Den norske straffeloven har (i hvert fall formelt) avvist den primitive logikken i læren om versari in re illicita, og andre former for utilsiktet objektivt ansvar. Faktisk, i § 21(Skyldkravet) legitimerer det ondsinnet eller i det minste uaktsomt straffeansvar: "Straffelovgivningen rammer bare forsettlige lovbrudd med mindre annet er bestemt." Videre beskriver den § 22 (Forsett) forestillingen om ondskap som også inkluderer "dolus eventualis": "Forsett foreligger når noen begår en handling som dekker gjerningsbeskrivelsen i et straffebud: a. med hensikt, b. med bevissthet om at handlingen sikkert eller mest sannsynlig dekker gjerningsbeskrivelsen, eller c. holder det for mulig at handlingen dekker gjerningsbeskrivelsen, og velger å handle selv om det skulle være tilfellet.Forsett foreligger selv om lovbryteren ikke er kjent med at handlingen er ulovlig, jf. § 26." Og i § 23 (Uaktsomhet) fullfører straffeloven prinsippet om subjektivt straffeansvar, og beskriver begrepet skyld: " Den som handler i strid med kravet til forsvarlig opptreden på et område, og som ut fra sine personlige forutsetninger kan bebreides, er uaktsom.Uaktsomheten er grov dersom handlingen er svært klanderverdig og det er grunnlag for sterk bebreidelse." Seksjon 24 (Uforsettlig følge) er dedikert til praktiske tilfeller av "praeter intentionem" forbrytelser: "En uforsettlig følge inngår i vurderingen av om et lovbrudd er grovt dersom lovbryteren har opptrådt uaktsomt med hensyn til følgen eller unnlatt etter evne å avverge følgen etter å ha blitt oppmerksom på at den kunne inntre." Den norske straffeloven sanksjonerer gjerningsmannen ved å sikte ham for to forbrytelser. For frivillig voldsutøvelse med § 271 (Kroppskrenkelse): "Med bot eller fengsel inntil 1 år straffes den som øver vold mot en annen person eller på annen måte krenker ham fysisk.En kroppskrenkelse kan gjøres straffri dersom a. den er gjengjeldt med en kroppskrenkelse eller kroppsskade, eller b. den gjengjelder en forutgående kroppskrenkelse, kroppsskade eller særlig provoserende ytring." Og i den følgende § 273 (Kroppsskade) en grunnleggende forbrytelse av batteri eller skade: "Med fengsel inntil 6 år straffes den som skader en annens kropp eller helse, gjør en annen fysisk maktesløs eller fremkaller bevisstløshet eller liknende tilstand hos en annen". Mens for tilfelle av utilsiktet død årsakssammenheng med den nevnte frivillige oppførselen, med § 281(Uaktsom forvoldelse av død): "Med fengsel inntil 6 år straffes den som uaktsomt forvolder en annens død." Men utover intensjonen om å eliminere enhver form for utilsiktet objektivt ansvar, slipper ikke virkeligheten i rettssaker unna problemene med ansvar for forbrytelser med progresjon praeter intentionem: <<På grunnlag av høyesterettspraksis hittil er det vanskelig å si noe om omfanget av regelen. Begge dommene stilte spørsmål om følgene av handlingene var forsettlige, og omfattet ikke handlingene i seg selv. Det er uklart om regelen om sløret forsett bare forholder seg til skadefølgene, altså grensen mot uforsettlige følger etter § 24, eller om den også omfatter tilfellene der handlingen i seg skjer på impuls. Det er heller ikke avklart om regelen kan anvendes på andre lovbrudd enn voldsforbrytelser>>.Noen doktrinære løsninger har blitt fremmet om emnet: <<Gjerningsmannen handler ofte ofte raskt, impulsivt, uten å gjøre seg mange tanker om følgene, eller tenkeevnen er innsnevret på grunn av opphisselse eller skrekk. Det kan også forekomme tilfelle av psykologisk selvbedrag. hvor gjerningsmannen tilslører handlingens karakter overfor seg selv og derfor glir over i forbrytelsen i en slags halvbevisst tilstand. Det kreves ikke til forsett noen klar bevissthet, forsettsbegrepet omfatter også det halvklare, slørede forsettet. Men det er grunn til en viss forsiktighet ved bevisvurderingen. Det kan lett skje urett hvis dommeren overfor en tiltalt som har handlet impulsivt eller i affekt uten videre går ut fra at han har forstått altdet som han ville ha forstått ved rolig ettertanke >>. Faktisk tillater ikke reglenes mangel på analytisk karakter enhetlige rettsvitenskapelige løsninger som følger prinsippet om subjektivt ansvar: <<Det er uklart om regelen om sløret forsett bare forholder seg til skadefølgene, altså grensen mot uforsettlige følger etter § 24, eller om den også omfatter tilfellene der handlingen i seg skjer på impuls. Det er heller ikke avklart om regelen kan anvendes på andre lovbrudd enn voldsforbrytelser>>.