I ("Handlingenes bok"), som er en samling noveller med surrealistisk preg, endret Agnon sin litterære retning: i disse novellene hender ting tilsynelatende uten forbindelse med hverandre og uten noen klar årsak, og den tidligere virkelighetslikheten som hadde preget fortellingene hans er borte. Frem til denne utgivelsen ble Agnon regnet som en forteller som utelukkende skildret den «gamle» verden, og som gjorde det på en tradisjonell måte. Kursendringen i markerte begynnelsen på Agnons karriere som modernistisk forfatter. Fortellingene i samlingen uttrykker en eksistensiell angst gjennom en kreativ fortellermåte som utfordret den naturalistiske tradisjonen Agnon selv hadde stått i frem til da. Denne overraskende vendingen i Agnons stil var blant annet preget av hans lesing av Sigmund Freud og Franz Kafka, som fantes i hans kone Esthers samling. Til tross for denne påvirkningen påsto Agnon selv at fortellingen i var de mest personlige han hadde skrevet, og at de ikke var påvirket av noen annen forfatter, inkludert Kafka.