Slaget ble fulgt av ennå et sjøslag, slaget ved Caishi, som ble utkjempet senere samme år. Disse to slagene var viktig for utviklingen av Kinas første permanente flåte under Sòng-dynastiet; historikeren Joseph Needham har hevdet at flåten som i utgangspunktet hadde elleve skvadroner og 3000 mann vokste Sòng-marinen i løpet av ett århundre til å ha 20 skvadroner med 52.000 mann, med sin hovedbase i Shanghai. De sørkinesiske handelsmennene bidro også mye til at marinen ble forsynt. I Jīn-felttoget i 1161 deltok omtrent 340 skip i slag på Yangzijiang. Likevel lå det en lang utvikling bak dette slaget; i 1129 ble det bestemt av kastemaskiner som kastet bomber skulle være standardutstyr på alle krigsskip, og mellom 1132 og 1183 ble mange tredemøllehjulbåter, både små og store, bygd, hvorav noen hadde så mange som elleve hjul på hver side (den bemerkelsesverdige ingeniøren Gao Xuans oppfinnelse). I 1203 ble noen av disse utstyrt med jernplater (skipsbyggeren Qin Shifus design). Slik klarte Sòng-marinen å holde tilbake jursjenen og mongolene i deres erobringer i nesten to århundrer, og oppnådde full kontroll over Østkinahavet.