Wergeland fikk i 1834 trykt et tilsvar der han påpekte at det ikke minst for dikterne var en berikelse at skriftspråket tok opp folkemålets gloser. De to motstridende synspunktene var i ferd med å utvikle seg til en kulturstrid som skulle strekke seg langt frem i tid. Samme år utga Welhaven som angrep all Wergelands nasjonale «Raahed» og utløste en heftig debatt. Wergeland svarte med å latterliggjøre Welhaven i farsen , der Welhaven opptrer i skikkelse av en «Polemikkel Poetikkel».