Grundtvig var preget av opplysningstidens kristendomsforståelse, men som huslærer på Egeløkke herregård på Langeland i 1805 forelsket han seg så håpløst i husets frue, Constance Leth, at han åpnet seg for romantikkens filosofi og diktning, slik han hadde møtt den hos Henrik Steffens, Adam Oehlenschläger, Goethe og Schelling. Han så for seg å vekke det danske folk ved hjelp av norrøn mytologi og kristendommen, som han jevnstilte: «». I 1808 forlot han Egeløkke og dro til København der han arbeidet som lærer, skrev om norrøn mytologi, og ble kjent for innskriften på minnestøtten på Sjællands odde for de falne fra linjeskipet «Prinds Christian». Da hans far ba ham bli hans kapellan, måtte Grundtvig først ordineres, og det skjedde med prøveprekenen «» 17. mars 1810 stod han 26 år gammel i den nesten tomme Regenskirken i København og angrep samtidens prester for deres dårlige prekener. Det var ikke lenger Kristi ord som ble forkynt, bare «». I stedet gjaldt det å «». Etterpå utga Grundtvig prekenen, og vakte da slik oppsikt at en gruppe københavnske geistlige klaget ham inn for kanselliet for å ha kritisert prestestanden. Til sist måtte universitetets rektor gi ham en reprimande for den samme prekenen som sensor, professor P.E. Müller, hadde gitt karakteren «utmerkelse».