Mange år senere, da kong Edvard Bekjenneren fikk høre nyheten om at hans bror Edvard var i livet, fikk han kalt ham tilbake til England for å bli hans arving. Edvard var den siste sjansen til en udiskutabel etterfølger av den angelsaksiske kongelige familie ettersom Bekjenneren selv ikke hadde barn. Nyheten om Edvard den landflyktiges eksistens kom på en tid da det gamle angelsaksiske monarkiet, gjeninnført etter en lang tid med dansk dominans, gikk mot katastrofe. Bekjenneren var personlig engasjert, men politisk svak og ute av stand til å stå imot de mektige og ambisiøse sønnene til jarl Godwin av Wessex. Bekjennerens mor var Emma, datter av hertug Richard I av Normandie og søster av Richard II av Normandie; Edvard var således halvt normannisk, og på den andre siden av Den engelske kanal hadde hertugen av Normandie, Vilhelm, også et oppmerksomt øye på etterfølgeren til den engelske tronen. Edvard den landflyktige kom tilbake i akkurat riktig tid. Han ble godtatt av både kongen og av witan (de ledende menn og rikets råd). Den landflyktige tilbød en utveg av uføret og bremset både sønnene til Godwin og hertugen av Normandie, og representerte et rettmessig kongsemne som ikke kunne utfordres.