Stokke forklarer at det var en tilfeldighet at hun begynte å studere kunst. Det var ikke før hun var ferdig utdannet at hun skjønte at arbeidet hun gjorde hadde relevans, og ga henne muligheten til et selvstendig liv. I sine første verk var hun inspirert av idéene om minne og tid. Ved å bruke seg selv ville hun utforske prosessen av hvilke minner som blir laget og bevart. «The piece originated from a set pattern of events which took place over seven days. At the same time every day I made a drawing on my studio floor using rice which fell out of a funnel strapped to my back, rather like sand falling through an eggtimer. This mechanism was no more than a simple clock. To make the drawing I walked around in the studio, aware that behind me I left a trace, a line of rice (which I could not see) was falling, showing both my movements and the speed at which I was concentrating intensely on remembering the drawing I had made on the previous day and the same speed. I, and the funnel, were functioning as kind of a pen.» Hun tok bilder av hele prosessen, som hun stilte ut på Galerie Nemo i Kiel i 1982. Utstillingen fikk tittelen «Time as Material». Hun forklarer at underteksten til verkene var at uten minne eksisterer ikke konseptet tid. Tegning er for Stokke en aksjon og kroppslig bevegelse som et uttrykk for en tankemessig bevegelse, som ikke vil holde seg innenfor de klassiske sjangerformene. I et intervju med i 1990, sier hun: «Tid er et flyktig fenomen. Den er liksom ikke en ting man peke på, men en dimensjon hvor ting finner sted, beveger seg eller forandrer seg.» Tid og minne har fortsatt å være viktige temaer i hennes senere arbeid også.