Karakteristisk for opplysningstidens intellektuelle var Sneedorff en ivrig skribent som beskjeftiget seg med en særdeles bred vifte av spørsmål. I det politiske hovedverk fra 1757 skisserte Sneedorff et ideal om det velregjerte eneveldesamfunn. Boken er inspirert av John Locke og frem for alt Charles Montesquieu, men han avviser begges tanker om en deling av makten, noe Sneedorff oppfattet som å ville basere staten på «borgerkrig». I stedet foreslår Sneedorff et samfunn hvor borgerne nyter en viss frihet, men frem for alt er oppdratt til patriotisk å sette egennytte til side til fordel for det felles beste som garanteres av en uinnskrenket eneveldemonark. Borgerne i denne stat har videre særskilte funksjoner og retningsgivende æresbegreber innenfor henholdsvis bonde-, borger-, preste- og adelsstand.