Dette var fullt i tråd med den rådende tenkingen blant den norske eliten, som var godt informert og inspirert av de amerikanske og franske revolusjonene, og som hadde utviklet egne statsrettslige ideer under de senere årene av det relativt stivnede danske-norske eneveldet. Wedel Jarlsberg viste nettopp til den konstitusjonelle revolusjonen Sverige hadde hatt i 1809, og de svenske agitatorene i Norge lovte nordmennene en mer tidsriktig og konstitusjonell forfatning enn danskekongen ønsket. Under en reise til Trondheim vinteren 1813-14 hadde Christian Frederik blitt møtt med en skriftlig forfattet av byskriver Karl Valentin Falsen, som krevde konstitusjonelt styre. For å demme opp om disse brede kravene, spilte den unge prinsen sterkt på det nasjonale kortet, som bondestanden støttet mer helhjertet opp om.