I tiden etter Svartedauden i 1300-årene utviklet det seg en særegen gårdsstruktur i Norge, med personlig frie og til dels selveiende bønder, i motsetning til i det meste av resten av Europa. Den skilte seg ut på andre måter også; i Sentral-Europa bodde folk i særegne landsbyer, mens i Norge samlet bosetningen seg i forskjellige typer tun. Siden folketalet vokste relativt sterkt utover 1700-tallet ble det flere og flere gårddelinger mellom f.eks. brødre ved arveskifte.