Under kongene Ludvig XV og Ludvig XVI ble Bastillen benyttet til å fengsle fanger fra mer mangfoldig bakgrunn, og for å støtte operasjonene til politiet i Paris, særskilt for gjennomføre myndighetenes sensur av bøker. Selv om fangene ble holdt i relativt gode forhold, vokste kritikken av Bastillen i løpet av 1700-tallet, opphisset av selvbiografiske fortellinger av tidligere fanger. Reformer ble innført og antallet fanger ble redusert. I 1789 førte den kongelige regjeringens finansielle krise og dannelsen av en nasjonal forsamling til vekst av republikansk stemning blant byborgerne. Den 14. juli ble Bastillen stormet av en revolusjonær menneskemengde, bevæpnet med musketter, sverd og improviserte våpen, i stor grad av folk som bodde rundt forstaden Faubourg Saint-Antoine og som ville skaffe seg kontroll over det verdifull kruttlageret i festningen. Sju gjenværende fanger ble funnet, og som ble sluppet fri. Bastillens guvernør, Bernard-René de Launay, ble drept av menneskemengden. På ordre av den revolusjonære komiteen ved Hôtel de Ville ble festningen revet. Suvenirer fra festningene ble transportert rundt om i Frankrike og vist fram som ikoner på at det undertrykkende eneveldet var veltet.