Scheibe publiserte i 1737 en usignert essay formet som et brev der han uten å nevnte navn gikk til angrep på Bach. For å fornærme ham betegnet han Bach som en ; den gang betød det nærmest «spillemann», mens Bach i virkeligheten var en svært godt utdannet musiker, riktignok mest gjennom egenstudier. Scheibe mente Bachs musikk var unaturlig, pretensiøs og holdt i en forvirrende stil. Fordi Bach skrev ut alle ornamentene i stedet for å overlate forsiringene til utøveren, ble melodiens og harmoniens skjønnhet tildekket. I tråd med tidens nye smak foretrakk Scheibe en melodistemme med akkompagnement, mens Bach skrev polyfone verk der alle stemmene var likeverdige, noe som førte til komplekse musikkverk. Scheibe mente at Bachs musikk var overlesset, affektert og overveldende i stedet for ren, naturlig og høytidsstemt, slik han mente det var verd å strebe etter.