Han sa derfor opp sin stilling ved universitetet i 1846 og begav seg til Sverige, der han hadde blitt utnevnt til riksarkivar etter Hans Järta. Mange finner opplevde hans emigrasjon som et svik. Som motstander av den utbredte fennomanien i romantikkens Finland fikk han også uvenner av denne grunn. Som riksarkivar hadde han en betydelig publisistisk virksomhet, og var en tid lærer i statsrett for kronprins Karl.