I løpet av det 3. årtusen f.Kr. skjedde det en intim kulturell symbiose mellom sumerisk og akkadisktalende, som omfattet utbredt tospråklighet. Påvirkningen fra sumerisk på akkadisk og omvendt er tydelig på alle områder, fra ordlån i massiv skala, til syntaktisk, morfologisk og fonologisk konvergens. Dette har fått forskere til å referere til sumerisk og akkadisk i det tredje årtusen som en språkbunt (to ubeslektede språk som ligner på hverandre). Akkadisk erstattet gradvis sumerisk som talespråket i Mesopotamia et gang rundt begynnelsen av det tredje og andre årtusen f.Kr. (den nøyaktige tidsrammen er et spørsmål om akademisk debatt). Fra ca. 5400 f.Kr. fram til framveksten av det akkadiske riket i det 24. århundre f.Kr., hadde Mesopotamia blitt dominert av stort sett sumeriske byer og bystater, som Ur, Lagasj, Uruk, Kisj, Isin, Larsa, Adab, Eridu, Gasur, Assur, Hamazi , Akshak, Arbil og Umma, selv om semittisk-akkadiske navn begynte å dukke opp på kongelistene til noen av disse bystatene (som Eshnunna og Assyria) mellom det 29. og 25. århundre f.Kr.