Flere foreninger for kvinner ble stiftet; Norsk Kvinnesaksforening og Kvindestemmeretsforeningen i henholdsvis 1884 og 1885, med Gina Krog som leder. Foreningene arbeidet for å innføre stemmerett for kvinner i Norge. Det første forslaget om kvinnelig stemmerett ble lagt frem for Stortinget i 1890 av stortingsrepresentant Viggo Ullmann, sammen med åtte partifeller fra Venstre. Flere av disse var i familie med kvinner i kvinnebevegelsen, og de fleste i Venstre støttet kvinnelig stemmerett, sammen med den voksende arbeiderbevegelsen. Da Det forenede norske arbeiderparti ble stiftet i 1887 vedtok møtet å kreve allmenn stemmerett for både menn og kvinner. Partiets første styre fremmet kravet i en resolusjon til Stortinget i desember 1887. De fleste av Høyres representanter var i mot, og et av argumentene var at kvinner selv ikke ønsket stemmerett og var uinteresserte i politikk. I 1898 ble det innført allmenn stemmerett for menn, og dette førte til splittelse i kvinnebevegelsen. I utgangspunktet hadde kvinnebevegelsen arbeidet for stemmerett for bedrestilte kvinner, men etter loven om allmenn stemmerett for menn måtte man vurdere hvorvidt man ønsket dette også for kvinner. De som ønsket stemmerett for alle kvinner dannet Landskvindestemmeretsforeningen samme år, med Fredrikke Marie Qvam som leder.