Medlemskap i en alumnusorganisasjon er ofte en selvfølge i engelsktalende land. Universitetene bruker også sitt nettverk av alumner til å samle inn penger. Ved norske læresteder er alumnusarbeid relativt nytt, og det er i liten grad økonomisk rettet. Dette har bl.a. sammenheng med at universiteter i Norge tradisjonelt er en statlig myndighet, at finansieringen kommer fra staten og at universitetet utleder mye av sin status fra statsmakten; i tillegg hadde Norge lenge bare ett universitet. I f.eks. USA er det større tradisjon for mange universiteter med ulik organisering, herunder mange private institusjoner, som konkurrerer i et marked og har svært ulike ressurser og status. I denne amerikanske konteksten blir alumnene viktigere for å bygge opp under institusjonens finansering og status enn de tradisjonelt er i Norge. Dag Rune Olsen ved UiB har uttalt at han tenker seg at kontakt med sine alumner er en viktig del av samfunnsengasjementet til et universitet, og at universitetets egne alumner kan være dets beste ambassadører, særlig med tanke på studentrekruttering, mens NTNU har beskrevet alumnusarbeid som en «møteplass for kunnskapsdeling og erfaringsutveksling mellom universitetet og samfunns- og arbeidsliv».