I 1955 ble de Lange engasjert på deltid som finanssekretær i Høyre av partiets generalsekretær, Leif Helberg. John Lyng tilhørte de som ønsket seg de Lange som generalsekretær i Høyre, mens i første rekke C.J. Hambro og Alv Kjøs sørget for det endelige bruddet med Libertas omkring 1960. Innledningen til dette oppgjøret var Libertas lansering av programmet «Vilje til makt», hvor man foreslo å gi unge, talentfulle politikere stillinger i næringslivet, slik at de kunne lære næringslivet å kjenne ved siden av sitt politiske virke. Libertas foreslo konkrete politiske programmer og alternative statsbudsjetter, men fikk motsvar av Høyres sentralstyre, som uttalte at «partienes selvstendighet er en absolutt forutsetning for et klart ansvarsforhold i det politiske liv.» Hambro beskyldte de Lange for maktbegjærlighet, mens Kjøs mente at Libertas simpelthen burde legges ned. Lars Roar Langslet og andre i kretsen rundt kritiserte markedsliberalismen som sådan. Libertas ble tvunget til å gå over til å være en ren opplysningsorganisasjon og avstå fra utspill i rent politiske saker, og Høyre kunne lettere samarbeide med andre borgerlige partiene.