Mens han samtidig helt klart hadde Guds gunst i sine første år, finner han det senere vanskelig å tilgi Gud for de vanskeligheter han fikk, og de to har siden ikke vært på talefot. Det er av den grunn mulig å lese boken som Davids monolog til Gud, en lang prosafortelling hvor han ønsker at Gud skal forstå, men vet samtidig ikke om Gud er levende eller ikke, og han lever, bryr han seg? Vet Gud? Til sist er det forfatteren Hellers fundamentale spørsmål som gjenstår, spørsmål som står sentralt i alle hans bøker: hvorfor skaper folk smerte seg imellom? Hvorfor tillater Gud tragedier å skje? Hvorfor er lykke så vanskelig å finne?