Nomarken ble utnevnt av farao og fungerte som faraos forlengede autoritet. Systemet fungerte så lenge kongemakten var sterk og sentralt styrt, men i knappe tider eller med svake konger, økte nomarkenes personlige makt. I den første mellomepoke i Egypt ble den stadig økende makten til nomarkene et problem for Egypts sentrale autoritet. Mot slutten av foregående epoke hadde nomarkene klart å presse seg til at deres posisjoner var blitt arvelige, og ikke utnevnt på personlig basis av farao. Av den grunn ble det viktig å holde fast på sine maktposisjoner og etter hvert som deres makt økte, med egne inntekter og egne soldater, ble de mer og mer uavhengige overfor farao. De opprettet egne storstilte graver i sine besittelser og opprettholdt egne hærer. Framveksten av disse mektige nomarkene førte uunngåelig til konflikter med naboprovinsene, ofte med omfattende rivalisering og krigføring.