Hulls arbeid ga i 1940- og 1950-årene opphav til en omfattende forskning. Utallige master- og doktorgradsstudenter, og mange etablerte forskere gikk i gang med å undersøke hans teoremer eksperimentelt. Hans to mest kjente elever var Kenneth W. Spence og Neal A. Miller. Spence videreførte hans arbeid både teoretisk og empirisk, om enn med mer beskjedne aspirasjoner. Miller ble kjent blant annet for sine studier av unngåelseslæring, av hvordan autonome reaksjoner (for eksempel blodtrykk) kan modifiseres ved læring, og for sitt samarbeid med John Dollard om å integrere psykoanalyse og læeringsteori. Hull var på 1940- og 1950 tallet en av USAs mest betydningsfulle psykologer – og den psykologen som ble hyppigst sitert.