Selv om Ditlevsen var flink på skolen, og læreren anbefalte at hun fikk fortsette på gymnas, sa foreldrenes hennes nei til dette, og skaffet henne i stedet «plass i huset» (dvs. arbeid som hushjelp). I den delvis selvbiografiske forteller hun at hun fikk nye sko til sin konfirmasjon, og at moren hennes da sa til henne: «Ja, dette blir så de siste skoene vi gir deg.» - og dermed lot henne forstå at hun i foreldrenes øyne bare hadde vært en utgiftspost som de nå ble kvitt. Opplevelsen rystet Ditlevsen såpass at den gjengis i flere av novellene hennes: «Den onde lykke» og «Frykt».