Borgerkrigen skapte en katastrofal humanitær krise i Angola. En tredjedel av Angolas totale befolkningsom ble internt fordrevet, totalt 4,28 millioner mennesker. FN beregnet i 2003 at 80% av angolanerne manglet tilgang til grunnleggende medisinsk behandling, 60% manglet tilgang til vann, og 30% av angolanske barn ville dø før de var fem år. Mesteparten av krigføring foregikk på landsbygda, noe som ga en stor flom av mennesker fra landlige områder til byene. I dag representerer bybefolkningen litt mer enn halvparten av befolkningen, ifølge den siste folketellingen. I mange tilfeller havnet folk inn i byer utenfor det tradisjonelle området for sin etniske gruppe, noe som ga større etnisk variasjon i byene Det er nå viktige Ovimbundu-samfunn i Luanda, Malanje og Lubango. Fortsatt dør mange av landminer som ligger igjen etter krigen, bare i 2018 døde minst 156 mennesker.