Buddhapālita og Candrakīrti var de store hovedtalsmennene for denne tilnærmelse. Den tibetanske læreren Longchenpa (ཀློང་ཆེན་རབ་འབྱམས་པ, 1308–1364) merket seg at Candrakīrti foretrakk spesielt når han analyserte det endelige, men ellers kom han med positive forsikringer. Hans sentrale tekst, («veiledning til middelveien») er strukturert som en beskrivelse av veiene og praksisens resultat, som er bygd opp av positive forsikringer. Selv de som er aller mest tilhørende gjør derfor positiv bruk av utsagn når de diskuterer veien eller praksisen, men bruker spesifikt når de analyserer den ytterste sannhet.