Wexford ble en engelsk bosetning i middelalderen. Denne befolkningen besto av hiberno-normannere (irsk-normannere) som også er karakterisert som «Old English» for å skille dem fra senere engelsk innflytning ved at de var inngifte med irere og det skjedde en kulturell assimilering, og som det ble sagt: «mer irske enn irlenderne» (irsk: ). En form for engelsk språk, kjent som yola, ble ofte snakket i sørlige Wexford til det begynte å avta på midten av 1800-tallet. Yola var imidlertid ikke offisielt utdødd før den siste taleren døde i 1998, en lokal fisker fra Kilmore Quay ved navn Jack Devereux. Yola-navnet for Wexford var Weiseforthe.