Siden hoplittene var en militsstyrke og ikke fikk fast lønn, var felttogene korte og hovedsakelig begrenset til sommeren. Hærene marsjerte direkte til sitt mål. Der kunne forsvarerne gjemme seg bak bymurene. I slike tilfeller måtte angriperne vanligvis nøye seg med å plyndre landsbygda (siden beleiringsmaskiner ikke var utviklet). Forsvarerne kunne også velge å møte dem på slagmarken. Slagene var vanligvis oppstilte og ment å være avgjørende. Disse slagene var korte, blodige og brutale og krevde derfor en høy grad av disiplin. Begge styrker stilte opp på en flat mark, vanligvis i en røff falanks rundt åtte rekker dype, selv om dette varierte. Andre styrker var mindre viktige, (kavaleri) beskyttet vanligvis flankene, da de i det hele var til stede. Både lette infanterister og missilstyrker ble neglisjert. Et eksempel på noen av de mest kjente hoplittene var spartanerne. De ble trent fra fødselen av gjennom til å bli fremragende krigere.