Der standardnederlandsk og de fleste andre dialektene ikke lengre gjør forskjell på lydene og , finnes fremdeles denne forskjellen i den vestlige delen. Dette betyr at man ved kysten hører , og (blå, grå og klo), der dette i andre deler av Vest-Flandern uttales som , og . Et annet typisk kjennetegn for dialekten fra vesthjørnet er at faller bort i participium perfecti, det vil si at det ikke er , , (gjort, sett, sagt) men , og . Dette minner mer om det engelske done, seen og said. I resten av provinsen uttales g'en, men den høres ut som en . Noe annet som fremdeles lever i dette området er bruken av etter ij (ie) og ui (uu) i enkelte ord. Det betyr at man er (blij, norsk: glad) og barna bruker (luiers, norsk: bleier). Flertall som ender på er også vanligere i vestlige deler enn i nordlige, slik blir her til (barn). Ord som tidligere endte på har i dagens nederlandsk fått en myk - mens de i vestflamsk ofte har fått en diftong og gått over til . Dette betyr at man blir (mee, norsk: med) til (stede, stad, norsk: by). Et annet typisk trekk er at man sier istedenfor (ons, norsk: oss) som personlig og eiendomspronomen i første person flertall.