Da kirkeklokkene tok til å ringe påsken inn kl 12 i Kishinev, innledet det 1900-tallets første pogrom. Først var det bare ungdommer som jaget jøder borte fra byens sentrum; så slo voksne følge. I løpet av ettermiddagen var det rundt 25 gjenger på rundt 35 deltakere hver som streifet gjennom byens jødiske bydel. Tenåringsgutter knuste butikkvinduer og ruter i bolighus, fulgt av studenter, også fra presteseminariet, bevæpnet med jernstaver og økser, som raserte og plyndret eiendom uten at politiet grep inn. Noen få banditter som ble innbrakt, var snart på frifot igjen. Kristne hjem ble latt i fred, de var samme morgen blitt tydelig merket med kors tegnet med kritt. Den russisk-ortodokse biskop Iakov som kjørte gjennom gatene, velsignet mobben.<ref>[https://www.jstor.org/stable/1396539 Monty Noam Penkower: Within the Pale: The True Story of Anti-Semitic Persecutions in RussiaSpelemann på taket'' er basert på novellene hans - ba etter dette Leo Tolstoj om å bidra til en antologi på jiddisch til inntekt for ofrene, og Tolstoj sendte tre historier til antologien som ble utgitt i Warszawa i 1903. 6. mai skrev Tolstoj til Aleichem hvor sterkt inntrykk «den fryktelige forbrytelsen i Kishinev» hadde gjort på ham. Et kollektivt brev, underskrevet av russiske intellektuelle, ble sendt fra Moskva til ordføreren i Kishinev med kondolanser til ofrene, og uttrykte avsky for de brutale handlingene, og for dem som egget mengden - den russiske regjering. Brevet ble trykt også på jiddisch.