I desember 1955 ble det holdt en rundebordskonferanse i London om Maltas framtid, hvor de ovennevnte og andre maltesiske politikere deltok sammen med den britiske koloniministeren. Den britiske regjeringen var villig til å gi Malta representasjon i Underhuset, og en del andre innrømmelser som var enestående i forhold til andre britiske kolonier. Den katolske kirke sammen med nasjonalistpartiet mente at forhandlingsresultatet likevel ikke var godt nok, og samtalene brøt sammen i 1958. Den maltesiske befolkningen støttet uavhengighet.