Motortrallen fordeles inn i mange forskjellige varianter etter hvert som tiden gikk, ettersom konseptet var enkelt nok for en improvisering uten stans - de tidlige modellene var lite annet enn motoriserte håndtraller med sittebenker, hvorav den forreste hvilte på en motorkasse som rommet motorer av forskjellige sort. De var for tunge å løfte for stasjonspersonell spesielt i land med tynn befolkning, samtidig som man overførte mye av automobilutviklingen til nyere motortraller som med tiden fikk vindskjerm og senere tak. Dermed skilte kjøretøyene seg ut i de «vanlige» motortraller som måtte være lett for at én mann skal kunne sette dem av og på sporet, mens som nærmet seg bilkjøretøyet i størrelse og ytelse. De minste motortrallene var utstyrt med lamellhjul og de største med støpejernhjul.