Etter ett år med utallige oppfordringer og bønner fra velstående og innflytelsesrike personer (og rasister) verden over, godtok den gamle mesteren James J. Jeffries å møte Jack Johnson til kamp om VM-tittelen. Tex Rickard, også kjent som boksingens første superpromotor, kom med et så lukrativt tilbud at Jeffries ikke kunne motstå. Vinneren av kampen ville få 75 % av 101 000 dollar pluss inntekter fra filmopptaket av kampen, som man antok at ville spille inn nærmere 1 million dollar dersom Jeffries vant. Beløpet Jeffries stod til å tjene var nærmest astronomisk i forhold til datidens dollarverdi. Det var ingen inntektskatt i USA i 1910, og en vanlig arbeider tjente ca. 1 dollar pr. dag. Selv om han tapte ville det vært en gullkantet avtale. Jeffries hadde lagt opp som ubeseiret VM-mester fem år tidligere. Han var nå 35 år gammel og hadde ikke holdt seg i form og veide nærmere 150 kg. Han ville trenge alle månedene fra kontrakten ble signert sent i 1909 til 4. juli 1910 på å komme seg i form. Johnson hadde i mellomtiden gjort seg om mulig enda mer upopulær da han omga seg med hvite kvinner. Tanken på at den upopulære Johnson forlystet seg på hvite kvinner i 1910 var for mye for det hvite Amerika. Johnson måtte stoppes og Jeffries ble stemplet som «det hvite håp».