Camberts posisjon ved hoffet ble svekket etter den mektige Mazarins død, og Ludvig XIV var kommet til makten. Under kongens beskyttelse grunnla Perrin i 1669 , et tiltak som i dag regnes som impulsen som startet utviklingen mot det franske Grand opéra. Cambert ble invitert til å administrere prosjektet sammen med Perrin, men kongens nye yndling, Jean-Baptiste Lully, lyktes ved hjelp av dyktig intrigemakeri å skaffe seg kongelige privilegium på alle oppføringer slik at Cambert ikke lengre fikk oppført sine sceneverk. Både Perrin og Cambert ble skjøvet ut av akademiet, og den forbitrede Cambert forlot Frankrike i 1673. Han slo seg ned i London der han ble tatt varmt i mot ved Karl IIs hoff og hurtig utnevnt til , dvs hoffkapellmester. Han fikk oppført noen av verkene han hadde tatt med fra Frankrike og var med å stifte . Til tross for at han ble akseptert ved hoffet vant hans franske operaer , og lite gehør hos det øvrige engelske publikumet.