Thomas Edison utviklet elektriske hodelykter for gruvearbeidere i 1914, og i 1915 hadde enkelte lykter blitt godkjent av United States Bureau of Mines som trygge å bruke i gassholdige kullgruver. Disse hadde en sikkerhetsfunksjon med fjærbelastede kontakter som automatisk skulle koble av lyspærer dersom de ble ødelagt. Lampene var utformet med en reflektor, en glødelampe og et separat beltemontert våtcellebatteri. Batteriet var dimensjonert for å drive lampen gjennom et helt arbeidsskift. Etter 12 timer avga en gruvearbeiderlampe fra 1917 mindre lys enn ett stearinlys og omtrent 2 til 5 lumen totalt. Lignende oppsett ble populære på andre lamper. Hodelykter godkjent for bruk i kullgruver er designet for ikke å la en indre gnist antenne brennbar gass som omgir hodelykten.