Beleiringstårn ble både sårbare og foreldet med utviklingen av krutt og store kanoner. Hensikten med beleiringstårn var å få soldater over forsvarmurene for å innta og erobre festningen eller den befestede byen. Store kanoner gjorde også høye forsvarsmurer foreldet ettersom befestningen ble tvunget til en ny retning. Imidlertid tok senere konstruksjoner kjent som batteritårn en lignende rolle i den nye tidsalder med krutt; som beleiringstårn ble disse bygget i tømmer på stedet for montering av beleiringsartilleri. En av disse ble bygget av den russiske militæringeniøren Ivan Vyrodkov under beleiringen av Kazan i 1552 (som en del av de russisk-kazanske krigene), og kunne holde ti kanoner med stor kaliber og femti lettere kanoner. Sannsynligvis var det en utvikling av gulyay-gorod (russisk: Гуля́й-го́род, bokstavelig: «vandrende by»), det vil si et mobilt festningsverk satt sammen på vogner eller sleder fra prefabrikkerte skjold i veggstørrelse med hull for kanoner. Senere batteritårn ble ofte brukt av de ukrainske kosakkene.