Hertugdømmet utviklet seg fra et slavisk rike av Wartislaw I av Pommern som periodevis var avhengig av Polen, Sachsen, Danmark og til slutt Det tysk-romerske riket. Hertugene av Pommern hadde ofte styrt landet samtidig som førte til ulike interne inndelinger og framveksten av flere sentre av hertuglig makt. Intern svakhet står derfor bak tapet av selvstendighet. Etter trettiårskrigen var kongene av Sverige og kurfyrstene-hertugene av Brandenburg, seinere kongene av Preussen, medlemmer av Den tysk-romerske Riksdagen, mens landskapet ble integrert i de nye rikene som den svenske besittelsen Pommern og som den brandenburgske provinsen under det samme navnet.