Lewis viste seg lite takknemlig overfor sin lærer Sarratt. Til tross for at han omtalte Sarratts (1808) som «poorly written», publiserte han boka i et andre opplag i 1822, tre år etter Sarrats død. Lewis' utgave sto i et direkte konkurranseforhold til en posthumt utgitt revidert utgave av samme bok med Sarratts egne utmerkede revisjoner, som Sarrats fattige enke var økonomisk avhengig av. I 1843 opprettet sjakkspillere et hjelpefond for henne, men navnet til den da velstående Lewis finnes ikke på lista over givere.