Hva som er kjent av Guillaume de Lorris liv er stort sett ingenting, bortsett fra at han skrev , antagelig som ung student mellom 1225 og 1237. Hans bidrag var å introdusere det allegoriske dikt, hvor den utvidede allegorien med dens objekter og personer innenfor fortellingen er lik meningen som ligger utenfor fortellingen i seg selv, se . er ikke en roman i moderne forstand ettersom det er et langt fortellende dikt som består av rundt 4000 åttestavede verselinjer. Roman her betegner fortelling og den handler om at forfatteren selv har en drøm, en drømmevisjon om hans søken etter kjærlighet og hvor rosen er symbolet på kjærligheten. Søken etter kjærligheten stopper derimot brått når Sjalusi og Sladder kommer og stenger Rosen inn i et bevoktet slott. Om det var Guillaumes mening å gi denne slutten er uvisst. Kanskje var det Fornuften som til slutt fikk det avgjørende ordet.