Fengsling på steder som Tullianum tjente som et midlertidig virkemiddel før rettssak eller henrettelse. Overtredelser av dette prinsippet skjedde, men ble offisielt sensurert. Da Tullianum lå i nærheten av domstolene, tjente det som et fengsel i kortere perioder før henrettelse, og som rettersted. I 63 f.Kr. ble noen av Catilinas medkonspiratører, inkludert Publius Cornelius Lentulus Sura, holdt midlertidig fengslet i Tullianum før de ble henrettet der for sin deltagelse i det påståtte katilinske komplottet for å velte den romerske regjeringen. I dette tilfellet ble henrettelsene utført i all hast, uten ankerett, under konsul Cicero, som senere ble forvist for dette. Sejanus ble fengslet i Tullianum før sin bisarre henrettelse, der han ble sønderslitt i «Den gemoniske trapp» og utsatt for ; og de motstridende redegjørelsene for Quintus Pleminius synes å indikere at han døde på beleilig vis i fengselet før domfellelse. En sympatisør av brødrene Gracchus, Tiberius og Gaius, endte også opp i fengselet, hvor den uheldige haruspex Herennius Siculus kom til å slå hodet hans mot en arkitrav i cellen, slik at han døde før han kunne bli henrettet.