Etter at Chiang Kai-shek hadde forhindret et kuppforsøk mot hans regime anført av Feng Yü-hsiang, Yen Hsi-shan og Wang Ching-wei (1929–30), vendte han straks sin oppmerksomhet mot de gjenstående lommer av væpnet kommunistisk motstand. Hans to første ekspedisjoner slo feil, og den tredje ble avbrutt på grunn av Mukden-episoden. Det fjerde felttoget (1932–1933) var til å begynne med ganske fremgangsrikt, men Chiangs styrker ble stygt skamfert da de forsøkte å trenge inn i hjertet av Maos kinesiske sovjetrepublikk. Til slutt satte han inn et femte felttog mot slutten av 1933, der han lot seg rådgi av tyske militære rådgivere, fremfor alt general Hans von Seeckt, mannen som hadde hatt ansvar for den hemmelige opprustningen av det tyske Reichswehr etter første verdenskrig. De anbefalte en omringelsestaktikk med bruk av befestninger rundt Jiangxi. Det ble bygd blokkhus med maskingeværstillinger, så tett at hele området mellom blokkhusene som regel lå innen skuddvidde, og stillingene ble stadig flyttet fremover. På høstparten 1934 stod kommunistene overfor det totale nederlag, og de rådgivere Moskva hadde sendt dem, for det meste tysktalende, som Manfred Stern og han som var deres militære øverstkommanderende, tyskeren Otto Braun, begynte å legge fluktplaner.