I 1972, da Preger akkurat hadde avsluttet sin turnustjeneste, overhørte han en samtale over radioen om leger som hjalp sivilbefolkningen i den da nylig uavhengige nasjonen Bangladesh som nettopp var blitt uavhengig fra Pakistan. Preger ville også hjelpe til og flyttet derfor snart i Dhaka, der han jobbet, under elendige forhold, i forskjellige flyktningleirer som var fulle av urdu-talende mennesker som snart skulle tilbake til Pakistan. I 1975 satte han opp sin egen klinikk i Dhaka med 90 senger og to gårder i utkanten av selve byen.