Ofte blir sørspissen av Juan de Fuca-platen regnet som en egen plate. Denne blir da kalt Gordaplaten. Nordspissen av Juan de Fuca-platen blir noen ganger skilt ut som en egen plate, Explorerplaten. En del av Den eurasiske kontinentalplaten blir betegnet som Den apuliske platen, og en del av denne blir igjen kalt Den adriatiske platen. Den adriatiske platen omfatter den nordøstlige delen av Italia samt Adriaterhavet og deler av Alpene og De dinariske Alpene. Den apuliske platen omfatter utover det Sør-Italia og det sørlige Adriaterhavet, samt deler av Sicilia. I Det tibetanske høylandet sør for Tarimbekkenet antas det befinne seg en mikroplate, «Den tibetanske platen», som skyves av den penetrerende indiske platen, og som derfor presser Tibetplaten nedover. En liten del av den nesten helt subduerte Kulaplaten finnes fortsatt på overflaten under Den nordamerikanske kontinentalplaten. Dette omtrentlige trekantede fragmentet befinner seg omtrent mellom 168 ° og 171,5 ° øst mellom Aleutergropen og Stalemate Ridge. Bruddsonen mellom Den afrikanske kontinentalplaten og Somaliaplaten langs Det østafrikanske riften inneholder tre mikroplater: Victoriaplaten omkring Victoriasjøen, som er omgitt av de to hoveddelene; Rovumaplaten i nordøstlige Mosambik og sørlige Tanzania, samt Lwandleplaten som hører til sør for Madagaskar og som vesentlig hører til denne øyas havbunnsskorpe.