Det eneste partituret en har fra , som ligger i Torino, er fra pastisj-fremføringen i 1734. Heldigvis inneholdt ikke bare partituret de mange tilleggene, men også mye av det som ble tatt bort fra de tidligere produksjonene. Noe som er uvanlig for operapartiturene til Vivaldi er at sinfoniaen er tydelig knyttet til hovedoperaen. Den følger tittelsiden i stedet for å komme før denne, og musikken i siste satsen - en C-dur-utgave av åpningen av – dukker opp i åpningsrefrenget på operaen.