Filmen er et minimalistisk mesterverk med avbalansert koloritt og sparsommelig dialog. Regissøren lar bildene og stemningen snakke for seg selv. Det mesterlige fotoarbeidet til Timo Salminen øker følelsen av ensomhet og trøsteløshet. Regissøren er fortrolig med, og stoler på at historien forteller seg selv gjennom fotoarbeidet. Man finner lett en svart type humor i de fleste scenene.