I 1901 deltok han i Robert Falcon Scotts mannskap på Discovery-ekspedisjonen som matros på ekspedisjonsskipet «Discovery», blant annet sammen med Ernest Shackleton som dengang var fenrik. I 1908–1909 var han med på Shackletons Nimrod-ekspedisjon. Han deltok i gruppen som krysset Rossbarrieren og besteg Beardmorebreen og nådde 88°23' sørlig breddegrad, som var ny rekord. I 1911 ble han med på Den australasiatiske antarktisekspedisjonen under ledelse av Douglas Mawson. Wild var leder for den vestlige leiren på Shackleton Ice Shelf. I 1914–1916 var han nestkommanderende på Endurance-ekspedisjonen under ledelse av Ernest Shackleton. I 1921–1922 var han nestkommanderende på Shackleton-Rowett-ekspedisjonen, og overtok som ekspedisjonsleder etter at Shackleton døde av hjerteanfall på Sør-Georgia.