I et tilfelle av akutt pengenød i studietiden opererte hun som synsk, et virke som etter hvert skulle bli det mest sentrale i hennes liv. Hun opplevde ofte sin synskhet som en belastning og fortalte at hun iblant om kveldene følte de få skrittene fra badet og bort til sengen som å kjempe seg gjennom tett krattskog. Hun mente selv at fenomenet skyldtes at hun måtte albue seg gjennom tankene til de som håpet på hjelp fra henne. Hun var opptatt av å bli betraktet som troverdig, og installerte derfor teller på telefonen sin for å kunne fremlegge et konkret tall på alle som søkte hennes hjelp.