Industrien lærte hvordan de skulle koordinere variasjonen av økonomisk aktiviteter over store geografiske områder. For å finansiere slike foretak i stor skala, dukket korporasjonen opp som den dominerende formen for forretningsorganisasjon. Korporasjonene vokste også ved å slå seg sammen til trust og skapte enkle firma ut av konkurrerende firma. Forretningsledere støttet styresmaktenes laissez-faire-politikk. Høye tariffer beskyttet amerikanske fabrikker og arbeidere fra utenlandsk konkurranse (som knapt hadde eksistert etter 1880). Føderale jernbane-subsidier beriket investorene, jordbrukerne og jernbane-arbeiderne og skapte hundrevis av landsbyer og byer og alle grener i styresmakten på alle nivåer forsøkte generelt å stoppe organisert arbeid fra å bruke vold for å vinne streiker. Mektige industrialister som Andrew Carnegie og John D. Rockefeller hadde stor rikdom og makt. Deres ansatte var de best betalte i verden. I denne konteksten av knallhard konkurranse for akkumulering, forsvant den gammeldagse enkle håndverkeren til fordel for godt betalte og dyktige arbeidere og ingeniører etter som nasjonen styrket sin teknologiske base. Imens opprettholdt en jevn strøm av immigranter muligheten for billig arbeidskraft, særlig i gruvedrift og produksjons-sektorene.