Knut var en ung mann på slutten av borgerkrigstiden i Norge. Baglerne, og senere ribbungene, kjempet mot birkebeinerne om makten. Knuts onkel Inge Bårdsson hadde vært birkebeinerkonge (og hans far Håkon hadde håpet å bli det), men som voksen vendte Knut seg mot birkebeinerne i håp om å bli konge selv. I 1226, da Håkon Håkonsson var birkebeinernes og Norges konge, ble Knut med opprørsgruppen ribbungene og lot seg ta til konge, først på Romerike og siden i Oslo. De kjempet mot birkebeinerne i slaget ved Aker. Birkebeinerne innhentet imidlertid Knut og ribbungene, men de lot Knut slippe fra det med livet siden han var sin fars sønn. Knut og moren Kristina ba kong Håkon om grid, og Håkon og mennene hans reiste for å møte Knut i Konghelle. Men Knut hadde andre planer; og han og ribbungene forsøkte å overfalle kongen og birkebeinerne. Dette forsøket gikk ikke som planlagt. De fleste av ribbungene rømte, og andre, deriblant Knut, overgav seg til kong Håkon. Dette ble slutten på ribbungene.