Ludvig XIV hadde gode grunner til å akseptere sin sønnesønn på den spanske tronen, men han tok en rekke kontroversielle beslutninger: han sendte tropper for å sikre de spanske Nederlandene (buffersonen mellom Frankrike og De forente Nederlandene); han forsøkte å dominere den spansk-amerikanske handelen på bekostning av engelske og nederlandske handelsmenn; og han nektet å fjerne Filip fra arverekkefølgen til den franske tronen, og således åpne for muligheten at Frankrike og Spania i framtiden kunne bli forent under én enkelt mektig monark. Som mottiltak til Ludvig XIVs voksende dominans, gikk England, De forente Nederlandene og Østerrike – sammen med deres allierte i det tysk-romerske rike – inn i et politisk og militært samarbeid som ble kalt for (1701), eller storalliansen (Augsburgligaen), og støttet keiser Leopold I av Det tysk-romerske rikes krav på hele den spanske arven for sin nest eldste sønn, erkehertug Karl. Ved å støtte Habsburg-kandidaten (kjent for sine tilhengere som kong Karl III av Spania) søkte hvert medlem av koalisjonen å redusere Frankrikes makt og innflytelse, sikre deres egne territoriale og dynastiske sikkerhet, og gjenopprette og utbedre handelsmulighetene de hadde hatt under Karl II av Spania.