Tanken om et flagg for New Zealand kom første gang opp i 1830-årene. New Zealand var da ennå ikke britisk koloni og handelen på Australia led under mangelen av et anerkjent flagg skipsfarten kunne seile under. Britiske kommersielle interesser falt her sammen med det politiske ønsket om å forene maori-stammene. Den 20. mars 1834 samlet 25 høvdinger fra det nordlige New Zealand seg i Waitangi for å samle seg under et felles flagg. Valget falt på et flagg som allerede var foreslått av Church Missionary Society og dette ble utropt til New Zealands flagg av den britiske residenten James Busby. Det ble senere godkjent av den britiske monarken. Flagget hadde hvit flaggduk med et rødt kors, altså likt den britiske , men hadde blå kantonen med hvitkantet rødt kors og fire hvite stjerner. Dette flagget går under betegnelsen og ble formelt benyttet fram til 1840. For maoriene hadde flagget den betydning at det symboliserte at Storbritannia hadde anerkjent New Zealand som selvstendig med eget flagg og derigjennom anerkjente maori-ledernes autoritet. De forente stammers flagg ble imidlertid undertrykt da Waitangi-traktaten ble undertegnet 6. februar 1840. Storbritannias unionsflagg ble da New Zealands flagg. Flagget anses imidlertid fortsatt som et symbol for New Zealands opprinnelige innbyggere.