Helt siden det rundt 1970 ble klart at det lå store verdier i petroleumsforekomstene på sokkelen har det vært et politisk mål å sikre at størst mulig andel av grunnrenten fra petroleumsvirksomheten tilfaller staten som ressurseier. Begrepet grunnrente betegner da den ekstra fortjeneste som oppnås utover vanlig avkastning på kapital, når en justerer for risiko ved en virksomhet. Grunnrenten kommer av at det er et begrenset antall petroleumsfelt med lave produksjonskostnader. Eieren av disse feltene kan produsere til en kostnad som er langt lavere enn salgsprisen, og høste en superprofitt. I en tenkt verden med ubegrenset olje og gass ville denne superprofitten gjort at flere aktører strømmet til, produksjonen ville økt, og prisen på olje og gass ville falt, helt til avkastningen var lik som i næringer uten grunnrente. Knapphet på gode olje- og gassfelt gjør at dette ikke skjer.