Han var medlem av bispekonferansen, og der var Vrana forventet å drive gjennom statens krav og forventninger. Han var også forventet å utføre sine biskoppelige embedsplikter. Verken hans kolleger i bispeembedet, eller de troende som så på ham som en forræder, stolte på ham. Den samme staten som hadde fått ham på plass og som hedret ham med en utmerkelse, stolte heller ikke helt på ham: for eksempel ble hans kontor og hans telefon avlyttet.