Slumkvarterer er ofte assosiert med det viktorianske Storbritannia, spesielt i engelske industribyer, skotske lavlandsbyer og Dublin i Irland. Friedrich Engels beskrev disse britiske nabolagene som «storfeskur for mennesker». Disse var generelt fortsatt bebodd fram til 1940-tallet da den britiske regjeringen startet slumrydding og bygde nye rådhus. Det er fortsatt eksempler igjen på slumboliger i Storbritannia, men mange har blitt fjernet av regjeringens initiativ, omformet og erstattet med bedre offentlige boliger. I Europa var slumområder vanlig. På 1920-tallet hadde begrepet blitt et vanlig slanguttrykk i England. I (1821) brukte Pierce Egan ordet i sammenheng med «bakgateslummen» for områder som Holy Lane eller St Giles. En fotnote definerte slum til å bety «tarvelig, uvanlige deler av byen». Charles Dickens brukte ordet på lignende måte i 1840, og skrev . Slum begynte å bli brukt for å beskrive dårlige boliger like etter og ble brukt som alternativt uttrykk for . Et , i det engelske språket på 1700- og 1800-tallet, var en byslum bestående av fattige mennesker og ofte også av kriminelle og prostituerte.