Høyrenessansens skulptur, som eksemplifisert ved Michelangelos og den ikoniske , er preget av en ideell balanse mellom stillhet og bevegelse. I motsetning til skulptører fra tidlig renessanse, som Donatello som jobbet i bronse, gjenopplivet Michelangelo på egenhånd den klassiske bruken av marmor, og injiserte elementer av monumentalitet i alle sine påfølgende skulpturer, både i størrelsen på figurene og omfanget av prosjektene.