I årene før og etter at han som tjueåring tok artium var det vanlig blant kameratene å fleipe og drive ap med både religion, filosofi og psykologi som nærmest ble regnet for overtro eller lek med innholdsløse begreper. Raknes opplevde at slike emner ikke var noe for en som hadde tenkt å gjøre noe nyttig med livet sitt, og det hadde han. Da han etter artium begynte å studere filologi, håpet han at han i de språk og litteraturer han studerte kom til å finne et felt der han kjente at han hadde en oppgave. Men uansett hvor interessante mange emner fortonte seg til å begynne med, var det ingen som bød ham noen oppgave han kunne gå opp i. Og på samme måte opplevde Raknes det med kvinnene: Han møtte mange han likte og mange som han i ettertid nok tror også likte ham, men på den tiden føltes det som om ingen kvinne kunne komme til å bli glad i ham. Enda det var hva han lengtet etter mest av alt.