Når det gjelder «å se det oversette», for igjen å bruke Norman Brysons uttrykk, ligger det også en sosialt orientert empatisk impuls hos Malling, for, som Bryson skriver, er fokuset på det som vanligvis ikke kommer til syne eller tildeles verdi og autoritet også et valg om å skape en annen form for oppmerksomhet som retter seg mot andre klasser og andre typer skikkelser enn dem som vanligvis har makt eller verdi i samfunnet. Malling har i forskjellige sammenhenger snakket om hvordan uteliggere og rusmisbrukere og de stedene og livsformene de skaper gjerne ligger nettopp i grenselandet mellom kultur og natur: I kratt langs en større vei eller bosetning, i utkanten av parken, på benker ved en bensinstasjon osv. Dette er også «andre steder», fordi de faller utenfor det kretsløpet av nytte samfunnet vanligvis opererer med som verdifullt og viktig: Disse outsiderne hverken produserer noe eller tilfører fellesskapet noen målbar verdiskapning. Både barokkens allegorier og romantikkens fragment-tenkning åpner for alternative blikk på slike steder, slik Malling belyser dem, og de kan til og med betraktes i forlengelse av andre kontra-steder eller heterotopier, for å bruke den franske filosofen Michel Foucaults begrep fra artikkelen (1986). Mens utopier fremstiller samfunnet eller virkeligheten i sin ideelle form er heterotypien virkelig eksisterende steder som ikke lar seg innlemme i noen enkel fortelling om fremskritt eller opplysning. Om vi betrakter de figurene og stedene Malling er opptatt av i sitt kunstnerskap er det nettopp slike heterotopiske momenter i samtid eller fortiden han er opptatt av: Former, ideer, steder eller skikkelser som ikke har noen naturlig plass i den etablerte historien, men som nettopp derfor markerer et annet utgangspunkt for virkelighetens og livets sammensetning. Med utgangspunkt i det eller den utstøtte eller tiloversblevne ideen, landskapet eller personen, kan vi, synes Malling å antyde, kanskje finne andre innganger til både vår egen og andre tider som setter oss i stand til å fortelle en annen historie om både kunsten og livet. Kanskje vi til og med, som den israelsk-palestinske teoretikeren Ariella Azoulay foreslår i (Verso Books, 2019), kan gjenfinne rester av en potensiell historie hos Malling, som foreløpig er undertrykt i den gjengse forståelsen av fortid og samtid?