Pinjeprosesjonsspinnerens larver er oppsiktsvekkende, i tillegg til de skogskader og helseproblemer de forårsaker, og de har vært gjenstand for mange studier. Den franske entomologen Reaumur publiserte et arbeid i 1736, også Henri Fabre har skrevet om disse larvene (Fabre, 1916). Larvene er aktive om vinteren, de klekkes i september og er fullt utvokst i mars. De lever sammen i store, teltlignende spinn av silke på ulike furuarter, blant andre pinje (), strandfuru (), svartfuru og aleppofuru (). Larvene er ute og spiser om natten, og kan være aktive selv om det er litt frost. Om dagen sitter de inne i spinnet. Dette virker da som en solfanger og temperaturen kan bli en god del høyere enn i luften omkring, noe som hjelper larvene å fordøye barnålene de har spist i løpet av natten. Larvene legger ut spor av feromoner fra teltet til greinene der de spiser, og følger senere disse. De spinner også silketråder. Når de er utvokst i mars, kryper de sammen ned på bakken på leting etter et egnet sted å grave seg ned for å forvandle seg til pupper. Larvene går da på en rekke (prosesjon), hver larve er i kontakt med hårene på bakenden på den foran, det ser ut til at det er dette som holder prosesjonen sammen. Et slikt tog kan bestå av opptil 300 larver. Larvene graver seg ned på et sted med passe myk jord, og tilbringer de varme og tørre sommermånedene som pupper. De voksne spinnerne klekkes i august. De lever bare kort tid, etter paringen legger hunnen ca. 300 egg i en sylindrisk samling rundt en barnål. Eggene blir dekket av skjell fra hunnens bakkropp. De klekkes etter noen uker.