Pakistan var av den oppfatning at maharajaen av Kashmir ikke hadde noen rett til å bringe inn den indiske hæren, ettersom landet mente at maharajaen av Kashmir ikke var en arvelig hersker og at han kun var en person utnevnt av britene. Det hadde aldri vært noen tittel som «maharajaen av Kashmir» før britisk styre. Av den grunn bestemte Pakistan seg for å iverksette tiltak, men hærsjefen for Pakistans hær general Douglas Gracey sendte ikke styrker til Kashmir-fronten og nektet å adlyde ordren om å gjøre det, gitt av generalguvernøren i Pakistan Muhammad Ali Jinnah. Gracey forklarte sin ulydighet ved å argumentere at de indiske styrkene som okkuperte Kashmir representerte den britiske kronen, og dermed kunne han ikke delta i militære kamper med indiske styrker. Pakistan klarte til slutt å sende sine styrker til Kashmir, men til da hadde de indiske styrkene tatt kontroll over rundt to tredjedeler av den tidligere fyrstestaten. Områdene rundt Gilgit og Baltistan ble sikret av Pakistans Gilgit Scouts og styrkene til staten Chitral, en annen vasallstat som hadde sluttet seg til Pakistan.