Bernhard foretrakk Innocent, og dermed var saken avgjort for den franske kirke, selv om Anaklets tidligere abbed i Cluny-klosteret, Peter den ærverdige (ca 1092-1156),<ref>[https://www.katolsk.no/biografier/historisk/perverdi «Peter den ærverdige», Denne påtar jeg meg all skyld for og skal svare for den.''» Henrik ga da etter, og ble med Bernhard tilbake til Chartres hvor pave Innocent holdt til. Der var oppmerksomheten rettet mot hertug Lothar av Sachsen som Innocent hadde bedt om hjelp til å erobre Roma tilbake. Lothar sa seg villig, om Innocent kronet ham til romersk keiser; Anaklet hadde kontrollen over Peterskirken, og kroningen skjedde derfor i Laterankirken i Roma den 4. juni 1133. Straks etterpå forlangte keiser Lothar retten til å utnevne biskoper, det som siden ble til investiturstriden. Verken Innocent eller Bernhard gikk med på det, og dermed trakk Lothar like godt sine styrker ut av Roma og lot pave Innocent greie seg selv. En annen ulempe for Lothar var at om han fortsatt hadde støttet Innocent, kom han i konflikt med Roger av Sicilia som hadde latt seg krone av Anaklet, samtidig som han i Tyskland kjempet mot hohenstauferne. Men som tysk-romersk keiser fikk han mot en årlig avgift overdratt de områder som tilhørte Matilde av Toscana, «den matildiske arven» som opprinnelig var ment for pavedømmet. Konsekvensen var det kuriøse faktum at keiseren ble pavens vasall.