Hydrogenfluorid, HF, molekylet har polare kovalente bindinger - i de kovalente bindingen fortrenges elektroner mot det mer elektronegative fluoratomet. venstre|miniatyr|Ammoniakkmolekylet, NH, er polart som et resultat av molekylgeometrien. Det røde representerer delvis negativt ladede regioner. Ammoniakk, NH, er et molekyl med tre N-H-bindinger, hvor de bare er litt polar (mot det mer elektronegative nitrogenatomet). Molekylet har to enkeltelektroner i en bane som peker mot den fjerde toppen av et tetraeder, som spådd av (VSEPR-teorien). Denne orbitalen deltar ikke i kovalent binding; den er elektronrik, noe som resulterer i en kraftig dipol over hele ammoniakkmolekylet. høyre|rammeløs I ozon (O) -molekyler er de to O-O-bindingene ikke-polare (det er ingen elektronegativitetsforskjell mellom atomer av samme element). Distribusjonen av andre elektroner er imidlertid ujevn - siden det sentrale atomet må dele elektroner med to andre atomer, men hvert av de ytre atomer må dele elektroner med bare ett annet atom, er sentralatomet mer fratatt elektroner enn de andre (det sentrale atomet har en formell ladning på +1, mens de ytre atomene hver har en formell ladning på - 1⁄2). Siden molekylet har en bøyd geometri, blir resultatet en dipol over hele ozonmolekylet.