I 1159 døde pave Hadrian IV, og Fredrik Barbarossa støttet motpaven Viktor, mens den andre kandidaten, Alexander III, flyktet til Frankrike. Kong Valdemar støttet keiser fredrik, mens erkebiskop Eskil i Lund holdt på pave Alexander. Motpaven Victor utpekte en Occo til biskop i Slesvig, men Eskil lyste ham i bann, noe som ytterligere forverret forholdet mellom kongen og Eskil, som i 1161 fant det klokest å flykte fra Lund til Värend i Södra Småland. Hans borg Søborg i Nordsjælland ble beleiret av kong Valdemar og overtatt av ham. Fem danske biskoper tok kongens parti. Senere på året dro Eskil i seks års frivillig eksil, der han kom helt til Jerusalem. Han møtte pave Alexander III i Sens, og for en tid bodde han i Clairvaux.