Ifølge Ahmadiyya tankegang er det ikke viktig for en profet å være statsoverhode, og på samme måte heller ikke viktig for en kalif å være leder av en stat, snarere understrekes kalifatets religiøse og organisatoriske betydning. Det er fremfor alt et religiøst embete, med det formål å opprettholde, styrke og spre islam og opprettholde de høye moralske standardene i det muslimske samfunnet etablert av Muhammad, som ikke bare var en politisk leder, men primært en religiøs leder. Kalifatet forstås derfor som et system som omhandler organisering av troende muslimer, og er knyttet til administrasjonen (nizām) av det muslimske samfunnet, uavhengig av statlig rolle. Basert på «profetdømmets forskrifter», kan kalifatets institusjon, i likhet med profetdømmet, eksistere og blomstre uten stat. Dersom en kalif tilfeldigvis også får myndighet som statsoverhode, er den tilfeldig og underordnet i forhold til hans overordnede funksjon som kalif, som gjelder troende transnasjonalt og ikke begrenset til en bestemt stat eller politisk enhet. Kalifat-systemet i islam, forstått på denne måten, overskrider nasjonal suverenitet og etnisk kløft, og danner en universell transnasjonal enhet. Rollen til en kalif som leder for det muslimske samfunnet, i en slik sammenheng, overgår derfor den til en monark.