Ifølge Lukács var proletariatet den første klassen som hadde muligheten til å oppnå klassebevissthet som følge av klassens posisjon som den «levende negasjonen» av kapitalisme som beskrevet i . Alle de andre klassene, inkludert borgerskapet, er begrenset till en «falsk bevissthet» som hindrer dem fra å forstå det helhetlige historiebildet: istedenfor å se hvert spesifikke øyeblikk som en del av en deterministisk historisk prosess ser de historien som universal og evig. Kapitalisme blir dermed ikke sett på som en spesifikk fase i menneskets historie, men blir naturalisert og sett på som en evig del av historien. Lukács sier at denne «falske bevisstheten», som selv utgjør en ideologi, ikke simpelthen er en feil i klassisk filosofi, men en illusjon som ikke kan fordrives.