Etter det tyske keiserrikets fall i 1918 falt både den militære og sivile versjon av ordenen bort som kongelig prøyssisk orden. I Weimarrepublikkens forfatning av 11. august 1919 ble det i artikkel 109 punkt 4 nedfelt forbud mot tildeling av statlige ordener og ærestegn. I 1923 tok imidlertid den sist utnevnte ordenskansler, teologen og kirkehistorikeren Adolf von Harnack, initiativ til å omdanne ordenen til en fri forening av fremstående lærde og kunstnere. Ordensforeningen kunne dermed fortsette å rekruttere nye medlemmer. I 1924 ble denne nyordningen akseptert av den prøyssiske regjering. Ordensforeningen fikk samtidig rett til å disponere de historiske ordenstegnene.