Stasjonen var en gnistsender, trolig en Marconisender, noe som medførte betydelig støy både fra utladninger i antenneanlegget og mekanisk støy fra drivverket, noe som naboene ikke satte sælig pris på. Stasjonen var omfattende og hadde hele 10 master, enkelte opp til 122 m. Stasjonens funksjon ble overført til Jeløy radio ved Moss fra 1930 og gnistsenderen på Ullanhaug avviklet i 1932. En gnistsender gir også betydelig radioteknisk støy og mang en radiooperatør var fornøyd da «Eterhavets skrekk» gikk ut av bruk.