Antonio Soler var sønn av en miltærkapellmester og fikk organist- og komposisjonsundervisning som korgutt i Escolania de Montserrat ved Barcelona. Rundt 1750 ble han kapellmester ved katedralen i Lleida, og fortsatte der en geistlige løpebane. I 1752 gikk han inn i hieronittene i El Escorial hvor han i 1757 ble kapellmester. Soler gav daglig klaverundervisning til prins og til undervisningen skrev han raffinerte sonater som med tanke på tekniske og musikalske utfordringer kan sammenlignes med Domenico Scarlattis cembalosonater. I 1762 publiserte Soler sitt store musikkteoretiske verk , som han senere måtte forsvare mot angrep fra andre musikere. Soler sto i kontakt med José de Nebra og Padre Martini og ble brukt som orgelsakyndig.