Renslige; ingen eksos. Mer komfortable enn busser, jf. skinnefaktoren. Egen trasé og signalprioritering gjør dem raskere enn gatesporvogner. Holder seg gjerne på overflaten; folk flest foretrekker dette fremfor tunneler (mange misliker tunnelkjøring eller har tunnelskrekk). Holdeplasser på gateplan er lettere tilgjengelig enn T-stasjoner med ramper, trapper, heiser og rulletrapper; bokstavelig talt et lavterskeltilbud. Vognene har gjerne betydelig lengre levetid enn busser. Elektrisk drift gjør at mange slags energikilder kan brukes. Med f.eks. vind- eller vannkraft har motorene langt høyere virkningsgrad enn noen forbrenningsmotor, og virkningsgraden er høyere også om energien kommer fra kull- eller oljefyrte kraftverk. I tillegg kan ofte bremseenergien gjenvinnes og sendes tilbake til strømnettet. Større kapasitet (passasjerer pr. time og areal) enn gatesporvogner, busser og (særlig) privatbiler og drosjer. Vognene kan lages støysvake, og støy fra skinnegående trafikk er lettere å støyskjerme enn støy fra biler og busser. Billigere enn tunnelbaner, særlig der en kan utnytte gamle jernbanespor. Mindre brannfare enn for dieselbusser og andre kjøretøy med brennstofftank.