Rasende over forsinkelsen slo Wirth Hackenholts ukrainske medhjelper titalls ganger i ansiktet med sin pisk – han hadde også pisket en jødisk kvinne i 40-årsalderen i ansiktet for å få henne inn i gasskammeret. Gerstein stod med stoppeklokke; 2 timer og 49 minutter forløp før dieselmotoren startet. Så lenge ventet folk på døden, seks på hver kvadratmeter, stående på hverandres føtter. Etter ytterligere 25 minutter så Gerstein at mange var døde; en lyspære lyste opp kammeret i noen sekunder. Etter 32 minutter var alle døde. Gerstein syntes de lignet blålige marmorstatuer, tilklint av blod og avføring – så tett sammenfloket at arbeidskommandoen måtte stikke kroker inn i munnen på de døde, som deretter ble dradd fra hverandre og slengt med flaksende lemmer ut på rampen. Det hastet – en ny last jøder stod i «slangen» og ventet på tur. Lik med gulltenner ble sendt til venstre, lik uten gulltenner til høyre. Tannleger hamret ut gullet. Andre arbeidere skilte de dødes ben og utvidet analmuskel og skjede for å se etter verdigjenstander. » En ny last jøder ble tvunget inn i de tømte, men stinkende rommene. Hele tiden hørtes lystig musikk. Oppstilt foran bygningen stod leirens lille orkester; lederen for den jødiske arbeidskommandoen var en tidligere kaptein i den østerriksk-ungarske hær, belønnet med Jernkorset i første verdenskrig, nå fiolinist i en dødsleir, der luften var tykk av stank og fluer.