Eleven var i virkeligheten en skuespiller. Forsøket ble ledet av en streng, «upåvirket» leder kledd i tekniker-uniform. Læreren og eleven ble i det opprinnelige forsøket anbragt i to ulike rom med lydforbindelse imellom. Til eleven var det tilsynelatende festet et sett elektriske ledninger som læreren kunne kontrollere fra et panel foran seg. Læreren fikk så utlevert en liste to-stavelsesord som han skulle lære videre til eleven. Etter å ha lest opp en serie ord skulle så læreren lese opp første stavelse i ordet og eleven skulle fortsette med den neste stavelsen. Eleven fikk fire alternative svar, og han skulle markere riktig svar ved å trykke på riktig bryter for dette alternativet. Dersom eleven svarte feil, skulle læreren tildele ham et elektrisk støt. I virkeligheten var det ikke noe elektrisk støt som ble gitt til eleven, men for at forsøkspersonen skulle tro at situasjonen var reell, ble han selv gitt et eksempel på et elektrisk støt av laveste grad (15 volt) før forsøket startet. På panelet foran seg kunne læreren tilsynelatende gradere støtene fra 15 volt til 450 volt. De øverste trinnene var merket med «FARE – meget alvorlig støt». «Læreren» ble instruert om å gi sterkere støt for hvert feil svar som eleven avga, og kunne høre elevens «lidelser» under forsøkene. Om læreren nølte under eksperimentet, ga forsøkslederen verbale oppfordringer om å fortsette etter en viss rekkefølge: «Vær snill og fortsett.» – «Eksperimentet krever at du fortsetter, vær snill og fortsett.» – «Det er viktig at du fortsetter. Fortsett.» - «Du har intet valg, du må fortsette.» – Dersom forsøkspersonen nektet å fortsette forsøket før eller etter de fire oppfordringene, ble forsøket avbrutt. Ellers ble forsøket avbrutt etter tre «elektrosjokk» på høyeste nivå.