Til tross for all den ære som ble Ortelius i samtiden, forble han ydmyk og beskjeden. «Til sitt siste var han», som F. Ratzel sier, «en god katolikk og hadde særlig mange venner blant jesuittene». Tro mot sitt motto, «Contemno et orno [mundum], mente, manu», forble Ortelius, ugift og oppriktig, fjern fra den kjekling som ofte forstyrret de lærdes sirkler.