De mange eksemplene med innrisninger og inskripsjoner — hovedsakelig navn og hilsninger — bevitner området for nabateernes kultur. Den strakte seg så langt nord som nordenden av Dødehavet og bevitner om utstrakt lese- og skrivekyndighet, men med unntak av noen få brev, har ingen former for nabateisk litteratur overleved, heller ikke var noe bemerket i antikken. Onomastiske analyser har antydet at nabateisk kultur kan hatt tallrike påvirkninger. Antikke referanser til nabateerne begynte med Diodorus Siculus; de antyder at nabateernes handelsruter og opprinnelsen til deres varer ble betraktet som handelshemmeligheter, og skjult i fortellinger som skulle forstyrre utenforståendes forståelse. Diodorus Siculus (bok II) beskrev dem som en sterk stamme med rundt 10 000 krigere, framstående blant nomadene i Arabia, unngikk landbruk, faste hus og bruk av vin, men la til at tamdyrdrift som en lønnsom handel med havnene med røkelse, myrra og krydder fra Arabia Felix (det vil si Jemen), foruten også handel med Egypt i asfalt fra Dødehavet. Deres golde og skrinne land var deres beste beskyttelse da deres flaskeformede cisterner (vannbeholdere) for å samle regnvann som de gravde ut i berget eller bakken, ble omsorgsfullt skjult fra angripere.