Til tross for den kulturelle innflytelsen over dette store området hvor Gallia var hovedområdet, var gallerne aldri forent under enkelt hersker, men tidvis var galliske stammer i stand til å slå sammen sine styrker i større militære angrep og operasjoner. Deres makt nådde sitt høydepunkt tidlig på 200-tallet f.Kr. Framveksten til den romerske republikk etter slutten på den første puniske krig la i økende grad press på den galliske innflytelsen. Slaget ved Telamon i 225 f.Kr. ble utkjempet mellom den romerske republikken og gallisk allianse. Romerne var seierrike og økte sin innflytelse i nordlige Italia. Nederlaget ved Telamon var vendepunktet for en gradvis nedgang i gallisk innflytelse i løpet av 100-tallet f.Kr. som endte med den fullstendige erobringen av Gallia i Gallerkrigen på 50-tallet f.Kr. Primærkilden til gallerkrigene er Julius Cæsars egne skildringer ( på latin).