Ingen av satsene har en tydelig danseorientert karakter og er kontrapunktisk bygd opp med hyppige fuger, så selv om alle sonatene består av tre satser følger alle seks -tradisjonen. Ikke bare dette trekket, men også mange stilistiske detaljer, viser tydelig innflytelse fra den italienske konsertformen, eksempelvis den utpregede ritornellen i Sonate nr 6; et verk som er likt i stil og struktur er Gambensonate i g-moll (BWV 1029).