I Murdochs romaner står romanfigurenes indre liv sentralt. Slik følger forfatteren tradisjonen fra romanforfattere som Fjodor Dostojevskij, Leo Tolstoj, George Eliot og Proust, i tillegg til å legge for dagen sin altoverskyggende kjærlighet til Shakespeare. Det er imidlertid stor variasjon i hennes forfatterskap. De mange lagene og den eminente komikken i romanen (1973) er svært forskjellig fra hennes tidlige komiske verker (1954) og (1963). Sistnevnte kan leses som en avansert gotisk kjærlighetsroman, eller som en roman med gotiske ornamenteringer, eller sågar en pastisje over den gotiske litteratursjangeren. , som Murdoch vant James Tait Blacks minnepris for, er en studie i erotisk besettelse. I denne romanen blir teksten stadig mer kompleks og åpner for stadig nye tolkninger etter hvert som bifigurer begynner å motsi fortelleren og bokens mystiske «redaktør» i en serie etterord.