Første slesvigske krig, også kalt treårskrigen eller den slesvig-holstenske krig (1848–1850) ble utløst mellom Danmark og Tyskland med bakgrunn i den spente situasjon i den danske helstaten i 1848. «» var et politisk ladet begrep som ble benyttet for kongeriket og de tre hertugdømmene Slesvig, Holstein og Lauenburg, som etter Wienerkongressen i 1815 ble knyttet til Danmark. Alle enhetene ble styrt fra København, men administrasjonen var skilt ut i det danske kanselliet (for kongeriket) og det tyske kanselliet (for de tre hertugdømmene). Slesvig var et dansk len, mens Holsten og Lauenburg var tyske len og dermed medlemmer av Det tyske forbund. Den danske kongen representerte i Det tyske forbund som hertug av Holstein og hertug av Lauenburg, selv om Slesvig og Danmark ikke var medlemmer.