Julius Cæsar beskrev i store, keltiske jernalderbosetningen han møtte i Gallia i løpet av gallerkrigen fra 58 til 52 f.Kr. som oppida. Selv om han ikke uttrykkelig definerte hvilke trekk som kvalifiserte en bosetning til å bli karakterisert som en oppidum, framstår hovedtrekkene: de var betydningsfulle økonomiske steder, lokalisert hvor varer ble framstilt, lagret og handlet, hvor romerske kjøpmenn tidvis hadde bosatt seg og hvor romerske legioner kunne skaffe seg forsyninger. De var også politiske sentre, setet for lokale autoriteter som tok beslutninger som hadde virkninger på et stort antall mennesker – eksempelvis utnevnelsen av Vercingetorix som øverste hærfører for det galliske opprøret mot Romerriket i 52 f.Kr.