Salmen er kjent hos Luther fra 1542, men tanker og vendinger finnes allerede i en formaning om bønn mot tyrkerne («Vermahnung zum Gebet wider den Türken 1541»). Da salmen ble skrevet, hadde den tyrkiske sultan Suleiman erobret halvdelen av Ungarn i 1541, og kurfyrsten av Sachsen oppfordret prestene til bønn mot fienden. Samtidig gikk det rykter om at paven hadde alliert seg med den franske konge og den tyrkiske sultan. Luther så svært mørkt på situasjonen, som han mente var Guds dom over gudløsheten i kirken. Nå kunne ikke våpen redde de kristne lenger, mente han. Det eneste som kunne hjelpe i nøden, var barnenes bønn. De små barnene var fremdeles ikke delaktig i det store frafallet.