Ved begynnelsen av 1700-tallet ble «italienske nattscener» populære i London. Disse forestillingene fulgte i stor grad commedia-tradisjonen, men ble spilt i kulisser som viste kjente London-omgivelser. Ut fra de italienske nattscenene utviklet den engelske harlequinade seg. Harlequinaden ble snart populær som en komisk avslutning på en lengre underholdningkveld, som også inneholdt mer seriøse innslag, som opera og ballett. En ofte overdådig, magisk forvandlingsscene, styrt av en fe, etter hvert av Harlequin, avsluttet første del av pantomimekvelden, og under denne scenen endret rollefigurene seg til karakterene i neste del: harlequinaden. Mot slutten av 1700-tallet var harlequinaden utviklet til å bli hoveddelen av forestillingen, og forvandlingsscenen fikk stadig mer spektakulære sceneeffekter.