Verket kan ses på som en fortsettelse av den antifeministiske linjen som Jean de Meuns startet med sin utvidelse av fra årene 1268 og 1285 og som ebbet ut med den fornøyelige (), antagelig skrevet av Antoine de la Sale en gang rundt 1410. Deschamps inspirerte den siste, men også Christine de Pisan (1365–1430), den første kvinnesakskvinne i europeisk litteratur, som skrev et motsvar til Deschamps' hatske angrep på kvinnekjønnet med («Damenes rike») i 1405. En annen som lot seg inspirere av Deschamps' kvinnehat var engelskmannen Geoffrey Chaucer som benyttet seg av de samme temaene i et eget verk. Chaucer synes å ha vært en av de få engelskmenn som Deschamps hadde sympati for og han diktet en ballade til hans ære hvor han priset Chaucer som en stor oversetter og poet og beskrev seg selv som «brennesle i Chaucers poetiske hage».