Sulteforingen kan altså settes i direkte forbindelse med målet om å dra til seters for å gjøre seg tykk og feit i løpet av sommeren. Det het seg at dyrene skulle føres til seters straks bjerkebladene var blitt så store som museører. På Østlandet skjer dette gjerne tidlig i mai måned. Ferden var ikke strabasiøs bare fordi dyrene var avsvekket, men også fordi en tidligere enkelte steder forbandt seterføringen med farer av magisk art, og husdyra ble da ledet over demonavvergende stål. I en sagntekst som Peter Christen Asbjørnsen sendte til Andreas Faye heter det: «Naar Kjørene slippes ud om Vaaren, skal man for at sikre den for den skadelige Indflydelse af Troldskab smøre dem eller kaste over dem eller ogsaa lægge under Fjøstærskelen Tyspast (Kjuspast / Kjelderhalsbær), Marihand og Vievand (ogsaa tvende Urter, hvis Navne i Skriftsproget jeg ikke kjender).» (Øverland 1902:23).