Broen var av tre og hadde en lengde på 234 meter. Av 26 bueåpninger var den midtertste gjort stor nok til at båter kunne passere under broen. Broen var privateid, og kryssing av broen var avgiftsbelagt. På midten av 1800-tallet oppsto det etter hvert misnøye med broen. Det var vanskelig for båter å passere under, og det tok ofte lang tid å krysse broen, blant annet på grunn av økt befolkning i området. En utvidelse av broen i 1872 gjorde forholdene bedre for båttrafikken, men problemet med trengsel på broen vedvarte. I 1880 ble flere broer, blant annet Fulham Bridge, kjøpt av det offentlige og gjort avgiftsfrie. I en påfølgende tilstandsrapport utarbeidet av Sir Joseph Bazalgette, sjefsingeniør i Metropolitan Board of Works, fremgikk det at broen var i svært dårlig stand. Planer ble således lagt for å rive broen, og bygge en ny.