I etterkrigstiden ble lokale tradisjoner og kulturuttrykk svekket, mens det store fellesskapet og den nasjonale offentligheten ble styrket på tvers av geografi og klasseskiller. Middelklassens livsstil i tettstedene, med rekkehus og eninntektsfamilier, ble fulgt av kulturell standardisering der fotballkamper, bilturer, kino og fjernsyn ble de vanligste fritidssysler i Nord-Norge, såvel som i hele den vestlige verden. På slutten av 1960-årene oppstod en motkultur da den store etterkrigsgenerasjonen, kjent som babyboomere, ble unge voksne. De var kritiske til foreldregenerasjonens nye livsform, de problematiserte forskjellene i velstandsutvikling mellom by og land, og var skeptiske til de sosiale kostnadene som de hurtige strukturendringene hadde ført med seg. I visesang ble kritikken fremført, og en av de mest kjente var «Bygdevise» med tekst av Jahn-Arill Skogholt (1943–2007). Et dikt var «Grenda søv» der ansvaret blir klart plassert: – ansvaret for elendigheten hviler på de hjerteløse teknokratene nede i Oslo, som hadde bestemt at utkanten var ulønnsom og skulle nedlegges.