Under påskuddet av at en kvinne ikke kunne styre imperiet, erklærte pave Leo III tronen ledig og kronet Karl den store til romernes keiser (), etterfølgeren til Konstantin VI som romersk keiser, ved å bruke konseptet («overføring av styre»). På myntene til Karl den Store er navnet og tittelen . I dokumenter brukte han («keiser Augustus, styrer Romerriket») og («mest fyrstelig Augustus kronet av Gud, største fredelig keiser som styrer imperiet til romerne»). Det østlige imperiet ga seg til slutt til å anerkjenne Karl den store og hans etterfølgere som keisere, men da som «frankiske» og «tyske» keisere, og på intet tidspunkt refererte de til dem som romerske, en betegnelse de reserverte for seg selv.