Navnet Lykke ble i middelalderen ført av forskjellige adelsmenn. Navnet ble bl.a. tatt av en linje av slekten Mus, som førte et sort møllehjul i sølv, på hjelmen to vesselhorn. Til denne linjen hørte Iver Lykke til Egholm, som utmerket seg i slaget på Falen i 1389 og som var en av dronning Margrethes viktigste rådgivere. Denne slekten døde ut i mannslinjen med Ivers sønner. Navnet ble imidlertid tatt av hans søstersønn, riksråden Peder Lykke til Stadsgård. Hans slekt førte et våpen (i rødt en sølv bjelke belagt med grønn vinranke, på hjelmen to røde vesselhorn, hvert belagt med en lignende bjelke) som tyder på en avstamning fra en utbredt jysk slekt kjent under navnene Munk, Roed, Krabbe, Sommer o.a. Peder Lykke var bl.a. far til Nils Lykke til Skovsbo og Hans Lykke til Havnø. Førstnevnte var far til riksråd Joachim (Jacob) Lykke (død 1541), som deltok i den jyske adelens oppstand mot «tyrannen» Christian II. Hans sønn Nils Lykke var derimot kongens mann. Før Stockholms blodbad begynte forsøkte han å forskjønne kongens opptreden i en tale til folkemassene på Stortorvet. Senere deltok han i Københavns forsvar og sluttet seg så til kongen i utlandet. Han ble imidlertid forsont med den nye kongen Frederik I i 1528, og ble sendt til Norge, der han i 1532 ble medlem av det norske riksrådet. Han falt imidlertid i unåde på grunn av sin befatning med leidebrevet til Christian II. Nils var gift med Eline Nielsdatter Gyldenløve fra Austrått i Norge. Som enkemann fikk han en sønn med hennes søster Lucie, som kirkens lover forbød ham å gifte seg med. Han protesterte mot dette og begrunnet det med sin overgang til lutherdommen. Forholdet til svigerinnen vakte imidlertid så stor forargelse at erkebiskopen tok ham til fange, dømte ham skyldig og røkte ham ihjel i fengselet i Trondheim julaften 1536. Fra en av hans brødre nedstammet rittmester Erik Lykke til Skovsbo (1651–1701), som ble slektens siste mann.