Etter et tretti år langt skisma forsøkte man med konsilet i Pisa å løse problemet, ved å avsette begge de to paver og velge en ny, Alexander V. Konsilet hevdet at det i en slik situasjon måtte gjelde at et bispekonsil hadde større myndighet en én enkeltbiskop, selv om det dreide deg om selve biskopen av Roma. Selv om pave Aleksander og hans etterfølger, (mot)paven Johannes XXIII (ikke å forveksle med 1900-tallspaven Johannes XXIII), nøt utbredt tilslutning, særlig på bekostning av avignonpaven, fortsatte skismaet. Men nå var det tre, ikke bare to, som hevdet seg å være rettmessig pave: Gregor XII i Roma, Benedikt XIII i Avignon, og Johannes XXIII. Det gikk med andre ord fra en foraktelig tohet til en av alle forbannet trehet ().