Når det gjelder samisk etnisk identitet i jernalderen, viser det arkeologiske materialet store forskjeller, så det er lite som tyder på en sterk felles identitet over store områder. Språkforskerne har gitt sine bidrag til denne diskusjonen om samisk identitet så tidlig. De regner med at det felles opphavsspråket til samisk og østersjøfinsk ble splittet opp i språkformer som senere ble til samisk og forskjellige andre språk i områdene ved Østersjøen. Prosessen skal ha skjedd fra år 1500 til 1000 før Kristi fødsel. Usikkerhetene er store, men dette urspråket kan ha blitt brukt i store deler av det nordre Fennoskandia, også i kystområdene som senere ble befolket av mennesker med germansk identitet. En språklig og kulturell prosess med differensiering skjer i tusenåret før Kristi fødsel, der tre hovedgrupper trer frem: I Sør-Finland oppstår anene til de senere finnene, som ble mer og mer orientert mot jordbruk. Den andre gruppen var anene til samene i det indre og nordlige av Fennoskandia, som holdt fast på jakt og fangst. Så har en gruppen som tok til seg det germanske og som holdt til langs kysten helt opp til Nord-Norge og Norrland. I århundrene etter Kristi fødsel ble den samiske identiteten konsolidert ved samhandling med de andre to gruppene.