Det var Aurelianus, og så snart Zenobia hørte utnevnelsen må hun ha sendt sendebud til Roma med sine vilkår for en avtale. Hun betraktet seg som likestilt med ham i navnet på sin sønn. Det er reflektert i papyrusdokumenter i Palmyra hvor Aurelianus er uttrykkelig anerkjent som keiser, men etter navnet til Vaballathus som fulgt av titler som konge, konsul, imperator, og strategos. Hva hun trengte var Aurelianus' anerkjennelse av henne og hennes sønn, og deling av Romerriket i en vestlig og østlige del, styrt mellom Aurelianus i vest og Zenobia for sin sønn i øst. Forslaget var ikke hinsides, en slik ordning hadde vært benyttet tidligere, sist mellom Valerianus og hans sønn Gallienus. Det ble uansett avvist av Aurelianus. Zenobia hadde erobret Egypt, Romas brødkurv, og det var utilgivelig. Etter at han hadde ryddet opp i vest, begynte han marsjen med en stor hær østover i slutten av 271 for å gjøre opp med Zenobia og det palmyrenske riket. På den tiden hadde Zenobia allerede planlagt nye erobringer. Hun dro fra Egypt i løpet av året og til Syria for å forberede neste militære foretagende, en invasjon og erobring av Anatolia. Samtidig opphører Aurelianus' navn å opptre mynter utstedt av Zenobia og Vaballathus.