Da Ponte sitt bidrag til libretto har vært mye diskutert. I antas det at "skildringen av lidenskapen ikke var en av hans styrke", men at han arbeidet tett med komponistene for å få frem deres styrker. Dette ble spesielt satt spørsmål på ved karakterisering og humoristiske eller satiriske handlinger. Richard Taruskin konstaterte i et brev til faren Leopold Mozart at Mozart uttrykte bekymring for å sikre Da Ponte. Han var bekymret for at de italienske komponistene i byen (som Salieri) prøvde å holde ham for seg selv. Mozart ønsket ålage en opera som inkluderte en kvinnelig figur til en kontrast. Taruskin antydet at Da Ponte sin gave var å gjøre det virtuelle formspråket til en levende dramatisk form. David Cairns unersøkte Da Ponte sitt arbeid av (opprinnelig skrevet av Giovanni Bertati, fremført i Venezia som i 1787). Carns påpekte at "de muntlige lånene er få", og at Da Ponte er "vittigere, stillig og mer kortfattet/effektiv." Da Ponte omstrukturering muliggjør et strammere format som ga bedre muligheter for Mozart sine musikalske strukturer. David Conway antydet at Da Pontes liv i forkledning (som jøde/prest/kvinneholder) gjorde det mulig for ham å forvirre operaens klisje i en forkledning med følelse av en romantisk ironi.