De er først omtalt på 500-tallet av den gotiske historikeren Jordanes som skrev på latin og kalte dem . Russiske kilder kaller dem , senere endret til «tsjud», kanskje fordi russiske krønikeskrivere ville unngå forveksling med det slaviske ordet som betyr «bosetning».<ref>[http://heninen.net/rainio/museo/english.htm M. Ju. Dankov: wīsūčuhtinoidpertyizhandyumalchog'', der ikoner stod på et blått bord med plass for salt, sysaker og flasker med vievann. Før en bolig kunne tas i bruk, tok vepserne varsler. Hus måtte ikke bygges over en sti, for da ville husholdningens overhode helt sikkert dø. Under byggingen ble det lagt mynter av sølv eller kobber under hvert hjørne. Helst skulle huset tas i bruk ved fullmåne. Vepserne skal ha trodd at den første som kom inn i et nytt hus, også var den som kom til å dø først. Derfor måtte husets katt tilbringe en natt i huset før resten av familien flyttet inn. Først skrittet far i huset over terskelen, bærende på et ikon og et brød, fulgt av sin kone, bærende på en hane. Begge hadde med seg bjørkekubber fra boligen de var flyttet ut av; disse skulle bringe «varme og velstand». Hanen ble straks satt ned på gulvet, og hvis han gol, var det et godt tegn. Var han derimot taus, kom far i huset til å møte en snarlig død.