Novalis' ufullførte roman (1802, norsk overs. 1992) er det mest typiske utslag av den tyske romantikkens naturfilosofi og poetiske livsinnstilling. Her inngår drøm og virkelighet i en intim forbindelse. I opptrer «die blaue Blume», symbolet på romantikkens evighetslengsler, og Novalis' poetiske svermeri for middelalder og mystikk. Et lignende bilde får man i skriftet (1799).