På 600-tallet var det bysantinske herredømme i det vesentlige redusert til et diagonalt belte som strakk seg fra Ravenna (der keiserens representant eksarken holdt til) og til Roma. Den bysantinske makt var den dominerende i den nordøstlige delen (Ravenna-delen) av dette landbeltet, mens paven dominerte meget av det øvrige. Bysantinerne hadde uansett ikke kraft til å forsvare områdene rundt Roma mot potensielle inntrengere, dette ble et pavelig ansvar. Så selv om pavene fremdeles var bysantinske undersåtter, ble Dukatet Roma (et område som omtrent tilsvarer det moderne Lazio) i praksis en uavhengig stat regjert av kirken.