Filmen forbindes med en velkjent vandrehistorie i filmverdenen. Historien forteller at da filmen første gang ble vist, ble publikum så overveldet av de levende bildene av et tog i naturlig størrelse som kom direkte mot dem at de begynte å skrike og løp innerst i rommet. Hellmuth Karasek i det tyske magasinet skrev at filmen «hadde en spesiell vedvarende virkning; ja, den skapte frykt, redsel, til og med panikk». Det sås imidlertid tvil omkring sannferdigheten til historien, blant annet av filmviteren og historikeren Martin Loiperdinger i essayet hans . Om dette hendte eller ikke, overrasket filmen utvilsomt publikum som var uvant med de overveldende realistiske illusjonene skapt av de levende bildene. En annen viktig side ved filmen er at den illustrerer bruken av bilder fra lang avstand for å etablere omgivelsene til filmen, fulgt av bilder fra kortere avstand, og til slutt nærbildet. Da kameraet står stille i hele filmen, kommer effekten av de forskjellige «bildene» bare fordi subjektet beveger seg. Toget kommer fra et fjernt punkt og nærmer seg betrakteren, før det forsvinner under lerretet.