Det danske artillerivåpenet oppsto etter slutten på den skånske krigen i 1679 under betegnelsen , som deles i tre korps, Danske, Holsteinske og Norske Artillerikorps med hovedseter i København, Glückstadt og Akershus festning i Christiania. Artillerivåpenet forsømtes i fredstiden etter 1720, og det var først i 1760-tallet da det var innsett at beredskapsevnen måtte skjerpes i møte med militære trusler fra andre makter, besluttet å reformere korpsene materielt, personelt og organisasjonsmessig ved å adoptere nyheter innenfor artillerivåpenet fra utlandet. For de neste tiårene skulle det dansk-norske artilleriet gjennomgå en rekke administrative endringer med henblikk på å opprettholde beredskapsevnen med høy stridsverdi innenfor egne rikets kapasitet. Interessen for fulgt til valget om å innføre permanente militærenheter med ridende artillerister etter prøyssisk forbilde, ikke minst etter Slaget ved Kvistrum bro i 1788. Der hadde den norske ekspedisjonshæren som var rykket inn i Båhuslen, engasjerte det svenske forsvaret hvor et ridende batteri på åtte 1-punds amusetter var tatt i bruk med hell.