I eventyret følges en svaneunge som blir klekket ut i en andegård ved en herregård. I første del av historien vet hverken svaneungen selv eller de andre dyrene i omgivelsene at den ikke er en and og på grunn av dens annerledes utseendende behandles svaneungen dårlig. Noen ender sier «ham [svaneungen] ville vi ikke tåle», at «han er for stor og for aparte», «så skal han nøfles» og andre omtaler svaneungen som «inderlig styg» og «fæle spektakel». Svaneungen blir bitt, dyttet, gjort narr av, slått og sparket av forskjellige. Først til slutt i eventyret avslører H.C. Andersen overfor førstegangsleseren at «den stygge andungen» er en svaneunge. Det skjer hvor svaneungen selv oppdager sin egen identitet, da den nærmer seg noen andre svaner og tror den vil bli drept. Den bøyer hodet og ser sitt eget speilbilde i vannet.