Statene regulerte handelen etter merkantilistiske prinsipper, kjennetegnet blant annet av at særskilte selskaper fikk monopoler og privilegier, imperialisme og toll på import, noe som i stor grad også påvirket samenes næringsveier. Reinnomadismen med tamreinhold spredde seg og ble utbredt mot nord og øst, men slo allikevel ikke gjennom i Kemi lappmark og på Kolahalvøya. Andre steder økte størrelsen av flokken til noen samer, og førte til konflikter med dem som drev i mindre skala. I innenlandske elvedaler etablerte stadig flere svenske og finske gårdbrukere seg. Slike driftsformer ble tatt opp av samer som ble fast bosatte. I Kemi lappmark var det mange finner som slo seg ned. En spesiell utvikling i Finnmark og Nord-Troms var at nordmenn og kvener etablerte seg i fjordene. Den skjerpede konkurranse som oppstod, fikk samene til delvis å flytte fra ytre fjordstrøk. I Sverige ble det etablert sølv-, kobber- og jernverk. Alt dette var endringer som førte til at samiske næringer som jakt og fangst kom under press. Det ble inngrep i deres naturområder, men samtidig nye muligheter for lønnsarbeid og pengeøkonomi. Alle de nye næringene ga et større overskudd som kunne avsettes. Her kunne reindriftssamene delta med salg av kjøtt, ost av reinmelk og forskjellige andre varer.