Som historiker var Daa den første nordmann til å opponere mot den norske historiske skolen der innvandringsteorien til P. A. Munch og Rudolf Keyser sto sentralt. I en avispolemikk om Skandinavismen mot Munch i 1849 ble temaet for første gang tatt opp. Innleggene hans ble senere trykket under tittelen Ved det skandinaviske naturforskermøtet i Christiania i 1868 vendte Daa fokus mot innvandringsspørsmålet. Daa holdt der foredraget Dette foredraget har av Svend Grundtvig blitt omtalt som gravtalen over den norske innvandringsteori. Daas negative holdning til innvandringsteorien kan skyldes hans personlige motsetningsforhold til P. A. Munch og hans politiske synspunkter som tilhenger av Skandinavismen. I foredraget brukte Daa argumenter fra etnologien. Denne fagdisiplinen var relativt ny på dette tidspunktet og Daa var tidlig ute med å formulere klare hovedpunkter fra den nyere evolusjonstenkningen i norsk litteratur. Daa trakk også inn argumenter av fysisk og geografisk art. Klimaet og topografien i området der Munch mente innvandringen hadde funnet sted var for ugjestmildt til at grupper bortsett fra reinsdyrnomader kunne livnære seg der over tid. Urskog og fjellstrøk ville gjøre det umulig for en stamme bestående av kvinner, barn, eldre og husdyr å ta seg fram i terrenget. Han stilte også spørsmålstegn ved hvorvidt stammen på sin vandring fra Russlands indre sletter kunne tilegne seg de nødvendige maritime kunnskapene som krevdes for å krysse Ålandshavet eller seile ned langs Helgelandskysten.