Kongresspartiet følte seg som revolusjonens vinnere som blei nekta både de sosiale og politiske fruktene av seieren. Mange av deres tilhengere nekta å godta våpenhvilen og holde opp å kjempe. B.P. Koirala, som fra april var innenriksminister i den nye koalisjonsregjeringa, ville heller ha vært statsminister i ei rein Kongress-regjering. Nå blei det hans oppgave å få motvillige frigjøringsstyrker til å legge ned våpnene, og han var nødt til å be India om hjelp med å avvæpne opprørere i grenseområdene.