I 1957 publiserte den kanadiske forskeren Northrop Frye avhandlingen , der han foreslo et system av sjangere og et sett med regler for å beskrive begrensningene til hver sjanger. I dette verket definerer han metodologiske klassifiseringer av sjangrene myte, legende, høy [[Mimesis|mimetisk[[ sjanger, lav mimetisk sjanger, ironi, det komiske og det tragiske gjennom konstitusjonen av «forholdet mellom verkets helt og oss selv eller lovene av naturen.» Han benytet også sammenstillingen av det «ekte» og det «ideelle» for å kategorisere sjangrene romantikk (det ideelle), ironi (det ekte), komedie (overgang fra ekte til ideal) og tragedie (overgang fra ideal til ekte). Til slutt delte han inn sjangere etter publikum de er ment for: drama (framførte verk), lyrisk poesi (sunget verk) og episk poesi (resiterte verk). Han fremmet således fire hovedsjangre: drama, epos, fiksjon og lyrikk.