Mye av irsk mytologi ble nedskrevet av kristne munker som modifiserte og endret innholdet til en viss grad. De framstilte ofte Tuath Dé som konger, dronninger og helter fra en fjern fortid som ikke var guder, men som hadde overmenneskelige krefter eller som senere ble kreditert med dem. I andre tider ble mytene forklart som falne engler som var verken gode eller onde. Imidlertid var det en del skribenter i middelalderen som anerkjente at de en gang var guder. Et dikt i lister opp mange av dem, men ender med «Skjønt [forfatteren] oppteller dem, han tilber dem ikke.» Navnet Dagda er forklart som å bety «den gode gud»; Brigid er kalt for «en gudinne dyrket av poeter»; mens Goibniu, Credne og Luchta er referert til som («håndverkets tre guder»), Figurer som Lugh, Morrígan, Óengus og Manannán mac Lir opptrer i fortellinger plassert i århundrer fra hverandre, og viser således alle tegnene på udødelighet. De har også paralleller i gudeverden til andre keltiske folk: eksempelvis er Nuada beslektet med den britiske guden Nodens; Lugh er beslektet med den pankeltiske guden Lugus; Brigit med Brigantia; Tuireann med Taranis; Ogma med Ogmios; og Badb med Catubodua.