Den russisk-ortodokse utenlandskirke ble grunnlagt av eparker (biskoper) som på 1920-tallet hadde flykta fra Den røde armé og senere fra Sovjetunionens undertrykkelse og forfølgelse av kristne. I 1920 møttes 34 russisk-ortodokse eparker hos den økumeniske patriark i Konstantinopel for å rådføre seg, blant disse flere flykta eparker fra Russland, eparkene fra Nord-Amerika, Vest-Europa, Beijing og Harbin samt Vladivostok (som fremdeles var under den kvite arméens kontroll). Rådet valgte metropolitten av Kiev, Antonius Khrapovitskij, til sin leder. På invitasjon fra patriarken av Serbia flytta rådet i 1921 til Jugoslavia, der det i august 1922 bestemte seg for å etablere en eksil-synode. Etter at samtalene med patriarkatets administrasjon i Moskva ikke førte frem og patriarkens stedfortreder Sergius Stragorodskij hadde erklært den russisk-ortodokse kirkens lojalitet til den sovjetiske regjeringen, brøt synoden i 1927 kontakten med Moskva-patriarkatet.