Tre festningen har sin opprinnelse i forhistorisk tid: Dún Aonghasa; Dúcathair; og Dún Chonchúir. De øvrige ble bygget antagelig i tidlig middelalder. De varierer betydelig i størrelse og i kompleksiteten i deres forsvar ved å ha en ytre mur mens andre har hele tre eller flere. I tillegg er det tilstedeværelsen av ekstra forsvar noen av borgene som kalles spansk rytter (eller på fransk og engelsk). Det består av høyreiste, noen opp til 1,75 meter, vinkelformet, sylskarpe steinsøyler tett samlet med den hensikt minske direkte angrep da passasje mellom dem var langsom og vanskelig. Det siste er blitt tolket som en innflytelse fra lignende forsvarsanlegg i Spania, Wales og Skottland, og kan tyde på keltisk kunnskapsformidling langs sjøveien fra den iberiske halvøy og opp kysten av Irland. Den særskilt utformingen og dens spredning langs den atlantiske sjøveien kan tyde på en form for spesialkunnskap, hvor klippefestningen Dún Aonghasa med bratt klipper mot sjøen, og flere festningsmurer i oval utforming mot land. Barry Cunliffe, professor i arkeologi ved Universitetet i Oxford, har pekt på at de ofte står på fjerne og ugjestmilde steder, og i tilfellet med Dún Aonghasa også bygget på et sted utsatt for ekstremt vær og fjernt fra produktivt land.