Krydder var blant de luksuriøse produktene som fantes i middelalderen, og de vanligste var svartpepper, kanel (og det billigere alternativet cassia), karve, muskat, ingefær og nellik. Alle måtte importeres fra plantasjer i Asia og Afrika, noe som gjorde dem veldig dyre. Det har blitt anslått at rundt 1000 tonn pepper og 1000 tonn av de vanligste kryddertypene ble importert til Vest-Europa hvert år i senmiddelalderen. Verdien av disse tilsvarte et årsforbruk av kornprodukter for 1,5 millioner mennesker. Pepper var det vanligste krydderet, og safran var det mest eksklusive og ble like mye brukt for den intensive gulrøde fargen det satte på maten som for smaken. Krydder som nå har blitt mer sjeldne var; paradiskorn, en slektning av kardemomme som nesten totalt erstattet svartpepperet i nordfransk matlagning i senmiddelalderen, langpepper, galangarot og kubeberpepper. Sukker ble i middelalderen sett på som et krydder på grunn av den høye prisen og dets humorale egenskaper (varmt og tørt).