I en doktorgradsavhandling ved Universitetet i Bergen i 2003 analyserte Tarek Kebeasy jordskjelvet i 1819 på nytt, og kom fram til at det mest sannsynlig ikke var så kraftig som det tidligere er blitt antatt. Han mente at skjelvet hadde en styrke på 5,1 på Richter-skalaen, ikke 5,8-6,2. Grunnlaget for denne beregningen var blant annet simuleringer av bølgefeltet, at skjelvet gjorde relativt begrenset skade på bygninger, og at det tilsynelatende ikke ble merket mange steder der man ellers skulle forvente at det ville bli følt, tatt i betraktning at det ble rapportert om rystelser så langt unna som i Stockholm og på Kola. Han mener også at mange av rasene som ble utløst, hovedsakelig kom av at jord- og steinmasser var blitt ustabile etter flere ukers regnvær, og at det da bare trengtes et mindre jordskjelv for å utløse rasene. Høye bølger på sjøen og uvanlig flo mener han kan skyldes undersjøiske ras. Kebeasy stiller også spørsmål ved jordskjelvobservasjonene fra Stockholm og Kola. Til tross for Kebeasys analyse, oppgir andre pålitelige kilder i 2012 fremdeles styrken på skjelvet på Helgeland til 5,8.