Årene 1781–1784 så også en rekke edikt rettet mot den katolske kirkes geistlighets uavhengighet og stilling (). Ediktene foreskrev at pavens og utenlandske åndeliges anordninger krevde bifall fra Østerrikes verldslige herre for å være gyldige. De forbød også munkeordene å ha forbindelse med sine utenlandske overordnede, de forbød østerrikske undersåtter å besøke i Roma. Videre opphevde de geistlig domsrett i verdslige søksmål, og biskoper ble påbudt å først avlegge ed til statherren, dernest tll Roma. Fra januar 1782 begynte klostrenes antall å innskrenkes; av 2.163 kloster i Habsburgmonarkiet ble til 1786 sammenlagt 738 inndratt. Hele grupper av kongregasjoner ble tvangsopphevet. De gods som tilhørte de opphevde kongregasjoner ble satt under hoffkammerets forvaltning. Det ble gitt fordninger om gudstjenesten, prosesjoner ble rett og slett forbudt.