Ved begynnelsen av 400-tallet utgjorde Britannia en del av det vestlige Romerriket under keiser Honorius. Allerede på denne tid var det tegn på tilbakegang og en del saksere kan ha kommet til Britannia som leiesoldater. Et antall romerske soldater ble trukket ut av general Stilicho i 402 og utbetalinger opphørte på omtrent samme tid. I 406 gjorde den romerske hæren i Britannia opprør valgte tre påfølgende «tyranner» hvorav den siste tok soldatene med til kontinentet. Han ble medkeiser (eller motkeiser) som Konstantin III, men ble til sist beseiret og henrettet i 411. I mellomtiden var det barbariske angrep på Britannia i 408, men disse synes å ha blitt slått tilbake. Etter 410 skal Honorius etter sigende ha sendt brev til enkelte byer i Britannia hvor han ba dem forsvare seg selv, skjønt denne informasjonen har vært omdiskutert. Senere synes det som om det har brutt ut borgerkriger og disse kan fortolkes som mellom pro-romerske og uavhengige grupper, eller mellom «den etablerte kirke» og pelaianstiske grupper, en klassekamp mellom bønder og jordeiere, og et statskupp av urban elite. Et nyere syn som er blitt utviklet tolker at på denne tiden ble Britannia med vold fragmentert i kongedømmer basert på britonske stammeidentiteter. Imidlertid synes det som om det meste av livet fortsatte som før utenfor byene og på landet, og i redusert grad i byene, noe som også bevitnes av beskrivelsene til Germanus av Auxerres besøk. Føydale kongedømmer erstattet den sentralisert styrte romerske provinsen.