Øya hadde menneskelig bosetning i steinalderen, noe utgravninger på 1980-tallet avdekket. Gravplasser tyder på religiøs betydning. Med øyas isolerte plassering, og samtidig nære beliggenhet til land, var den velegnet for bosettelse. Bosetningen i forhistorisk tid ble fulgt av et keltisk-kristen samfunn og kloster en gang på 500-tallet, gravleggingen av norrøne bosettere på 900-tallet, blant annet den betydningsfulle graven til en norrøn kvinne av høy status, «The Pegan Lady», og senere utviklingen av en festning og geistlige bygninger. Øya hadde fokus som Mans senter som åndelig og verdslig makt i middelalderen før Mans hovedstad og administrasjon ble endelig etablert i Castletown.