Boken er Garnetts debutbok, og var ment som en respektfull anerkjennelse av verdighet og enkle gleder i arbeiderklassens liv. Boka ble avvist av flere forlag før den endelig ble utgitt, og vant prisen for årets beste britiske barnebok. Boka blir ansett som en av de første skildringene av arbeiderklassens vilkår i engelsk barnelitteratur. Ettertiden har imidlertid vurdert den ulikt, dels som en viktig realistisk skildring, som varmhjertet og oppriktig og som et gjennombrudd for å synliggjøre arbeiderklassen; men også som paternaliserende, og som en idylliserende «proletar-pastorale» om visdommen i det enkle livet.