Etter at Weill døde i 1950 tok hun initiativet til å øke interessen for hans musikk, blant annet ved å etablere "Kurt Weill foundation for music". Hennes andre ektemann, George Davis, overtalte henne til å vende tilbake til scenen. Hun spilte Jenny i . Denne gangen i engelsk versjon på Broadway, og med like stor suksess som på slutten av 1920-tallet i Berlin. I midten av 1950-årene dro hun tilbake til Tyskland og fremførte der blant annet , , , og mange andre mindre nummer. Sammenlignet med de første innspillingene i 1930 hadde stemmen sunket dypt ned i altregister og hun kunne ikke lenger synge sangene i sitt originale, lyse toneleie. Dirigent for innspillingene var Wilhelm Brückner-Rüggeberg som måtte transponere blant annet rollen som Jenny i operaen til Lenya.