I begynnelsen var sedskiftet – da folket gikk over til kristendom, i Norge med tvang og vold, og på Island stort sett frivillig, skjønt under press – stort sett overfladisk. Lenge hang gamle forestillinger igjen, og mange trodde først og fremst «på egen kraft og styrke» (). Men kunsten å skrive tilhørte først og fremst prestene og kirken, og det preget etter hvert også skriftene og litteraturen. Mange norske geistlige hadde nær forbindelse med europeiske læresteder, som for eksempel Sankt Victorklosteret i Paris. Forbindelsen til den engelske kirke var også til stede ettersom de første prestene i Norge kom derfra med sin kultur.