I tillegg til brannfolkenes snarrådighet og fysiske hurtighet skyldtes det ren flaks at ikke brannen fikk langt mer alvorlige konsekvenser enn den fikk: Salen var tom, unntatt noen som så på prøvefremvisningen av . Salen rommet 1500. Det var vindstille, mange kuldegrader, og dyp snø – og ingen tørke eller uttørret vegetasjon i omegnen. Hvis det hadde blåst frisk bris, 10 m/s målt 10 m over bakken (meteorologisk standard), ville gnistregnet og lette, brennende gjenstander ha nådd høyder hvor vinden normalt er betydelig sterkere – og kunne ha spredt seg langt av gårde. Kuppelen må ha begynt å vrenge seg da temperaturen nådde smeltepunktet for kobber på 1085 °C. Men det var kaldt, og dyp snø. Dette må ha sinket oppvarmingen av kuppelen i forhold til om det hadde vært en varm, solrik sommerdag hvor den kanskje hadde holdt 40–50 grader på utsiden. Siden kobber er en utmerket varmeleder, ville også temperaturen på innsiden (før brannen) ha vært høyere. Temperaturen ville dermed fortere ha kommet opp i tennpunktet for treverket og strien på innsiden, ca. 300 °C. Minst tre brannfolk stod på en høy stige som var støttet opp mot kuppelen. De klatret ned i full fart og reddet livet med få sekunders margin. Hadde kuppelen falt noen få sekunder før, kunne både røykdykkerne og de (minst) tre på taket ha strøket med.