I norsk avtalerett er det gitt en rekke ugyldighetsregler i avtaleloven av 1918 i tredje kapittel (§§ 28 til 38). Det skilles i norsk rett mellom sterke og svake ugyldighetsgrunner, hvor de sterke kan påberopes til tross for god tro hos den annen part. De svake ugyldighetsgrunner gjør kun en avtale ugyldig hvis den annen part har vært uaktsom eller i ond tro.