Han var temmelig militant i sin regjeringsstil. Under ham fortsatte en, idet han mente at hans bror al-Ma'mun, som han satte meget høyt, hadde forstått på rett måte. Dermed lot kan piske Ahmad ibn Hanbal så hardt at han var nær ved å dø av sine sår. Da ble han rådet til å avbryte avstraffelsen, for man fryktet at Ahmads død kunne utløse en væpnet oppstand mot hans styre. På den annen side viste han også edelmot, som da han ilte med en hær avsted for å befri en muslimsk kvinne som var blitt bortført av bysantinerne. Denne hendelsen gikk inn i historien slik at det bøle vanlig for kvinner i nød å anrope om hjelp med ordene («Å Mu'tasim!»). Ahmad ibn Hanbal gav ham stor ære og respekt for denne redningsaksjonen, som samtidig førte til erobringen av småbyen Umairiyya.