fra 1836, Henrik Wergeland i «Vintersang» i 1840. To andre kjente juletrebeskrivelser fra juletreets barndom i Norge finnes i et brev fra Jørgen Moe, som feiret jul med juletre på Nes jernverk i 1842, og i prestefruen Gustava Kiellands erindringer fra Lyngdal fra årene 1837–1854. Lorentz Dietrichson og Edvard Hans Hoff som begge vokste opp i Bergen på 1840-tallet, fortalte at juletre var en innarbeidet tradisjon i deres barndom. I 1850- og 60-årene var juletreet kjent i byene og hos enkelte familier på landet. Skikken spredte seg gjerne fra embetsmannsfamilier, i særlig grad prester, så videre til lærere, handelsmenn – og til slutt hos det brede lag av folket. Juletreet ble avbildet i blader og bøker fra 1850 og framover. Juletrefester i skolen fikk stor betydning for spredningen av juletreet fra 1880-årene og i tiårene framover i enkelte deler av landet, andre steder var det juletrær i private hjem før skolen på stedet begynte å arrangere juletrefester. Det var først godt utpå 1900-tallet at juletreet var i allmenn bruk over hele landet; til noen isolerte steder kom det ikke før i 1930.