Avtaler om arvefeste ble særlig mye brukt på 1800-tallet, og var særlig hyppig på Agder. Ordningen gjaldt særlig mindre tomter, som ble fradelt på udyrket mark; tomtene var ofte så store at en kunne dyrke poteter selv. Fra arvefesterens side har ordningen flere gunstige sider. Ordningen ga rimelige, selveide boliger. Alternativet kunne vært en husmannskontrakt. En undersøkelse i Søndeled viser at få betalte innfestingssum, og i de tilfelle det ble betalt var avgiften liten. Den årlige leien var heller ikke stor, men på lengre sikt ville summen svare til en reel kjøpesum. I noen tilfelle ble festet etter 15 - 20 år utskilt og matrikulert. Arvefestet fungerer da som en overgangsordning fram til frikjøpt eiendom som det ikke lenger betales avgift for. Tinglysing av arvefestebrev var mindre kostbart enn omkostningene med skylddelingsforretning og tinglysing av skjøter. Skattlegging var fram til |1865 hovedsakelig knyttet til eiendom. Matrikulert jord ble skattlagt, skatt for umatrikulert jord ble belastet hovedbruket. Den årlige avgiften skulle dekke skatt og kanskje være en avbetaling for kjøpesummen.