Tippetoppen ble i 1950-årene raskt enormt populær over hele verden, og det ble publisert et stort antall artikler om leketøyet. I begynnelsen diskuterte man hvorvidt friksjon hadde noen betydning. Dette mente størsteparten av forfatterne, og Del Campo beviste dette med et enkelt argument: Når tippetoppen hever sitt massemidtpunkt, må toppen nødvendigvis få energi til dette ved å snurre langsommere etter å ha vendt om. Dermed har drivmomentet blitt redusert, og dette kan kun la seg gjøre ved hjelp av et ytre kraftmoment som igjen kun kan komme fra friksjon mot underlaget. Tippetoppens funksjon er basert på at toppens massemidtpunkt ikke er sammenfallende med kulens sentrum. Når toppens rotasjonsakse går igjennom massemidtpunktet, vil toppen gli bortover underlaget. Toppen påvirkes altså av en friksjon mot underlaget og dermed et kraftmoment. Det er dette kraftmomentet som dreier stilken vekk fra loddrett stilling og ned mot underlaget. Hvis underlaget er glifritt vil ikke tippetoppen virke. Så snart toppens stilk kommer ned og berører underlaget, vil toppen reise seg opp på stilken, igjen forårsaket av et kraftmoment fra underlaget. Dette kan også skje for en vanlig snurrebass dersom kanten og stilken berører underlaget samtidig. Igjen er det friksjonen mot underlaget som yter det nødvendige kraftmomentet, og for å øke denne friksjonen når stilken berører underlaget, er stilken på en tippetopp vanligvis ganske kort og tynn.