Elton var en sterk forsvarer for historiefagets tradisjonelle metoder, og hadde avsmak for postmodernismen. Selv om hans tidligere elever som John Guy, også en ekspert på Tudortiden, har hevdet at han hadde et «revisjonistisk trekk», mente Elton at historikerens plikt var på empirisk vis å samle bevis og på objektivt vis analysere hva bevisene kunne fortelle. Som en tradisjonist vektla han individenes rolle i historien i motsetningen til abstrakte, upersonlige krefter. Eksempelvis er hans bok fra 1963 er for en stor del opptatt av motsetningene mellom Martin Luther og den tysk-romerske keiseren Karl V. Elton motsatte seg tverrfaglige forsøk slik som å kombinere historie med antropologi eller sosiologi. Han mente at politisk historie var den viktigste formen for historie og han hadde ikke bruk for de som søkte historie for å skape myter eller skape lover for å forklare fortiden, eller produsere teorier slik som marxismen.