Straks etter frigjøringen i mai 1945 ble han avsatt fra stillingen ved Universitetet i Oslo. Ørbeck hadde ingen tilknytning til NS, og på direkte forespørsel fra Ørbeck svarte Quelprud «på ære og samvittighet» at han ikke var nazist. Quelprud ble imidlertid dømt til 10 års tap av statsborgerlige rettigheter, ifølge Ørbeck fordi han hadde holdt et foredrag ved universitetet om «Lysenkos angrep på den vedtatte arvelære». Etter krigen ble spørsmålet om fullførelse og publikasjon av Ørbecks arbeid om Huntingtons sykdom aktuelt. Ørbeck søkte kontakt med Humangenetisk institutt, men følte at han møtte en kald skulder på grunn av sitt samarbeid med Quelprud. Olav Hanssen la imidlertid arbeidet fram på Matematisk-naturvitenskapelig klasses møte i 1953. Alf Ørbeck ble invitert i Vitenskapsakademiet og holdt et foredrag over emnet like før avhandlingen ble trykt i 1954. Quelprud ble imidlertid ikke invitert til Vitenskapsakademiet med etterfølgende soupér, noe han tok seg meget nær av. Ørbeck sørget da for at han iallfall fikk betjene filmapparatet og vise bildene av slektstavlene. Kort tid deretter var Quelpruds karenstid over. Spørsmålet om arbeidet burde vært bedømt for den medisinske doktorgrad, har vært vurdert. Det var et prinsipielt problem at det var skrevet av to forfattere, der den ene hadde mistet sine statsborgerlige rettigheter, og at et doktorgradsarbeid skal utføres av én person. Deretter sendte Ørbeck alt materiale han hadde samlet, til Quelprud, og anmodet ham om å deponere det i Universitetsbibliotekets folkeminnesamling, og som Ørbeck skrev i 1980, «der er det vel tilgjængelig».