Selv om Ramkhamhaeng-inskripsjonen ikke har over- og under-skrevne vokaltegn, er det likevel flere innovasjoner som finnes både i denne inskripsjonen og andre tai-språklige inskripsjoner fra 1300-tallet, sammenlignet med samtidige khmer- og mon-baserte skrifter i området. Anthony Diller foreslår at forskjellene mellom de tidligste utgavene av thai-skrift og andre skrifter i regionen, tilsier at endringene er systematiske noe som viser at de er resultatet av bevisste avgjørelser og kjennskap til fonologien til datidens thai, og ikke resultatet av tilfeldige endringer over tid. Innovasjonene i thai-skriften, og der thai-skriften er forskjellig fra khmer og mon, i henhold til Diller, er: en bokstavkombinasjon for å skrive klasen /ʔj/ i begynnelsen av stavelser (อย). endringer i bokstavform, spesiet forenklingen av ย /j/, speilvendingen av ช /t͡ɕʰ/, ฉ /t͡ɕʰ/, og ง /ŋ/ og den særegne formen til น /n/. vokalen โ- /oː/, som i andre skrifter enten var en uskreven vokal eller ble skrevet med en kombinasjon av vokaltegn. Vokaltegnet แ- /ɛ/, laget som en fordobling av เ- /e/, for å representere en differensiering i uttale som enten ikke fantes eller var fonemisk i mon og khmer. en kombinasjon av tre vokaltegn for diftongen เ-ือ /ɯa/. tre nye bokstaver for labiale konsonanter for å gjengi kontrasten i thai mellom /b/, /p/, /pʰ/ og /f/, ikke minst /f/ som ikke finnes som eget fonem i sanskrit, pali, khmer eller mon. Dette er tydeligvis gjort systematisk med to sett bokstaver for fonemene /pʰ/ og /f/, der /f/ representeres av en utgave av /pʰ/ med forlenget «hale» på høyre side. Det ene paret er høy-klasse konsonanter (ผ og ฝ), mens det andre setter har lav klasse (พ og ฟ). Tilsvarende fikk man også lav-klasse konsonanten ซ /s/ som en kontrast til høy-klasse konsonantene ศ, ษ, ส. I motsetning til andre skrifter i regionen ble det brukt minimalt med ligaturer: istedenfor vertikale ligaturer foretrakk man horisontale bokstavkombinasjoner. Det meste av Thailands skrevne historie ble ødelagt da burmeserne brente ned Ayutthaya i 1767, og det er derfor vanskelig å overprøve Ramkhamhaeng-inskripsjonens historie, eller å se hvordan thai-skriften har utviklet seg. Ramkhamhaengs thai-skrift var også forløperen til dagens laotiske skrift. Thaiene og laotene er uenige om hvilken skrift som er nærmest den «originale» skriften til kong Ramkhamhaeng: Naturligvis mener begge parter at skrift ligger nærmere den originale skriften enn de andres. Noen ganger kalles Ramkhamhaengs thai-skrift sukhothai-skrift, og anses som forgjengeren til både dagens thai- og laotiske skrift.