En liten utvidet del av hver buegang, samt sacculus og utriculus, inneholder hårceller. De stikker inn i en geléaktig masse. I sacculus og utriculus inneholder denne massen små saltkrystaller som kalles otolitter. Når man dreier på hodet blir væsken i buegangene ”hengende igjen” i forhold til hodebevegelsen. Dermed ”dytter” væsken på den geléaktige massen over hårcellene slik at hårcellene bøyes, som igjen forårsaker afferente nerveimpulser i tilhørende sensoriske nevroner. Buegangene registrerer altså rotasjon av hodet. Ulike rotasjoner stimulerer de tre buegangene på ulike måter ettersom de står i hvert sitt plan. Dermed får hjernen presis informasjon om hvilke bevegelse som har funnet sted. Enten man beveger seg eller står stille virker tyngdekraften på otolittene i sacculus og utriculus, slik at hårene alltid blir trukket i en bestemt retning.