Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komité håpet først at protestene ville gå over eller at kosmetiske reformer ville tilfredsstille de protesterende. De ønsket å unngå voldsbruk og satset først på at partiets vidtrekkende apparat ville klare å overtale studentene til å oppgi sine protester og returnere til studiene. En hemsko for effektiv handling var at lederskapet også støttet flere av studentenes krav, som motstanden mot korrupsjon. Det var samtidig et problem at de protesterende var en stor gruppe med ulike agenda, og det var følgelig uklart hvem styresmaktene kunne forhandle med og hva kravene var. Forvirring og ubesluttsomhet blant protestantene ble derved speilet av en tilsvarende forvirring og ubesluttsomhet hos styresmaktene. Offisielle kinesiske medier viste denne ubesluttsomheten ved at overskrifter i Folkets Dagblad vekslet mellom sympati for de demonstrerende og å ta avstand fra de.