Tittelen på verket ble gitt av Isaac Casaubon som framstilte en kritisk utgave i 1603 (sammen med Claudius Salmasius). Han arbeidet fra en kompleks manuskripttradisjon med et antall ulike versjoner. Hvor omfattende verket var sirkulert og lest i senantikken er ikke mulig å vite, men omfattende sitater fra det er funnet i tekster til forfattere fra 500- til 800-tallet, og de fremste manuskripter er også datert til 800- eller 900-tallet. , den første trykte utgaven, skjedde i Milano i 1475. De seks forfatterne – «Aelius Spartianus», «Iulius Capitolinus», «Vulcacius Gallicanus», «Aelius Lampridius», «Trebellius Pollio», og «Flavius Vopiscus (fra Siracusa)» – dedikerte deres biografier til Diocletian, Konstantin og en rekke private personer, og således skrev de alle tilsynelatende en gang på slutten av 200- og tidlig på 300-tallet.