I tillegg til den koloniseringen som karelerne gjorde i øst, skjedde det også en fremrykking i samiske områder fra sør og vest i høymiddelalderen. En drivkraft var den rent økonomisk, en annen var politisk. I ytre kyststrøk i Finnmark skjedde det en norsk etablering av boplasser på andre halvdel av 1200-tallet. I tillegg til sprede bosetninger i Finnmark, var det individuelle norske jordbrukere som bosatte seg i fjordstrøkene i Sør-Troms (Astafjorden og tilstøtende områder), på samme tid. I disse områdene var det tidligere bare samer som hold til. Finnmark ble ikke bare oppsøkt av nordmennene, men også fåtallige dansker, tyskere, nederlendere, skotter og færøyinger. Her var det kommersielt fiske som var drivkraften, noe som hanseatene understøttet. I Passio Olavi nevnes vårfiske etter fisk i Vest-Finnmark mot slutten av 1100-tallet, drevet av både nordmenn og samer. Til hjelp for denne fiskerbefolkningen kunne hanseatene tilby stabil etterspørsel etter fisk, samt salg av kornvarer i retur.