A-vognene hadde en hastighet i samsvar med det som var tillatt da banen ble åpnet - en toppfart på 45 km/h. Etter hvert som tillatt hastighet økte ble vognene oppfattet som noe langsomme. Før forlengelsen til Kolsås i 1930 endret Bærumsbanen utvekslingen på vognene for at de skulle gå fortere. Opprinnelig ønsket en at vognene skulle ha kontaktorstyring og motstandsbremser, men Siemens klarte ikke å få til det med den korte vognlengden. Da ble det hovedstrømskontrollere med kontaktoravlastning samt trykkluftbremser som driftsbrems. Vognene var bygget for å kunne kjøres med to tilhengere og det krevde mye trykkluft. En valgte da en løsning hvor tilhengerne ble bremset med ikke gradvis løsbare indirekte bremser, mens motorvogn ble bremset med direktebrems. Den ble matet med trykksenkningen i den gjennomgående hovedledningen for å spare trykkluft. Det kunne være krevende å betjene bremsene ved f.eks. køkjøring. Som farebrems kunne en kortslutte motorene.