Klyngetunene oppsto ved bruksdeling gjentatte ganger. Delingen skulle skje rettferdig, og hver enkel åkerteig ble derfor delt. Teigene ble derfor stadig mindre, og den enkelte bruker fikk en stadig mer komplisert eiendom å forholde seg til. Teigdelingen og den tette bebyggelsen førte til at mye arbeid, som gjerding, veilhold og våronn, måtte gjøres i fellesskap. Innmarka lå typisk rundt klyngetunet. De fleste klyngetun ble oppløst på 1800-1900-tallet i forbindelse med den store utskifting av innmark 1860-1910, blant annet på Vest-Lista besto noen klyngetun. Utskiftingen innebar at hvert bruk fikk samlet sin jord i et mer sammenhengende areal. Dette førte til at jordbrukslandskapet på Vestlandet ble mer som på Østlandet der det enkelte bruk ble liggende for seg selv med sitt eget tun med egen jord rundt seg. Tidligere var det vanlig med ett bygg for hvert formål på gården. Etterhvert ble bygningsmengden redusert ved at hvert bygg tjente flere formåler og dette bidro også til oppløsning av klyngetunene.