I etterkrigstiden ble Max Salomon sentral i oppbyggingen av Redd Barna i Norge, og var bl.a. organisasjonens bokholder og en av dens første ansatte. Han var særlig opptatt av å hjelpe krigsrammede barn i Tyskland og Østerrike i etterkrigsårene, og var den drivende kraften bak Redd Barnas arbeid for dette. Senere engasjerte han seg særlig for å hjelpe barn som led av spedalskhet i utviklingsland, ikke minst i Afrika. Hans arbeid for barn og hans særlige interesse for barns situasjon i Tyskland og Østerrike i etterkrigsårene var preget av et humanistisk ståsted som hadde mye til felles med Victor Gollancz' etikk basert på internasjonalisme og «brødrekjærlighet».