I romertiden ble dyreblærer benyttet for å verne mot inhalering av blyoksider. På 1500-tallet tilrådet Leonardo da Vinci bruken at et våte vevde tøyer for å beskytte mot giftige stoffer fra kjemisk krigføring. I tidligmoderne tid inngikk det ofte i pestlegenes utrustning en nebblignende maske som ble båret foran ansiktet og fylt med glødende materiale eller krydderurter, som fungerte som et filter, mot smittsom miasma. I 1890 benyttet William Stewart Halsted hansker og ansiktsmasker av gummi. Malayakineseren doktor Lien-teh Wu som arbeidet på oppdrag av det kinesiske keiserhoff høsten 1910, var den første utviklet en maske som ble empirisk testet og funnet beskyttende.