Lispector var eksentrisk og holdt seg unna offentlighetens søkelys. Flere brasilianske teaterstykker er basert på hennes arbeider, et stort antall bøker er gitt ut om Lispectors verk og hun er gjengitt på frimerker fra Brasils postvesen. Lispector tematiserte det enkelte menneskets grunnleggende isolasjon og språkets utilstrekkelighet. Historien (plottet) var underordnet hos Lispector. Hun tematiserte hvordan oppvekst preger liv som voksen og fokuserte særlige på psykologiske forhold samt det psykologiske i samspill med omgivelsene. Lispectors tekster tenderte til å være både prosa og poesi samtidig. Lispector sammenlignes blant annet med Virginia Woolf og Marcel Proust. Hun publiserte samtidig med Den latinamerikanske blomstringen av spanskspråklige forfattere som Mario Vargas Llosa og Gabriel García Márquez, men skiller seg klart fra de mannlige spanskspråklige forfatterne ved sin svært nyskapende form og ved det kvinnelige perspektivet. Den siste og mest kjente boken, , kom ut kort før hun døde.