Sunnan var i mange år endestasjon på Nordlandsbanen, fordi det var uenighet om linjeføringen nordover. Noen ønsket en linjeføring over Beitstad til Namsos, andre en linjeføring over Snåsa og Grong. Matthiesen og innernamdalingene argumenterte med at Snåsalinjen var kortest, og at innlandsbygdene trengte jernbanen mer enn kystbygdene, som hadde dampskipsanløp. De viste også til mineralforekomstene i Grongfeltet som kunne utnyttes med jernbaneforbindelse. Ved stortingsvalget i 1900, 70 år gammel, fikk Matthiesen 96 stemmer under valgmannstinget i Nordre Trondhjems amt, 9 flere enn H.K. Foosnæs, og ble valgt til stortingsmann for perioden 1901–1903; han ble valgt på stemmene fra innernamdalinger og innherredsbygger som støttet Snåsalinjen. Han fikk plass i Lagtinget og Stortingets jernbanekomité. Under valgmannstinget i 1903 tapte Matthiesen 88–129 for Foosnæs. Stortinget vedtok i 1908 å bygge stambane fra Sunnan til Grong med et sidespor fra Grong til Namsos. Matthiesen selv fikk ikke oppleve jernbanen; han døde året før anleggsarbeidet kunne begynne i 1917.