Klostrene mottok sine elever da de var sju år. Til å begynne med var det bare de som var tiltenkt livet som munker og nonner som studerte ved disse klosterskolene, men med tiden begynte rikere familier å betale for at deres barn skulle få undervisning ved klostrene. Dermed begynte klostrene å forestå internater også utenfor klostermurene. Undervisningen fulgte den romerske modellen, og utdannelsen ble derfor gitt i de syv fri kunster og i Bibelen. Etter at elevene hadde øvd opp sin latin tilstrekkelig, ble de gjerne forbudt å bruke annet språk ved skolene. Musikken var ett av de emnene som ble gitt særlig stort rom for å forsyne kirkene med sangere, og musikklæreren ble kalt kantor. Ettersom papir og bøker var dyrt, var det nødvendig at elevene memorerte kunnskapene, og de tok sjelden egne notater.