I hevder Hannah Arendt at vestlig filosofi altfor ofte har fokusert på det kontemplative livet og forsømt det aktive livet (). Dette har ifølge henne ført til at menneskeheten ofte ikke oppfatter filosofiske idéer som relevant i det virkelige liv. For Arendt er imidlertid praxis det høyeste og viktigste nivået i det aktive livet. Dermed hevder hun at filosofene i større grad må engasjere seg i hverdagslig, politisk samhandling eller praxis, hvilket hun anser som den sanne virkeliggjøringen av menneskets frihet. Ifølge Arendt er det vår evne til å traktere og analysere ideer, og å engasjere oss gjennom aktiv praksis som gjør oss unikt menneskelig.