Krigen brøt ut 26. mars 1971, dagen da Sheikh Mujibur Rahman, lederen for det bengalske partiet Awami-ligaen, erklærte Bangladesh uavhengig, da vestpakistanstyrte hærenheter startet rettet mot bengalske sivile, studenter og intellektuelle og mot pakistanske soldater som forlangte at de to delene av landet skulle splittes. Operasjonen endte med en midlertidig vestpakistansk militærokkupasjon av Øst-Pakistan, og førte til at anslagsvis ti millioner bengalere flyktet fra Øst-Pakistan til de østre provinsene i India. Deretter opprettet bengalske soldater, paramilitære og sivile (bengali: মুক্তি বাহিনী – "frigjøringshæren") 17. april med Muhammad Ataul Gani Osmani som øverstkommanderende. Denne organisasjonen brukte geriljakrigføring til å kjempe mot den vestpakistanske hæren. India støttet Mukti Bahini økonomisk, diplomatisk og militært, noe som førte til at Pakistan igangsatte den mislykkede på Indias vestgrense i håp om at de kunne nøytralisere det indiske flyvåpenet i deres angrep på elleve indiske flybaser, noe som ble starten på en tretten dager lang krig mellom India og Pakistan. Dette ble den tredje krigen mellom landene etter uavhengigheten.