Da Petre begjærte Arabella fikk han klippet av en lokk av hennes hår uten hennes tillatelse, og det førte til et brudd mellom deres to respektive familier. Pope, som selv var katolikk, skrev diktet på henstilling av venner i et forsøk på «komisk å flette de to sammen». Han benyttet figuren Belinda for å representere Arabella og innførte samtidig et helt system av «sylfer», eller voktende, jomfruelige vesener, en parodisk versjon av guder og gudinner i konvensjonelle epos. Popes dikt benytter den tradisjonelle høye status til klassisk epos for å framheve trivialiteten til denne hendelsen. Bortførelse av den vakre Helena til Troja av Paris blir her tyveriet av en hårlokk; gudene ble sylfene, beskrivelsen av Akilles' skjold ble en digresjon om Belindas ubetydeligheter. Han benyttet også den episke stilen med påkallelser, begråtninger, utrop og sammenligninger, og i en del tilfeller bedriver parodiske imiteringer av rammeverket til de faktiske talene i Homers .