Epipyropidenes larver lever som ektoparasitter (parasitter som lever på utsiden av kroppen, som lus) på ulike slags sikader (Auchenorrhyncha), spesielt familien lyktebærere (Fulgoridae), men også familiene sangsikader (Cicadidae), Cixiidae og andre. Hunnene legger svært mange (opptil 3000 hos en afrikansk art) knøttsmå egg på vegetasjonen. Fra disse klekkes små, slanke, kjappe, såkalte triungulin-larver med lange bein, som ikke tar næring til seg, men leter etter en passende vert. Dersom en sikade slår seg ned i nærheten av disse larvene, griper de den og haker seg fast. Triungulin-larven forandrer seg nå til en tykk, sneglelignende larve med korte bein (men kraftige klør for å holde seg fast) og et lite hode. Denne haker seg fast på oversiden av vertens bakkropp rett under vingene. Det er uklart hva de spiser, trolig er det en blanding av voks og honningdugg som sikaden skiller ut, og hemolymfe (blod) som de suger fra verten. Det ser ut til at verten noen ganger overlever å bli infisert med epipyropide-larver, så de kan ikke regnes som klassiske parasitoider, som dreper vertene sine ved slutten av utviklingen. På den andre siden ser det ut til at mange verter blir så svekket at de dør kort tid etter at sommerfugllarvene har forlatt dem for å forvandle seg til en puppe. Den utvokste larven er dekket av et tykt, hvitt vokslag og står fram som en hvit "svulst" som tyter fram under vingene på verten. Når den er ferdig utviklet, forlater den verten og spinner seg inn i en tett kokong som også er dekket av voks, der den forpupper seg. Puppen borer seg halvveis ut av kokongen før den voksne sommerfuglen klekkes, slik at puppeskallet blir stående igjen i åpningen. Hele utviklingen tar 4 – 8 uker, av dette tilbringes halve tiden som parasitt på sikader. De voksne møllene flyr om natten, men kommer sjelden til lys.