I 1905 fikk de fire hovedbefestningene, Fredriksten, Ørje, Urskog og Kongsvinger en viktig rolle i unionsoppløsningen. Sverige var lite begeistret for at Norge hadde festninger i nærheten av grensen til Sverige, og som pekte mot Sverige. Den svenske regjeringen framla som et krav at moderne norske festninger skulle fjernes. Under Karlstadkonvensjonen ble disse festningene det store stridsspørsmålet, ettersom flere militære skikkelser og en ikke uvesentlig del av befolkningen mente at festningene hadde en vesentlig symbolsk verdi for Norge. Christian Michelsen deltok i forvirringen ved å unnlate ordet «moderne» og så å appellere til Frankrike og Russland for å legge press på Sverige om å ikke rive flere hundre år gamle festninger. Resultatet av Karlstadkonvensjonen ble at Ørje og Urskog ble demolert, mens Fredriksten måtte fjerne de moderne tilbyggene, herunder Hjelmkollen fort. Kongsvinger trengte ikke demolere noe, men kunne ikke bygges ut heller.