De to nest største månene er oppkalt etter mytiske skikkelser i diktet av Alexander Pope. Der er Ariel en lederskikkelse blant sylfene, mens Umbriel er den «mørke melankolske ånden» (); navnet Umbriel viser til også på latinsk , som betyr . Ariel er også en vannånd i Shakespeares , hvor han my adlyde Prospero og bare er synlig for ham. Ariel ble en slave for Prospero etter at Prospero hadde berget livet hans. Begrunnelsen for å navngi måner etter luftens ånder, var formodentlig at Uranus, som gud over himmelen og luften, ville bli ivaretatt av ånder i luften. Den femte store månen ble oppkalt etter den dødelige skikkelsen Miranda i Shakespears ; hun var Prosperos datter, som ble forelsket i prinsen av Napoli, Ferdinand.