I Ivar Aasens opphavlige landsmål hadde alle intetkjønnsord i bestemt form (, ) og i bestemt flertall der det i dag er . Endinga stod også oppført i parentes (, ), men forsvant tidlig. Ved første rettskrivingsreform fra offisielt hold (i 1901) forsvant endinga i bestemt form av de sterke intetkjønnsorda, mens den fram til 1910 var valgfri for de sterke intetkjønnsorda. I 1917 kom inn ved sida av i bestemt flertall, samtidig som at svake intetkjønnsord som sideform kunne bøyes på samme måte som de sterke ( – eller – ). I dag er det bare , og som kan ha denne bøyinga, men det har vært flere før (bl.a. ). I 1938 blei gjort til hovedform i bestemt flertall og til sideform. Endinga gikk helt ut av rettskrivinga i 2012.