Den russiske tsaren (keiser) Nikolaj II oppløste det første moderne og demokratiske finske Riksdagen etter at speakeren, Pehr E. Svinhufvud (Ungfinska partiet) nektet, etter tsarens mening, å vise nok respekt for ham da han talte under åpningen av sesjon i Riksdagen. I 1908, startet den russiske regjeringen samlings- (russifiserings-) politikk i Finland, det vil si, begrensningen av Finlands selvstyre. De fleste finnene, inkludert de fleste finske parlamentarikerne, motsatte seg russifiseringen, men var uenige om midlene for å effektivt å bekjempe den. Det sosialdemokratiske partis velgere håpet på mange positive resultater fra partiets arbeid i parlamentet, slik som den økende velstanden til arbeiderne og forpakterne, men ville bli skuffet i de neste valgene. De andre partiene i parlamentet, med delvis unntak for Centern, syntes at det sosialdemokratiske partis krav, som åtte timers arbeidsdag, var for radikalt til å bli innført mens Finland prøvde å redde sitt selvstyre. Riksdagen hadde ingen offisiell kontroll over regjeringen, som var ansvarlig bare overfor tsaren og generalguvernøren (tsarens øverste representant i Finland). Riksdagens lovgivende makt var også begrenset av tsarens muligheten til å nedlegge veto mot lovene, uten en tidsbegrensning om han skulle nedlegge veto eller ikke (se, for eksempel, Seppo Zetterberg et al., eds., A Small Giant of the Finnish History / Suomen historian pikkujattilainen, Helsinki: WSOY, 2003; Allan Tiitta and Seppo Zetterberg, eds., Finland Through the Ages / Suomi kautta aikojen, Helsinki: Reader´s Digest Ltd., 1992).