I 1918 erklærte Estland seg som en uavhengig republikk. Esterne oppfattet estlandssvenskene, i motsetning til baltisktyskerne, som en ufarlig og sympatisk minoritet. Estlandssvenskene bidrog på sin måte til at Estland gikk langt i å beskytte alle språkminoriteters rettigheter. Minoritetsrettigheter stod også på dagsordenen i Folkeforbundet. Det ble etablert svenskspråklige skoler på flere nivåer. Estlandssvenskenes viktigste organisasjons- og statsmann var Hans Pöhl. Kulturorganisasjonen Svenska Odlingens Vänner, ledet av Pöhl, fikk også en politisk avlegger med Svenska Folkförbundet.