Menneskeofring kan ha vært et ritual som ble praktisert i et stabilt samfunn, og kan også ha vært gjort for øke samfunnsmessige tilknytninger, slik sosiologi har teoretisert, både ved å skape bånd som minsket samfunnsmessige spenninger og skapte forening. Ved å kombinere menneskeofring og dødsstraff kunne man fjerne enkeltindivider som man mente hadde negativ effekt på samfunnets stabilitet (kriminelle, religiøse eller seksuelle avvikere, farlige kvinner, utenlandske slaver eller krigsfanger). Da antikkens Athen frigjorde seg fra tyranni og oligarki ved det athenske demokrati ble dødsstraff erstattet med forvisning. Utenfor religionens rammer kan menneskeofring ha vært resultatet av vanviddsutbrudd og blodtørst hvor massedrap kulminerte med at samfunnet igjen falt til ro. Utbrudd av dødsstraff under de europeiske heksejaktene, eller den franske revolusjonens skrekkveldet viser tilsvarende sosiologiske mønstre. Sosiologen Stanley Cohen innførte begrepet moralsk panikk i 1972 for tilsvarende hendelser.