Det er en del usikkerhet rundt motivene til selvstendighetslinjens talsmenn, men gjennomgående var flertallet innstilt på at landet burde være en selvstendig stat med konstitusjonelt monarki som styreform. De fleste var også innstilt på å velge Christian Frederik som ny norsk konge. At han også var tronarving til Danmark, ville i så fall åpne for en mulig gjenforening med nabolandet. Det var neppe noen som ønsket at en ny union da skulle bli en helstat som Danmark-Norge, og et nytt enevelde var utelukket. Ideen om et styresett basert på folkesuverenitet hadde på dette tidspunkt fått bred tilslutning blant de toneangivende medlemmene. En eventuell forening med Danmark måtte i tilfelle bli en personalunion mellom to likeverdige stater. Et sterkere samlende motiv innenfor selvstendighetspartiet var trolig motviljen mot å bli tvunget inn i en union med Sverige på Kiel-traktatens premisser, uten likeverdighet mellom partene.