Et annet betydelig problem var den økende makten til nomarkene i provinsene. En nomark var en embetsmann som styrte sitt nome, utnevnt av farao, men mot slutten av det gamle rike hadde nomarkene klart å aksle seg til at deres posisjoner var arvelige. Av den grunn ble det maktpåliggende å holde fast på sine maktposisjoner og etter hvert som deres makt økte, med egne inntekter og egne soldater, ble de mer og mer uavhengige overfor farao. De opprettet graver i sine egne besittelser og reiste ofte egne hærer. Framveksten av disse tallrike nomarkene førte uunngåelig til konflikter med naboprovinsene, ofte med omfattende rivalisering og krigføring.