I den første erklæringen fra 23. juni 1917, krevde forsamlingen ukrainsk autonomi i Russland. Det ble fremsatt krav om et eget parlament valgt av det ukrainske folk. Den andre erklæring ble gitt 16. juli 1917 og inneholdt regler om at minoritetene i Ukraina skulle være representert i parlamentet. Ukraina skulle opprette egne, militære enheter, med tillatelse fra Russlands militære ledelse. Den tredje erklæringen ble gitt 30. november 1917. I denne ble Den ukrainske folkerepublikk proklamert, men innenfor en russisk føderasjon. Den fjerde erklæringen kom 22. januar 1918, og dermed etter utbruddet av den ukrainsk-sovjetiske krig 17. desember 1917. I erklæringen ble det proklamert en selvstendig, ukrainsk stat. Etter inngåelsen av fredstraktaten i Brest-Litovsk 9. februar 1918 mellom Den ukrainske folkerepublikken og Sentralmaktene, overtok den tyske armeen de områdene som bolsjevikene hadde kontrollert. Tyskerne kom imidlertid raskt i konflikt med ukrainerne. Den 28. april brøt tyske tropper inn i Tsentralna rada og arresterte to ukrainske regjeringsmedlemmer. Dagen etter, 29. april, ble det med tyskernes bistand gjennomført et kupp, der Pavlo Skoropadskyj ble innsatt som hetman. Deretter ble Tsentralna rada erklært for opphevet, sammen med lovene som det hadde vedtatt.