Med årene ble han plaget av sykdom og tretthet, ble tidlig skallet, noe han klagde sårt over, og som François Villon senere skrev han burleske testamenter, eller filosoferte over tingenes elendighet. Han skrev også en avhandling i 1392 om fransk poesi med tittelen (). Han skiller mellom den kunstige musikk som alle kan lære og den naturlige musikk som ikke kan læres, det vil si diktningen, men når de to klinger sammen forskjønner de hverandre naturlig.