De siste årene har mange begynt å få opp øynene for en annen type reaktorer, her ved at man bruker thorium, . Dette er en akseleratordrevet prosess som foregår ved at en thoriumkjerne tar opp et nøytron og deretter via protactinium danner uranisotopen . Denne kan fisjoneres på samme måte som . Fordelen med denne prosessen, er at den er mye mer kontrollerbar ved at den bruker flere nøytroner enn den danner. Men da må man samtidig sørge for tilføring av tilstrekkelig antall nøytroner for at den ikke skal dø ut. Ser man på tilgangen på thorium vil man med dagens energiproduksjon ha nok fisjonsmateriale i minst 10 000 år, i motsetning til hvor man antakelig har ressurser i 100-200 år til. Det finnes imidlertid store problemer med å lage thoriumkraftverk, blant annet fordi man i dag ikke har kraftige nok partikkelakseleratorer. Man ønsker også å bygge såkalte «breeder-reaktorer». Fordelen med disse er at her fisjonerer man fisjonsproduktene videre, noe som gir mer energi, og samtidig reduserer mengden radioaktivt avfall. Man kan tilføre fra tradisjonelle uranreaktorer og fisjonere dette videre, og dermed løse noe av avfallsproblemet som knytter seg til kjernekraft i dag. Man vil få noe avfall her også, men problemet er betydelig mindre i forhold til dagens kraftverk.