Dissenterloven av 1845 ga norske dissentere samme anledning til å hold offentlige sammenkomster som legfolk innen statskirken. Loven skapte et behov for felles organisering, og ble konstituert 11. desember 1902 i Oslo. Medlemmene kom fra adventistene, baptistene, Den evangelisk-lutherske kirke, Det norske misjonsforbund, Metodistkirken, og fra uorganiserte «åpne brødre». Tinget møttes årlig.