Etter første verdenskrig gav han seg inn i politikken. Han var i 1919 polsk ministerpresident og utenriksminister og fra 1920 til 1921 representant i Folkeforbundet. Takket være sine diplomatiske ferdigheter og sine språkkunnskaper (han var den eneste av delegatene i Folkeforbundet som ikke fikk noen oversettere ved sin side ettersom han flytende behersket syv språk) og den store aktelse han nøt, var han i stand til å forhandle ømtålige saker med landets ukrainske og tyske naboer og vinne internasjonal anerkjennelse ved sin virkemåte.