I 1682 ble for første gang Böhmes teosofiske skrifter utgitt samlet. Böhmes ettervirkninger viste seg i Tyskland og især i Nederland og England, hvor tilhengerne av hans ideer ble betegnet som , og likeens i Sverige, Finland (Lars Ulstadius, Peter Schaefer, Jakob Eriksson, Erik Eriksson, Jaakko Kärmäki og Jaakko Wallenberg) og Russland. Hos kverkerne fant han entusiastiske tilhengere, som bar hans tanker til Amerika. Over Friedrich Christoph Oetinger (1702–1782) vant Böhme innflytelse på pietismen i Sørvest-Tyskland og via ham på Friedrich Wilhelm Joseph Schelling. Gjennom Schelling igjen er Böhmes tankeverden blitt interessant for Georg Wilhelm Friedrich Hegel. Og allerede Hegel erkjente en ansats til dialektikk i Böhmes spekulasjoner, på tross av hans „barbariske“ språk. Han kalte ham den „første tyske filosof“. Selv Newtons gravitasjonslære ble satt i sammenheng med Böhmes „dialektikk“. Den franske filosof og mystiker Louis Claude de Saint-Martin (1743–1803) oppdaget Böhme for Frankrike. Han var så begeistret for Böhme at han nesten femti år gammel lærte tysk for å kunne lese hans skrifter på originalspråket. Han forårsaket også en Böhme-renessanse i Tyskland, hvor han der i mellomtiden var gått i glemmeboken. dybdefenomenologien, som ble grunnlagt av José Sánchez de Murillo støtter seg vesentlig på Jakob Böhme.