Lydia oppsto som et ny-hettittisk kongedømme i kjølvannet av at det hettittiske riket falt sammen på 1100-tallet f.Kr. I hettittisk tid hadde navnet på området vært Arzawa, et område hvor det ble snakket luvisk. I henhold til greske kilder var det opprinnelige navnet på det lydiske kongedømmet (Μαιονία), eller : Homer ( ii. 865; v. 43, xi. 431) viser til innbyggerne som (Μαίονες). Homer beskrev deres hovedstad, ikke som Sardis, men som ( xx. 385); Hyde kan ha vært navnet på distriktet hvor Sardis sto. Senere la Herodot ( i. 7) til at "meionere" ble omdøpt til lydiere etter deres konge, Lydos (Λυδός), sønn av Atys, i den mytiske epoken som gikk forut for framveksten av det herakleidiske dynasti. Dette etiologiske eponym tjente til å redegjøre for det greske etniske navnet (Λυδοί). Det hebraiske begrepet for lydiere, (לודים), som er funnet i Jeremias bok 46:9, har blitt tilsvarende vurdert, og fra den jødisk-romeske historikeren Josefus er det blitt avledet fra eponymet Lud, sønn av Sem; imidlertid har Hippolytus av Roma (234 e.Kr.) kommet med et alternativt syn om at lydierne nedstammet fra Ludim, sønn av Mizraim. I bibelsk tid skal lydiske krigere ha vært kjent som dyktige bueskyttere. En del maeonere eksisterer fortsatt i historisk tid i innlandet langs elven Hermus (dagens Gediz), hvor en by ved navn Maeonia skal ha eksistert i henhold til Plinius den eldre (, bok V, s. 30) og ved Hierokles.