Problemet med immaterielle goders ikke-utelukkende karakter er at den gjør det vanskeligere for den som frembringer et slikt gode å tjene penger på det. Dersom alle fritt kan kopiere forfatterens roman når denne er publisert, vil dette gjøre at færre betaler forfatteren, noe som igjen gjør at forfatteren i mange tilfeller vil bruke sin tid og sine ressurser på andre ting enn å skrive bøker. Immaterialrettighetene gir derfor rettighetshaver en enerett til å utnytte bestemte immaterielle goder. Med dette skapes en rettslig utelukkelsesmekanisme, som gjør det lettere for rettighetshaver å tjene penger på disse, og som samtidig gir rettighetshaverne incentiver til å frembringe immaterielle goder. De immaterielle enerettene har derfor først og fremst en økonomisk verdi for rettighetshaver. Immaterialrettighetene verner imidlertid også ideelle rettigheter, for eksempel opphavsmannens rett til respekt for et åndsverk og retten til å bli navngitt, jf. åvl. § 3.