Som stilretning karakteriseres den ved at den bryter med de strenge barokkformer som var utpregende for «Solkongen»s tid, henimot rokokkoens lettere og intimere former. I motsetning til -periodens allesteds nærværende marmorflater trådte nå edle tresorter og lyse veggflater i forgrunnen. Typisk for er bruken av filigran-forgylte rankemotiver.