Balfourerklæringen såvel som den siterte klausulen ble inkorporert i artikkel 95 i Sèvrestraktaten (1920) og i Mandate for Palestine (1923). Ved siden av å sikre de ikkejødiske beboere av Palestina sine åpenbare rettigheter, ble det uttrykt at Pavestolens interesser og europeiske makters krav dermed var dekket. Disse makter hadde offisielt tapt alle sine såkalte kapitulasjonsrettigheter i regionen i og med artikkel 28 av Lausannetraktaten (1923). Videre hadde Palestinamandatet i artiklene 13 og 14 lagt opp til en internasjonal kommisjon for å løse problemet med konkurrerende krav på de hellige steder. Men Storbritannia sørget aldri for at disse artiklene fikk noen effekt.