Etter krigen ble russisk det dominerende språket, landbruket ble kollektivisert og landet gjennomgikk en rask industrialisering. Dette innebar betydelig forflytning fra landsbygda til industrisentre som Klaipeda og Vilnius. Industrien var i stor grad basert på råvarer fra andre sovjetrepublikker. Bortsett fra et kjernekraftverk og oljeraffineri ble det ikke bygget opp typisk tungindustri. Det var mindre tilstrømming av folk fra andre deler av Sovjetunionen enn i Latvia og Estland. Det var særlig ledende stillinger i virksomheter som betjente hele Sovjetunionen at personer fra blant annet selve Russland ble ansatt. Særlig innenfor kjemisk industri, telekommunikasjon, forsvarsindustri og politi var det personell fra andre deler av unionen. Mindre tilstrømming til Litauen skyldtes blant annet høye fødselstall og relativt mindre industrialisering enn Latvia og Estland.