Krasickis betydeligste verker forener i seg opplysningstidens beste egenskaper: vidd, eleganse og fordomsfri samfunnskritikk. I («Monachomachia, czyli Wojna mnichów», 1778) håner han munkenes latskap og uvitenhet. Verket var skrevet med tanke på den opplyste, religiøst tolerante henimot indifferente Fridriik den store - men i Polen tok mange anstøt av at en polsk biskop skulle skrienoe slik for den selvsamme fremmede monark som seks år senere hadde initiert en oppdeling av fedrelandet. Deretter sendte han ut («Antimonachomachia», 1780), for å rette opp denne brøde, hvor han tilsynelatende kaller angrepene tilbake, men i virkeligheten forsterker han dem.