Botsfengselets lege Jon Leikvam skrev i april 1948 til høyesterettsadvokat J.C. Heuch Bugge at det gikk sterkt inn på ham at mange ble «straffet for sin idealistiske innstilling, særlig frontkjemperne og ikke minst de som ytet bidrag til Frontkjemperkontoret, Røde Kors-søstre og fl.» Han følte seg delvis ansvarlig og lei seg for at han ikke kunne hindre dette. I februar samme år hadde dr Leikvam undersøkt Olga Bjoner og funnet at hun led av myokarditt og ryggplager fra spondylose. Hun var også ustø, gikk med stokk, og han erklærte henne soningsudyktig. Ffengselslege Augusta Rasmussen på Bredtveit tilsidesatte dr Leikvams erklæring og avviste at Bjoner led av hjertesykdom eller depresjon, og skrev at Bjoners helsetilstand på tross av gikt var «bra». Først 11. november 1948 fikk sønnen Sigurd hente sin mor hjem. Da hadde hun sonet ferdig sine 1.026 dager.