Gjennom en studiekamerat ble han kjent med dennes mor, en rik enke fra Tripolis og han giftet seg med henne. Da studiekameraten senere døde rykket hans slektninger inn, ettersom de ville ha vært hans arvinger om ikke Apuleius sto i vegen. De anklaget Apuleius for mord på kameraten og for at han hadde lokket til seg enken ved hjelp av magi og hekseri. Under rettssaken forsvarte Apuleius seg selv på glimrende retorisk vis og ble frikjent. Han var øyensynlig begeistret for sin egne evner og seier og utga forsvarstalen som bok; (). Forsvarstalen har svært lite med magi å gjøre, og langt mer om å rive sine motstandere ned med lystig spott. Det er et av mest muntre eksempler på latinsk juridisk retorikk som er blitt bevart, om man ser bort fra Cicero, og det plasserte Apuleius blant de store humorister i sin tid.