I nesten to måneder holdt Shackleton og hans gruppe leir på en stort flak av sjøis i håp om at den ville drive mot Pauletøya, omtrent 400 km unna, hvor det var kjent at lagrene var lagret. Etter mislykkede forsøk på å marsjere over isen, og over til øya, bestemte Shackleton at de skulle sette opp en annen, mer permanent leir (venteleir) på et annet flak, og han ventet at driften av isen skulle føre dem mot en trygg landgang. Innen 17. mars var isleiren kommet innenfor 100 km fra Pauletøya, men på grunn av ufremkommelig is mellom leiren og øya var det ikke mulig å komme seg dit. 9. april brøt isflaket opp i to, og Shackleton beordret mannskapet ombord i livbåtene for å sette kurs mot nærmeste land.