Scarlatti så det som operakomponistens fremste oppgave å gi et musikalsk uttrykk for menneskesinnets alle nyanser. For å hjelpe seg i forsettet hadde han ved siden av en uuttømmelig melodisk inspirasjon også et rikholdig harmonisk vokabular som han brukte uten å sky verken skarpe dissonanser eller dristige modulasjoner. Ariemelodiene er ikke først og fremst tenkt å være iørefallende melodier, men heller spenningsfylte sanglinjer som lik en feberkurve tegner opp scenefigurens sinnstemning.