På eldre tauferger ble tauverket skiftet ut med ståltau som dermed generelt kalles kabler i moderne tid. Det åpner for motorisering av fergefartøyet som kan ha eksterne eller interne kraftdrivmaskineri. Kabelfergene dermed deles inn i to grupper, de «motorløse» som trekkes med kablene og de motoriserte som sørge for egne fremdrift med kabler som fastmidler mellom breddene. Det kunne varieres meget blant motoralternativer fra å spille seg fram med hjelp av kablene til å ta seg fram med skovlhjul/propell. De større fergene med kabeltrekking har mindre motor eller aggregater for spill/vinsjdrift. Kablene er ikke spent, så de kan synke ned i vannet for å tillate friferdsel av andre båter, men som regel er kabelfergene benyttet der sjøtrafikken er minimalt og hvor forholdene som meget grunt farvann eller stri strøm i et sund eller en elv umuliggjør allmenn trafikk som mer fribevegende fergefartøyer.