På kanoner og enkelte eldre luntelåsvåpen ble kruttpanna laget som en enkel fordypning. Avfyringen skjedde via en håndholdt lunte eller en glødende ståltråd. Etter hvert som bedre luntelåser ble utviklet på 1600-tallet, ble kruttpanna utstyrt med et lite lokk slik at kruttet ikke skulle blåse sin vei eller bli våt. Med utviklingen av flintlåsen ble lokket til kruttpanna og ildstålet integrert til en enhet, slik at kruttpanna ble dekket av en fengpanne. Den separate ladningen i kruttpanna forble likevel et svakt ledd i mekanismen. Dette ble først løst på 1830-tallet med oppfinnelsen av tennhette.