Hovedfeilene var at Mommsen kunne drive den juridiske konstruksjonen for langt og enkelte ganske drøye personkarakteristikker. Eksempelvis beskrev han Cicero som en kortsiktig egoist, som han mente i tur og orden opptrådte som demokrat, som aristokrat og som et verktøy for monarken. Til gjengjeld var han begeistret for Cæsar, og ved å hylle ham som en genial statsmann la Mommsen grunnlaget for det positive bildet av Cæsar som preget den tyske forskningen i nesten hundre år.