Hawthorn vant verdensmesterskapet for førere i Formel 1 for selv om han bare hadde en seier mot fire for Stirling Moss. Han lå i en klar ledelse halvveis i Monaco GP da motoren på hans Ferrari 246 havarerte, mens på Monza lå han et minutt foran Tony Brooks da en feil med clutchen tvang han til å redusere farten slik at han endte på andreplass. Hawthorn fikk imidlertid en fordel ved at Stirling Moss var en gentleman, så som under Portugals Grand Prix i Porto, hvor Hawthorn først ble diskvalifisert fordi han etter at motoren hans hadde stanset fikk startet den igjen ved å rulle ned en bakke i motsatt retning, og fullførte løpet på andreplass. Etter diskvalifiseringen gikk Moss inn i saken på Hawthorns vegne og avgjørelsen ble til slutt omgjort. Etter et pitstopp midtveis i samme løp hadde Hawthorn akselerert tilbake gjennom feltet for å få et ekstra poeng for raskeste runde. Moss hadde ikke svart, muligens fordi han tvilte på at Hawthorn kunne kjøre så raskt med sviktende trommelbremser. Dette ekstra poenget pluss poengene for andreplassen bidro til at Hawthorn vant mesterskapet med bare et poengs margin til Moss. I det siste løpet i Marokko kjørte Hawthorn et taktisk konservativt løp hvor han tok sikte på å holde seg foran Moss' teamkamerater i Vanwall. Brooks' motor havarerte mens han lå like foran Hawthorn, og Stuart Lewis-Evans i den tredje Vanwall-bilen krasjet og omkom senere av brannskadene han pådro seg. Phil Hill, som lå på andreplass på de siste rundene, slakket opp og vinket Hawthorn forbi slik at han kunne ta de nødvendige poengene for å sikre seg mesterskapet.