Liberatorenes tropper var sytten legioner, åtte hos Brutus og ni hos Cassius, mens to andre legioner var stasjonert i flåten. Bare to av legionene var fullt bemannet, men hæren ble forsterket av hjelpetropper fra de allierte kongedømmene i øst. Appian skriver at hæren bestod av rundt 80 000 fotsoldater. De hadde i tillegg et alliert kavaleri på 17 000. Av disse var 5000 bueskyttere til hest, noe som var vanlig i Østen. Hæren bestod av gamle, cæsarske styrker som hadde vært stasjonert i øst, trolig legion XXVII, XXXVI, XXXVII, XXXI og XXXIII. Av disse var i alle fall legion XXXVI Pompeius' veteraner, som var blitt innrullert i Cæsars armé etter slaget ved Farsalos. Lojaliteten til soldatene som skulle kjempe mot Cæsars arving var et stort problem for liberatorene. Det er viktig å få frem at navnet «Octavian», på denne tiden, aldri ble brukt; han var ganske enkelt kjent som . Cassius prøvde på mange måter å forsterke soldatenes lojalitet, både ved hjelp av taler («La det ikke utgjøre noen forskjell at han har vært en av Cæsars soldater. Vi var ikke hans soldater da, men vårt lands.») og en gave på 1500 dinarer til hver legionær og 7500 til hver centurion.