Komiteen kom med sin innstilling i april 1928. Denne bar preg av uenighetene som hadde rådet i utvalget. De to fraksjonene var uenig helt ned til premissene for komiteens arbeidsoppgave. Mindretallet, med Andreas Baalsrud i spissen, mente at flertallet brukte til dels selektive tall og strekninger som grunnlag for sin konklusjon. I tillegg til dette var noen av utregningene opptil seks år gamle, og ikke lenger representativ for hverken jernbanens eller rutebiltrafikkens situasjon på slutten av 1920-tallet. Innstillingen ble derfor todelt. De som kan anses for å ha hatt en ideologisk tilknytning til jernbanen var i flertall, mens mindretallet fremstår som den gruppen som baserte seg på utredninger og fakta.