Opprinnelig het organisasjonen: "Foreningen til dyrenes beskyttelse i Christiania". Organisasjonen hadde sitt helt spesielle virke særlig tilpasset kummerlig og trangt husdyrhold i hovedstaden. Der driften og problemstillingene knyttet til hovedstaten: dyrehold i tettbefolket bymiljø med husdyr i stall og fjøs i bakgårdene til bygårder, gjorde organisasjonen atskilt fra andre dyrevernlag ellers i landet. Den store arven som organisasjonen fikk testamentert fra kjøpmann Peder Schøyens dødsbo - gjorde det mulig å kjøpe gamle utslitte hester i Oslo for så å avlive dem, så de ikke skulle bli misbrukt som trekkhester til tross for alvorlig sykdom og høy alder. Hestene i Oslo var til tross høy alder meget kostbare dyr, og ble ofte fortsatt brukt i arbeid "til de stupte". Dette var i stor grad unike problemstillinger for dyrebeskyttelse i Oslo, som opererte i Norges eneste virkelige storby. Organisasjonen var landets største organisasjon for fremme av dyrs velferd, og godt husdyrhold i Norge. Med geografisk nærhet til landets viktigste politiske organer, samt Bondelaget - kunne organisasjonen effektivt forsøke å påvirke i politiske beslutningsprosesser vedrørende dyrs velferd og dyrehold.