I løpet av 1800-tallet ble konvensjonene redefinert med hensyn til nakenhet i billedkunsten. De viktigste pådriverne i denne utviklingen var Courbet og Édouard Manet. Courbet avviste de dannede, idealisterte aktmaleriene i akademiets tradisjon, men han var også avvisende til det han oppfattet som en hyklersk praksis under det andre keiserdømmets tid, hvor erotikk og endog pornografi var sosialt akseptabelt dersom det ble kamuflert som mytologiske eller drømmeaktige motiv.