I tidlig jernalder viste den relativt ensartete ur-villanovakulturen en fragmentering. I Toscana og i deler av Emilia-Romagna ble denne kulturen etterfulgt av villanovakulturen. Denne har blitt forsøkt knyttet til de ikke-indoeuropeiske etruskerne. I sør for elven Tiber (), oppsto den latinske latialkulturen (italiensk: ), en variant av villanovakulturen. I nordøst på Den italienske halvøya oppsto estekulturen til de adriatiske venetere. I omtrentlig samme periode, fra deres kjerneområde i sentrale Italia (dagens regioner Umbria og Sabina) begynte osko-umbrierne å emigrere i ulike befolkningsbølger (, «hellig vår») til sørlige Latium, Marche og hele den sørlige halvdelen av Italia, erstattet eller gikk opp i tidligere stammer som opikere og oinotriere som var bosatt der før dem.