I 1976 inndelte kardinal Hume erkebispedømmet i pastorale områder og Guazzelli ble gjort til områdebiskop i Øst-London, og dekket de nedslitte bydelene Tower Hamlets og Hackney. Guazzelli kom hjem, og laget sin base i Pope John House i Poplar - ikke langt fra der Cesare dyttet isvognen sin 50 år før. I 1975 ble Guazzelli president for fredsbevegelsen . I mai 1982 fordømte han Falklandskrigen og fordret at britiske tropper skulle returnere. I 1983 støttet han Bruce Kent, en av hans egne prester og generalsekretær i CND - . Pavens representant i London beskrev Kent som en 'idiot', ord biskop Guazzelli rasende fordømte som støtende Det året var Guazzelli den eneste engelske katolske biskop som ble med på en stor CND-demonstrasjon på Trafalgar Square. Deretter vendte han sin oppmerksomhet mot et East End i endringens tegn; Isle of Dogs var blitt en enorm byggeplass for Canary Wharf, en stadig mer bitter streik utspilte seg på anlegget i Wapping, og partiene ytterst på høyresiden mobiliserte mot immigrasjon til East End. Biskop Guazzelli, med base i Poplar, fant en måte å sammebringe innbyggere og samfunnsledere og gjøre deres stemme hørt. Han inviterte alle til å si sin mening i den nye sjelesorgsregionen East London. Det var workshops, opplæringsdager og mangfoldiggjorte diskusjonspunkter, med tegneserier som forklarte Det andre Vatikankonsils arbeide. Ettersom det fysiske og sosiale samfunnslimet i East End ble prøvet til bristepunktet, skulle også sogneprestenes rolle endres – med mindre vekt på å «vedlikeholde» menigheten, og mer på å gå ut på «misjon». Guazzelli samlet en utrykningsgruppe prester for å gjennomføre intensive seksukers oppdrag i sognene. I mellomtiden var den utrettelige biskopen aktiv som medlem av til Catholic Relief Agency (Cafod), og besøkte Brasil i 1981. Han var også den engelske representant i Apostleship of the Sea – den katolske sjømannsmisjon. Han fratrådte embetet den 21. desember 1996.