I boken angrep Wollstonecraft både arvelige privilegier og den retorikk som Burke benyttet for å forsvare dem. De fleste av Burkes kritikere beklaget det de anså som teatralsk medfølelse for Marie Antoinette av Frankrike, Wollstonecraft var imidlertid den eneste som fordømte Burkes kjønnsbestemte språk. Ved å redefinere og , begrepet Burke hadde etablert i sin bok (1756), undergravde hun både hans retorikk og hans argumenter. I hennes første klare feministiske kritikk, som Claudia Johnson beskriver som uovertruffen i argumentenes tyngde, anklager Wollstonecraft Burke for å forsvare et samfunn uten like rettigheter for kvinner.