I arbeidet med grunnloven ble det foreslått å innføre en setning fra Weimarrepublikkens forfatning, «menn og kvinner har grunnleggende de samme statsborgerliger rettigheter og plikter» («Männer und Frauen haben grundsätzlich dieselben staatsbürgerlichen Rechte und Pflichten»). Men begrensningen i ordlyden til å gjelde de statsborgerlige rettigheter, for eksempel stemmeretten, gjorde at Selbert fant den mangelfull. Hun ønsket like rettigheter på alle plan. Selberts forslag om dette ble imidlertid avslått to ganger i det parlamentariske råd. Selbert gikk da til det uvanlige skritt å organisere en stor utenomparlamentarisk protest. Denne protesten førte til en storm av støtteerklæringer fra kvinneforbund og enkeltpersoner over hele landet. Med hjelp av Friederike (Frieda) Nadig (1897–1970) fikk hun deretter igjennom formuleringen «kvinner og menn er likeberettiget» («Männer und Frauen sind gleichberechtigt»). Grunnlovsbestemmelsen pålegger derfor lovgiveren å tilpasse all lovgivning i Forbundsrepublikken Tyskland til prinsippet om likeberettigelse.