Kommunistene hadde stått veldig svakt etter den lange marsjen, men hadde fått tid til å bygge seg opp igjen etter våpenhvilen og dannelsen av enhetsfronten. Enhetsfronten medførte at kommuniststyrkene formelt sett var underlagt nasjonalistene, men de opererte likevel helt uavhengig fra Chiangs styrker. Kommunistenes geriljastyrker begynte nå å angripe de fremrykkende japanernes forsyningslinjer og infrastruktur, og overfalle mindre japanske enheter for å overta våpnene og ammunisjonen deres.