Medstifteren Joachim Wiesener (1843-88) hadde neppe sett for seg at han skulle komme på forsiden av tidsskriftet, med svart sørgerand rundt hans nekrolog. Dr Wiesener og hans kone pådro seg tyfoidfeber da de besøkte Roma i 1876, og ble innlagt på sykehus da de nådde København på hjemreisen. Men dr Wiesener hadde utviklet galleblærebetennelse, og den gang kjente man ingen annen behandling enn å fjerne galleblæren og håpe det beste. I snitt ble han årlig plaget med 1-2 anfall med store smerter og oppkast, men våren 1888 inntraff en voldsom forverring etter at han fikk et kraftig dunk mot magen. Bestevennen Klaus Hanssen tilså ham, også de siste døgnene da han kastet opp blod som luktet avføring. Straks etter vennens død obduserte Hanssen ham, og resultatet ble publisert i sammen med minneordet som var trykt på forsiden. For Klaus Hanssen var dette den største ære han kunne vise sin venn dr Wiesener, som selv hadde obdusert Ole Bull i 1880.