Dampturbiner brukes til produksjon av elektrisitet i varmekraftverk, som bruker kull, fyringsolje eller kjernekraft som energikilde. Slike turbiner ble en gang brukt til å drive mekaniske enheter direkte: for eksempel skipspropeller som , det første turbindrevne dampskipet, men for de fleste slike anvendelser brukes nå reduksjonsgir eller et mellomtrinn med elektrisk energioverføring, der turbinen brukes til å generere elektrisitet, som deretter kan drive en elektrisk motor koblet til den mekaniske arbeidsmaskinen. Turboelektrisk maskineri på skip var spesielt mye anvendt i perioden rett før og under andre verdenskrig, først og fremst på grunn av mangel på tilstrekkelige utstyr for å lage gir i amerikanske og britiske skipsverft. Gassturbiner er noen ganger referert til som turbinmotorer. Slike motorer er som regel utstyrt med et innløp, vifte, kompressor, forbrenningskammer og munnstykk (eller dyse) (muligens andre sammenstillinger) i tillegg til en eller flere turbiner. Transonicturbin. Gasstrømmen i de fleste turbiner som anvendes i gassturbinmotorer forblir subsonisk gjennom ekspansjonsprosessen. I en Transonic-turbin er gasstrømmen blitt supersonisk når den kommer ut av munnstykkets ledeskovler, selv om den ved nedstrøms hastighet normalt blir subsonic. Transonic-turbiner opererer ved høyere trykkforhold enn vanlig, men er vanligvis mindre effektive og ikke så mye i bruk. Kontraroterende turbiner. Man kan oppnå forbedret effektivitet med en aksialturbin dersom en nedstrøms turbin roterer i den motsatte retning av en oppstrømsenhet. Imidlertid kan denne komplikasjon virke mot sin hensikt. En kontraroterende dampturbin, vanligvis kjent som Ljungström-turbinen, ble opprinnelig oppfunnet av svenske ingeniøren Fredrik Ljungström (1875-1964) i Stockholm, og i samarbeid med broren Birger Ljungström fikk han et patent i 1894 på denne. Konstruksjonen er i det vesentlige en flertrinns radialturbin som kan gi stor effektivitet, fire ganger så stort varmefall per stadium som i reaksjonturbiner (Parsons turbin) og ekstremt kompakt design. Typen fikk særlig suksess i topplastkraftverk. Men i motsetning til andre design, skaper store dampmengder problemer. Dermed gir bare en kombinasjon med aksialstrømturbiner (DUREX), en turbin som kan bygges for maksimal størrelse på omentrent 50 MW. Slike turbiner fikk bare beskjeden anvendelse i sjøfart, med ca 50 turbo-elektriske enheter produsert 1917-1919. Bare noen få turbo-elektrisk marine aplikasjoner var fortsatt i bruk i slutten av 1960-tallet (SS Ragne , SS Regin) mens de fleste landanlegg fortsatt var i bruk i 2010. Turbin uten stator. Multi-trinns turbiner har et sett med statiske (i betydningen stasjonære) innløps ledeskovler som leder fluidets strøm mot rotorbladene. I en turbin uten stator vil fluidstrømmen gå fra et sett med rotorblader til et nytt, uten at det er ledeskovler imellom (som trer inn og endrer på trykk- og hastighets-energinivåer for strømningen). Keramikkturbin. Konvensjonelle høytrykksturbinblader (og lameller) er laget av nikkel-stållegeringer og utnytter ofte intrikate interne luftkjølingspassasjer å hindre at metallet skal overopphetes. Etterhvert har keramiske blader blitt produsert og testet i gassturbiner, med sikte på å øke temperaturen for inntaksrotor og/eller eventuelt eliminere luftkjøling. Keramiske blader er mer sprø enn metalliske blad, og innebærer en større risiko for katastrofal bladsvikt. Derfor brukes keramikk bare i stasjonære rotorblad. Propeldyseturbin. Mange turbintyper har rotorblader med hylse ytterst, noe som gjør at hvert blad låses både i rotorbladet og i tuppen. Dette gjøres for å redusere sentrifugalkraften og øke dempingen, og dermed redusere bladflagring. I store dampturbiner for kraftproduksjon benyttes det ofte hylse, spesielt i de lange bladene på en lavtrykksturbin, med wire. Disse wirene trees gjennom hull som er boret i bladene i passende avstand fra bladroten og blir vanligvis loddet til bladene på det punktet hvor de går gjennom. Ledningene redusere bladflagring i den sentrale delen av bladene. Innføringen av disse har vesentlig reduserer tilfeller av bladsvikt i storeturbiner eller i lavtrykktrinnet på turbiner. Teslaturbin anvender grensesjiktet virkning (viskositet og adhesjon) og ikke at fluidet støter mot bladene som i en konvensjonell turbin. Rotoren består av glatte skiver og må være både meget tynne og stå tett sammen. Fluidet kommer inn tangensielt på skivene og vil gå innover mot senter av rotoren når hastigheten reduseres.