Sonaten ble også forandret fra barokken til klassisismen. I barokken var «sonate» et upresist begrep som betydde at noe ble spilt, i motsetning til «kantate», som ble sunget. Sonater besto ofte av flere varierte stykker, ofte for ett instrument. I klassisismen ble sonate stort sett brukt om stykker skrevet for soloinstrument med kammerorkester, eller senere soloinstrument med piano. I tillegg ble sonaten formalisert. En typisk sonate i klassisismen hadde fire satser: Allegro i sonateform Sakte (Largo eller andante) Menuett og trio (3/4-takt) eller Scherzo Allegro Med sonateform (også kalt sonate-allegroform fordi den stort sett går i allegro) menes inndelingen i første sats i en sonate, symfoni eller konsert, som har tre deler: Eksposisjon, gjennomføring og reprise. består av hovedtema som går i hovedtonearten (altså vil en førstesats som er en Allegro i D-dur ha en eksposisjon i D-dur), et sidetema i dominant (i denne sammenhengen A-dur) eller parallelltonearten (H-moll) og sluttgruppe (som oftest tilbake til D-dur). er en bearbeiding av melodi, rytme, harmoni og eventuelt kontrapunkt fra eksposisjonsdelen. er en gjentakelse av eksposisjonen, da ofte med sidetemaet i hovedtonearten (altså D-dur igjen). Etter hvert ble det lagt på en saktegående introduksjon og en koda, begge frivillig.miniatyr|Carl Philipp Emanuel Bach ved hammerklaveret i Potsdam med Fredrik den store på fløyte. De var særlig etter at han dro til Hamburg at han utviklet symfonien.