Byen ble et spa/kursted med det latinske navnet Aquæ Sulis («Vannene til Sulis») en gang rundt år 60 e.Kr. da romerne bygde bad og et tempel i dalen til elven Avon, skjønt varme kilder var kjent lenge før romerne. Klosteret og klosterkirken Bath Abbey ble grunnlagt på 600-tallet og ble et religiøst senter; bygningen ble ombygd mellom 1100- og 1500-tallet. På 1600-tallet ble det fremmet påstander om at vannet fra kildene hadde helsebringende virkning, og Bath ble populært som by for spa i særlig georgiansk tid. Georgiansk arkitektur, framstilt av lokal kalkstein («Bathstein»), omfatter blant annet Royal Crescent, The Circus, Grand Pump Room og Bath Assembly Rooms hvor Beau Nash hadde hovedsete for byens sosiale liv fra 1705 og fram til hans død i 1761. Mange av gatene og plassene ble formgitt av arkitekten John Wood den eldre (som hovedsakelig arbeidet i Bath), og ble 1700-tallet ble på moten og befolkningen vokste. Jane Austen bodde i Bath tidlig på 1800-tallet. Ytterligere større bygninger kom på 1800-tallet og som en følge av «Bath Blitz» i april 1942, Nazi-Tysklands bombing av byen under den andre verdenskrig.