Hestehandlerne bodde gjerne i de indre bygder på Vestlandet eller i fjellbygdene på Vestlandet, mellom hesteavlbygdene og markedene på Østlandet. En hestehandler måtte ha litt kapital. På våren hadde han en runde der det var unghester til salgs og gjorde avtaler. Så ble hestene hentet og samlet opp på sommeren. De kunne nytte beitene på høyfjellet, før de ble ført til markedene eller solgt underveis. En del hester ble ført videre til Sverige. Hester ble også transportert til Nord-Norge for å selges der. En hestehandler solgte fjordinger til bønder på Østlandet i bytte mot dølahester som var etterspurt ved skiferbruddene i Alta. Under gjenoppbyggingen av Nord-Troms og Finnmark etter andre verdenskrig trengtes det hester både til jordbruket og ikke minst til forsvaret. Etter hvert som traktoren overtok som drivkraft i jordbruket på 1950-tallet forsvant også markedet for hester; både hestehandelens og hestehandlerens rolle i historien ble sterkt endret. Det var enda flere ti-år til hesten skulle bli knyttet til fritid, friluftsliv og jenter.