Opprinnelig var borggreve ikke en adelstittel som man arvet, men et embete som man ble utnevnt til av en fyrste eller biskop. I noen tilfeller ble tittelen etter hvert arvelig, og var i så fall vanligvis rangert lavere enn greve, men høyere enn friherre (baron). Noen borggrever i Det tysk-romerske rike lyktes dessuten i å bli riksumiddelbare, dvs. de ble uavhangige av sine tidligere lensherrer og ervervet et eget territorium i tilknytning til borgen. Dette gjaldt bl.a. for Friedberg og Rheineck.