Den tradisjonelle teorien, kjent som spesifisitetsteorien, har sitt opphav hos Rene Descartes (1694. Den er beskrevet i så å si hver eneste lærebok angående smerte, og er ofte i tillegg fremstilt som et fakta fremfor teori. Kjernen i teorien er at det i alle mennesker finnes et spesifikt smertesystem som fører informasjon fra spesifikke smerte-reseptorer, gjennom spesifikke smertebaner, til et spesifikt smertesenter i hjernen. Et uavbrutt signal fra de perifere områdene i kroppen til et senter i hjernen. Descartes teori og oppfatning holdt seg relativt uendret fram til det 19. århundre, da en framvekst av fysiologisk forskning som eksperimentell vitenskap vokste fram. Disse nye forskerne stilte spørsmål til hvordan man forklare forskjellene i sansekvaliteter, når alle sanseinntrykk har sitt utgangspunkt i påvirkning av sensoriske nervefibre. Hvordan kan altså en brannsår føles «sviende», mens et benbrudd føles helt annerledes?