Et annet viktig forskningsområde i senere år har vært hvordan man skal vurdere effekter som kommer langt inn i fremtiden, ikke minst sett i lys av Stern-rapporten fra 2005 om global oppvarming. En høy kalkulasjonsrente gjør at effekter som kommer langt inn i fremtiden, tillegges veldig liten vekt i nytte-kostnadsanalysen. Stern argumenterer for en lav rente ut fra at fremtidige generasjoner bør telle like mye som vi som lever nå. Han legger dermed mindre vekt på at fremtidige generasjoner kan forventes å bli rikere enn dagens. I et kjent tilsvar skriver William Nordhaus at en slik rente vil føre til overinvestering i klimatiltak i en tidlig fase. Han mener at renten bør tilsvare avkastningen i markedet, noe som taler for å investere mer i annen kapital nå og bruke avkastningen derfra til mer effektive klimatiltak senere. Samtidig er det vanskelig å bruke markedsdata til å sette en langsiktig rente. Siden usikkerheten øker med tiden, argumenterer Christian Gollier for at renten bør være fallende over tid, ut fra et forsiktighetsprinsipp. Det er også relevant om en forventer fallende økonomisk vekst over tid. Martin Weitzman har på sin side en markedsbasert tilnærming, men argumenterer for at renten bør justeres for usikkerhet.