Dersom det i et samfunn finnes interessegrupper som passer for alle inbyggerne har man likevel et problem, at interessegruppene kommer til å være så uenige seg imellom. Hvis man antar at alle mennesker er like kloke og lar seg overbevise av de samme argumentene, så vil interessegruppene være homogene og representere innbyggerne, og man kan finne et balansepunkt som er det beste for alle. For å finne et balansepunkt for å utforme en samfunnskontrakt må altså interessegruppene være abstrakte og teoretiske - mens i virkeligheten vil interessegrupper ikke være homogene og ha skiftende syn på sine interesser. Noen filosofer argumenterer for at grunnlaget for sosiale kontrakter blir bedre dersom man fokuserer på forskjellene mellom individuelle interesser og ikke forsøker å normere og idealisere.