Selv døde gjenstander kunne i gitte tilfeller være istand til å meddele seg, men igjen må det skjelnes mellom merker og meddelelser. En har riktignok blodflekker som aldri lar seg vaske vekk og plasser hvor ingen ting vil gro etter at det har vært begått misgjerninger og udåder på stedet. Dette regnes ikke som uttrykk for språklig meddelselse. Derimot finnes det i den muntlig traderte litteraturen, og spesielt i folkediktingen, eksempler på at døde gjenstander kan meddele seg om årsakssammenhenger, avsløre drap og hvem morderen er, eller påpeke skjulte ting.