Storbonden har bak sin kones rygg kausjonert for en sambygding som går konkurs. Storby kvier seg for å innrømme for sin kone at han nok en gang har kausjonert, men hun har fått nyss om konkursen, og konfronterer sin husbond om at den konkursrammede påstår at han har Storby sin underskrift på en kausjonserklæring. Bonden blir ille til mote, og unnlater å kommentere konas beretning. Det oppfatter hun som at historien om underskriften er løgn, og så begynner sneballen å rulle. Bojer beskriver hvordan Knut Storby stadig utsetter å rydde opp i misforståelsen, og hvordan mannen som han har kausjonert for, innbitt kjemper for å få sin ære gjenopprettet. Vi følger de to motpartenes kamp mot reelle og innbilte fiender, og ser hvordan de begge gradvis omdefinerer virkeligheten for å styrke sitt eget selvbilde.