I 1913 reiste eieren av Hotel Hardanger erstatningssak mot de to fabrikkene – en cyanamidfabrikk og en karbidfabrikk – som hadde startet opp i Odda få år tidligere, fordi fabrikkdriften medførte så stor forurensning og vond lukt at det gikk ut over hotelldriften. Nabolovens bestemmelser var rettsgrunnlaget for søksmålet. Retten ga saksøkeren medhold i at de to fabrikkene var pliktig til å betale erstatning for ulemper og tap som hotellet hadde lidt etter 2. august 1911, men ikke for at Odda var blitt mindre idyllisk og dermed attraktiv for turister. Erstatningssummen skulle fastsettes etter at det var avholdt skjønn, og skjønnsforretningens resultat forelå ikke før i 1922. Da var begge fabrikkene gått konkurs, og hotelleier Mikal Tollefsen var død.