Fjerde sats, i f-moll og i -takt, skildrer et voldsomt tordenvær med møysommelig realisme, bygd fra bare noen få dråper regn til et stort klimaks med torden, lyn, sterk vind og regn. Stormen går til slutt over, med et og annet tordenskrall fremdeles hørt i det fjerne. Det er en sømløs overgang til den siste satsen. Denne satsen er en parallell til Mozarts prosedyre i sin strykekvintett i g-moll K. 516 fra 1787, som på samme måte forordner en rolig sluttsats med en lang, følelsesmessig stormfull introduksjon.