På den nordamerikanske østkysten var det seilførende fergefartøyet vanlig fra midten av 1600-tallet fram til begynnelsen på 1800-tallet da dampdrift overtok, og disse som en regel var flatbunnede seilbåter under fellesbetegnelsen , et meget allsidig og enkelt fartøy med høy tilpasningsevne fordelt på talløse varianter fra de åpne til disse med dekk. En av disse variantene var som var mest populært omkring Chesapeakebukten, på innsjø og åpen hav kunne disse ha seilrigging selv hvis selve båten var en vognferge med fergelemmer i begge ender. Dette skyldes langstrakte grunne farvann som fulgt til gruntgående fartøyer av alle typer, og tidevannsforskjellene innbar at en ferge måtte være en passasjerbåt med stykkgods eller en vognferge for hester medbrakt vogner. De sistnevnt omtales som fordi de kan ta hester om bord, på korte ferjestrekninger måtte hestene svømme ved siden av ferja.