I 1919 fant en bonde, med navn Désiré Caillon, en unge med spesiell pels blant sine viltgrå krysningskaniner. Denne pelsen var mye kortere enn normalt, og med finere og kortere dekkhår, slik at pelsen ble bløtaktig. Ved en ny parring mellom de samme foreldrene, kom enda en unge med denne pelstypen. Med dette startet rexfeberen, som ble et kort og voldsomt eventyr hvor forventningene om stor etterspørsel etter rexpelsen lå bak.