Det norske substantivet hjem (nynorsk: ) brukes i en videre betydning enn den fysiske boligen. Ordet har vært brukt i betydningen fødested, om verden som helhet, og om en husmannsplass eller en avsidesliggende gård. Mange gårdsnavn, som Solem og Nerem, er sammensatt med med -(h)e(i)m. «Hjem» kan også være et adverb som betegner bevegelse mot hjemmet eller bostedet, eller det betegner bevegelse mot bygdens midtpunkt. Heimseter eller hjemseter var (for gårder med flere setrer) den seteren eller stølen som var nærmest gården, kanskje like i utkanten av den dyrkede marken eller innenfor lett gangavstand. Hjemsetrene ble brukt vår og høst. Dette i motsetning til sommerseter, langseter, fjellseter eller høyseter som var lengre unna grenden og var hovedseteren. «Hjemgård» brukes om den gården en person har vokst opp eller som har vært i familiens eie. «Heim(e)garden» har i deler av Norge blitt brukt om tunet med bygninger og innmarken rundt. Hjemfaller når en eiendom eller ressurs går tilbake til det offentlige eller den opprinnelige eieren.