I 2014 fremla Norheim-utvalget en vurdering av virkemidler for helseprioritering i det norske helsevesenet hvor de blant annet påpekte svakheter ved alvorlighetskriteriet slik det hadde blitt formulert av Lønning II-utvalget. Norheim-utvalget mente at kostnadseffektivitet i praksis hadde fungert som et hovedkriterium i systematiske prioriteringsvurderinger. De mente dette hadde skjedd blant annet fordi alvorlighetsbegrepet hadde hatt mange betydninger, ikke var klart definert og ikke nødvendigvis var mulig å tallfeste. Norheimutvalgets viktigste kritikk var at det grunnleggende rettferdighetshensynet om å prioritere å helsegenvister som tilfalt de dårligst stilte i praksis hadde blitt vektlagt i for liten grad.