Det konsiliære dekretet publisert ved Fjerde Laterankonsil i november 1215 dannet et system for offentlig finansiering av korstogene. Utbetalingene fra det apostoliske kammer utgjorde essensiell hjelp til korstogbevegelsen, selv om pengene samlet inn av individuelle forble viktige. Mens noen av disse midlene gikk direkte til lokale korsfarere, hadde Innocent III innen 1220 konsolidert distribusjon. Fredrik hadde ikke nytte av dette, og fra 1221 til 1228 var det begrenset kirkelig påbud rettet til hans planlagte korstog. Midlene til dette keiserlige sjette korstoget måtte skaffes av keiseren selv. Gullet som ble adskilt etter San Germano ble raskt brukt på grunn av forsinkelsen av korstoget, og Fredrik iverksatte en avgift på Sicilia fra 1228. Han fikk også økonomisk støtte fra kongedømmet Kypros, som selv var en korsfarerstat, og som sin nye rolle som konge av Jerusalem, men mangelen på økonomiske midler bidro til den lille størrelsen på korsfarerhæren.