Selv om noen av de matematiske prinsippene bak funksjoner har vært kjent siden 1930-tallet og funksjonell programmering har eksistert siden 1950-tallet, er det først etter årtusenskiftet at utbredelsen og populariteten har økt i bredere lag blant utviklere. En av årsakene er at CPU-er med flere kjerner i perioden ble utbredt i datamaskiner og mobiltelefoner og at å spre en oppgave ut til flere kjerner som jobber i parallell vil kunne utføre noen oppgaver raskere og at det er mer håndterlig å gjøre dette feilfritt i funksjonelle språk. Språk som (Common) Lisp, Haskell, Erlang, Scala, F# (F-sharp), Clojure nevnes ofte som funksjonelle programmeringsspråk med varierende grad av . I de fleste andre populære høynivåspråk støttes av prinsippene slik at kildekode også i disse kan skrives i en delvis funksjonell stil, som blant annet støtte for førsteklasses-, anonyme- og høyereordens funksjoner, enderekursjonsoptimalisering, støtte for å unngå uønskede sideeffekter, persistens i datastrukturer, med mer.