Felles for alle betydninger er at praksiskunnskapen kan være implisitt eller taus kunnskap, både individuelt og kollektivt (jf. Polanyi 1967; Wackerhausen 2005). Individuelt kan taus kunnskap være bare, eller mest bare, kroppslig. Kollektivt kan en studere kunnskap utvikla i fellesskap, som i lærende organisasjoner. Typisk for slik taus eller ikke-artikulert kunnskap i trang og vid tyding, individuelt eller kollektivt, er at det er vanskelig å forklare det språklig-teoretisk, en må gjøre det og øve på det, for å greie det. Det er vanskelig å planlegge slik at en lett bare følger en prosedyre eller ei oppskrift, men en kan være forberedt. Når det gjelder mest kroppslig kunnskap, som å sykle eller danse tango kommer teoretiseringer av praksis som regel heilt til kort.