Kredittspørsmålene utviklet seg derimot til å bli mer kritiske. På den tiden oppkjøpet ble gjort offentlig, nedgraderte både Moody's og S&P sin vurdering av Enron til ett hakk over . Dersom vurderingen av selskapet falt til , ville dets muligheter for handel bli svært begrenset, som en følge av et kutt i, eller fjerning av, kassekreditten. I en telefonkonferanse erklærte S&P at de ville senke sin vurdering til eller , som er vurderinger «ikke engang høyt oppe på junk-listen», dersom Enron ikke skulle bli overtatt. I tillegg hadde mange investorer avsluttet eller begrenset sine forretninger med Enron, i frykt for flere dårlige nyheter. Watson gikk nok en gang ut og forsikret sine aksjonærer, da han uttalte på under en presentasjon for investorer i New York at det var «ingenting galt med Enrons forretninger» Han erkjente også at gunstige løsninger (i form av flere aksjeopsjoner) måtte tas i bruk for å komme på godfot med mange av de ansatte, etter at det ble avslørt at Lay og andre toppsjefer hadde solgt aksjer for hundrevis av millioner dollar i månedene før krisen.