D-nummer ble tatt i bruk av skattevesenet i 1978, og ble tildelt skatte-/trygdepliktige personer som ikke var registrert bosatt i Norge. Fra midten av 1990-tallet ble ordningen utvidet til å gjelde andre grupper som ikke var «bosatt» i Folkeregisterets forstand, men som likevel hadde behov for en identifikator i Norge.