David støtte her på en annen rival til det bysantinske riket, Teodoros I Laskaris, keiser I Keiserriket Nikea. Teodoros hadde tatt kontroll over området mens keiseren i Det latinske rike, Henrik av Flandern, forsøkte å utvide sitt nye latinske rike til å omfatte Anatolia. David hadde sendt sin unge general Synadenos med tropper for å ta byen Nikomedia som hadde blitt evakuert av latinerne, men Teodoros Laskaris regnet dette som del av Nikeas landområde. Styrkene til Teodoros slo Synadenos i et overraskelsesangrep, men ble hindret i å følge opp seieren til å tvinge David østover igjen fordi latinske styrker under Thierri de Loos angrep Nikomedia. Disse ble imidlertid tvunget til å trekke seg tilbake av en bulgarsk invasjonsstyrke. David belønnet Det latinske rike med matforsyninger som takk for hjelpen mot Teodoros Laskaris. Teodoros svarte med å oppfordre sultan Giyath al-Din Kaykhusraw I i Rum-sultanatet til å beleire Trapezunt I 1205 eller 1206. Dette tvang David inn i en tettere allianse med Det latinske rike og han aksepterte latinsk overhøyhet i sine områder. Som William Miller skrev: «It was his interest to prefer a nominal Latin suzerainty to annexation by the Nicaean emperor.» Så snart avtalen med latinerne var I orden krysset han Sangarios-elva sammen med 300 frankiske soldater og ødela landsbyer som var tatt av Teodoros. David trakk seg tilbake etter det, men de frankiske soldatene fortsatte og ble overrasket av den nikeiske general Andronikos Gidos som utraderte hele styrken.