Lödöse i Västergötland var som Sveriges eneste havn i vest veldig viktig for forbindelsene vestover. Dets make finnes i Kalmar og Söderköping, og skiller seg mye fra Skara i Västergötland som var en innlandsby. I Lödöse ble det drevet internasjonal handel med andre skandinaviske folk og tyskere, engelskmenn og hollendere. Tyskerne ble den dominerende handelsparten. Man importerte varer som ikke kunne frembringes i Sverige og således Västergötlands dyreproduksjon, men også tømmer og jern. Kongsmakten bygde borgen – Lödösehus – og startet myntverk som viste dens interesse for å ha kontroll med byen, men de geografiske betingelsene ved vestgrensen gjorde at byens styre mange ganger tok selvstendige beslutninger, fordi sentralmaktens representanter var for langt borte. Her som i det senere anlagte Nya Lödöse kom en tiggerorden – dominikanerne – til å etablere seg i 1243, en kirkeinstitusjon ved siden av menighetskirkene og hospitalet. Det er senere ikke omtalt første gang i 1286. Byen flyttet i 1473 til Göta älvs utløp (nåværende Gamlestaden) for å unngå den norske kontrollen og beskatningen ved Kungälv, der Bohus fästning var som en lås for alle sjøfarende. Nordmennene hadde til og med en landtunge på den svenske siden av elven. Noen borg var det ikke behov for å bygge Nya Lödöse, da Älvsborg var i nærheten. En treborg som av Gustav Vasa ble bygget om til en stenborg.