I Paris var han i begynnelsen påvirket av Les parnassiens, en diktergruppe med Leconte de Lisle som leder. De orienterte seg , kunst for kunstens egen del, som prinsipp. Verlaines første utgitte dikt var i 1863 i , en utgivelse grunnlagt av dikteren Louis-Xavier de Ricard. Verlaine vanket ofte i salongen til Marquise de Ricard, drevet av Louis-Xavier de Ricards mor i 10 Boulevard des Batignolles og andre sosiale hendelser hvor han kunne stå skulder til skulder med samtidens framstående kunstneriske figurer: Forfatteren Anatole France, komponisten Emmanuel Chabrier, oppfinneren, poeten og humoristen Charles Cros, den kyniske, antiborgerlige idealisten Villiers de l'Isle-Adam, poeten Théodore de Banville, forfatteren François Coppée, den kubanskfødte poeten Jose-Maria de Heredia, litteraten Catulle Mendes og andre. Verlaines første utgitte samling, (1866), selv om den fikk negative kommentarer fra den ledende litteraturkritikeren Charles Augustin Sainte-Beuve, etablerte diktsamlingen ham som en løfterik og original poet.