Hun sang på Metropolitan Opera i New York fra 1903 til 1914, spesialiserte seg i Wagnerroller. Når hun sang som sopran hadde Fremstad opptrådt for publikum 351 ganger som en av "Met"s stjerner, oftest som Venus i , som Kundry i , Sieglinde, Isolde og Elsa i . Amerikanske tilhørere følte sjelden varme i hennes tolkning av tittelrollen i Bizets , men hun hadde sunget rollen mot Enrico Caruso i San Francisco i 1906, natten før byen ble rammet av det store jordskjelvet og som forårsaket brannen (Hun og Caruso slapp fra ulykken uten skader.) Senere i sin karriere erfarte Fremstad problemer med det øvre leie av sopranskalaen. Hun trakk seg tilbake fra profesjonell sang i 1920, og kort forsøkte seg med undervisning, men hennes tålmodigjet for annet enn perfeksjon hos sine elever var små. En "leksjon" omfattet undersøkelse av et dissekrert menneskehode, preservert på glass. Hun ble forundret da hennes få elever flyktet av redsel, uvillige til å studere et menneskes larynx i en slik tilstand. Hun brukte dette hodet som et "verktøy" for å bestemme hvorvidt hennes elever hadde "mot" til en karriere ved en opera. For sin egen del var ikke dette noe spesielt; da hun studerte for rollen som Salome, Metropolitans fremste produksjon, hadde hun gått til likhuset i New York for å finne ut hvor mye kraft hun skulle legge i å bære vekten av Døperen Johannes hode.