Aurelianus hadde spilt en viktig rolle i å gjenopprette Romerrikets grenser fra ytre trusler. Grensene var stort sett intakte, bortsett fra at romerne hadde oppgitt Dacia nord for Donau. Men mer fundamentale problemer var fortsatt igjen. I særdeleshet hadde retten til å etterfølge keiseren aldri blitt klart definert i Romerriket, noe som førte til gjentatte tronstridigheter og innbyrdeskriger mellom stridende fraksjoner i militæret, det romerske senatet, og andre grupper som fremmet deres kandidat for keiserverdigheten. Etter drapet på Aurelianus i 275 fikk riket ytterligere 8 keisere og keiserkandidater før Diokletian i 284 overtok som keiser og klarte å stabilisere forholdene En annen sak var Romerrikets store størrelse som gjorde det vanskelig for en enkelt autokratisk hersker å kontrollere og håndtere de tallrike trusler som til enhver tid kom. Også dette ble radikalt håndtert av Diokletian. Hans reformer og styre gjorde det mulig for riket å overleve i vesten for enda et århundre og i øst i over et millennium.