I Cæsars vekst mot makt og den påfølgende borgerkrigen mellom to av hans mektigste motstandere, ble troverdigheten til det romerske oligarki effektivt avsluttet som en regjeringsmakt, og sikret at alle framtidige maktkamper ville sentrere seg mellom to eller flere enkeltpersoner som ville ta eneveldig makt over regjeringen, framfor for et enkeltindivid i konflikt med senatet. Således ble Antonius, som Cæsars høyre hånd og som den ene av to menn som ble forent som en følge av mordet på Cæsar, den ene av tre menn som ble hovedsakelig ansvarlig for at den romerske republikken endte.