Observasjoner av dobbeltstjerner vokste betydelig mot slutten av 1800-tallet. Den tidligere nevnte Bessel bemerket i 1834 noen uregelmessigheter i bevegelsene til stjernen Sirius, noe som antydet at stjernen hadde en ledsager som ikke hadde blitt oppdaget. Noe tid senere, ble også tvillingstjernen; den hvite dvergen Sirius B. Edward Pickering oppdaget den første spektroskopiske dobbeltstjernen i 1899, da han observerer spektrallinjer tilhørende stjernen Mizar (ζ Ursae Majoris) og så en vanlig forskyvning av linjene med en periode på 104 dager. Ved bruk av samme metode kunne astronomene Wilhelm von Struve og Sherburne Wesley Burnham oppdage mange dobbeltstjerner fra målinger av baneparametre.