Kamphandlingene på østfronten (første verdenskrig) startet med den russiske krysningen av den russisk-tyske grensen den 17. august. Den øverstkommanderende for Den østerriksk-ungarske hær under første verdenskrig, Conrad von Hötzendorf, bestemte seg da for å iverksette en offensiv inn i Russisk Polen med sine nordlige armeer (den 1. og den 4.). Grunnen til dette var at siden den russiske hæren snart ville klare å mobilisere langt større styrker (i antall) enn Sentralmaktene i øst (og i særdeleshet mer enn de Østerrike-Ungarn, som var Russlands hovedmål for krigen), mente von Hötzendorf at den eneste sjansen man hadde var muligheten for en tidlig seier. Han håpte også at Keiserriket Tyskland ville bli med på offensiven inn i Polen, men ble frustrert da det ble klart at Tyskland ville kun sette inn få tropper i Øst-Preussen som hadde ordre utelukkende på å forsvare området. Dette i henhold til den overordnede strategien lagt opp i Schlieffenplanen: Mens Russland brukte tid på å mobilisere, skulle hoveddelen av de tyske styrkene settes inn på vestfronten, der man raskt skulle nedkjempe fienden og deretter overføre de frigitte avdelingene til østfronten for å møte russerne.