I 1943 ble Bauers far arrestert for å være med i Hjemmefrontens forsyningstjeneste, og resten av famlien gikk i skjul på Hadeland. Faren døde i fangenskap i Sachsenhausen som krigshelt, men moren fortidde dødsårsaken. Først som voksen fikk Bauer vite at hans far og noen tsjekkere hadde fått tak i en dunk brennevin som viste seg å være tresprit. Faren døde av forgiftning tre måneder før frigjøringen. Bauer sa selv at han «vokste opp i en løgn om en mann jeg aldri har kjent». I oppveksten ble han rotløs fordi familien flyttet rundt. Det var vanskelig å områ seg hele tiden, og han fikk venner blant landssvikernes barn. «Vi kunne forstå hverandre.» I skriver han om Tommy, som er sønn av en angiver, og har mye til felles med Bauer selv: Fedrene døde for sitt valg, og sønnene mistet fotfestet. «Det går ikke an å skille livet og diktningen hos Ola Bauer. Disse to sidene henger så tett sammen at man umulig kan skille det ene fra det andre,» sa Lars Saabye Christensen som sammen med andre forfattere utga en hyllest til Bauer etter at han døde av kreft 55 år gammel.