Det opptrer i noen ulike varianter med forskjellig utforming av runetegnene. De to viktigste variantene i Norden kalles for eller «danske runer», og eller «svensknorske runer». En mer sjelden variant er «stavløse runer» som først var kjent utelukkende fra Hälsingland og Medelpad. Disse tre variantene representerer antagelig ulike behov: normalrunen var mest monumental og passet best på runesteiner, kortkvistrunene var noe enklere og raskere å risse og ble trolig benyttet mest ved rissing på tre og bark, mens stavløse runer var en form for hurtigskrift. Beklageligvis er det knapt bevart noen inskripsjoner i tre fra vikingtiden slik at denne teorien er ikke bekreftet. Kortkvistruner, som også kalles stuttruner, svensk-norske runer og Rök-runer, er en av to hovedvarianter av runer i den yngre futhark. Den andre kalles langkvistruner (eller danske runer, dansk-svenske runer, vanlige runer og normalruner). I tillegg finnes en rekke varianter av runer.