Snart etter dette ble det produsert et antall av allværsvarianten , som hadde en Izumrud radar og modifisert luftinntak. Våren 1953 kom også dag-jagervarianten i produksjon. Denne var utstyrt med en VK-1F jetmotor med etterbrenner, noe som forbedret ytelsen, og gjorde dette til den mest populære varianten av MiG-17. Den neste produksjonsvarianten med etterbrenner ble . I 1956 ble 47 fly konvertert til denne standarden (også kjent som ) med 4 første-generasjons Kaliningrad K-5 (NATO-betegnelse: AA-1 «Alkali») luft-til-luft–missiler. Et lite antall rekognoseringsfly ble bygget med en VK-1F-motor etter først å ha blitt utprøvet med VK-5F-motoren.