Østerrikerne, nederlenderne og de engelske allierte erklærte formelt krig i mai 1702. Ved 1708 hadde hertugen av Marlborough og prins Eugene av Savoia sikret seier i de spanske Nederlandene og i Italia, og hadde beseiret Ludvig XIVs allierte Bayern. Frankrike sto overfor invasjon, men enheten til de allierte brøt sammen først. Med storalliansen beseiret i Spania førte krigens død og kostnader til sorg og målene delte seg. Da toriene kom til makten i Storbritannia i 1710 hadde partiet en målsetting om få avsluttet krigen. Franske og britiske ministre forberedte grunningen for en fredskonferanse og i 1712 opphørte Storbritannia krigsoperasjonene. Nederlenderne, østerrikerne og de tyske statene fortsatte krigen for å styrke sine egne forhandlingsposisjoner, men ble beseiret av marskalk Villars og ble tvunget til å akseptere en britisk-fransk mellomkomst. Ved vilkårene i freden i Utrecht (1713) og freden i Rastatt (1714) ble det spanske rike delt mellom de store og de mindre maktene. Østerrikerne mottok det meste av Spanias tidligere europeiske riker, men hertugen av Anjou beholdt Spania på Den iberiske halvøy og de spanske besittelsene i Amerika, etter å ha oppgitt sin arverett til den franske krone. Han regjerte som kong Filip V av Spania. Den europeiske maktbalanse ble sikret.