Oberon er den nest største og mest massive av Uranus' måner etter Titania, og den niende mest massive i solsystemet. Tettheten til Oberon ligger på 1,63 g/cm³, noe som er høyere enn hva som er typisk for Saturns måner, og dette indikerer at den består av omtrent like deler med vannholdig is og tette ikke-is-komponenter. Sistnevnte kan være bergarter og karbonholdige materialer, inkludert tunge organiske forbindelser. Tilstedeværelsen av vannholdig is støttes av spektroskopiske observasjoner, som har avdekket krystallinsk vannholdig is på månens overflate. Absorpsjonsbandene til vannholdig is er sterkere på Oberons bakre halvkule enn på den førende. Dette er motsatt av hva som er observert på Uranus' øvrige måner, hvor den førende halvkulen har tydeligere trekk av vannholdig is. Hva denne asymmetrien kommer av er ikke kjent, men det kan være relatert til det som på engelsk kalles (dannelsen av jord via nedslag), som er sterkere på den førende halvkulen. Meteorittnedslag synes ofte å frese opp is fra overflaten, og etterlate mørke materialer (ikke is) etter seg. Det mørke materialet kan ha blitt dannet som et resultat av en strålingsprosess av metanklatrater eller strålingsformørking av andre organiske forbindelser.