Sekulært innstilte borgere påpeker det store antallet religiøst begrunnede fridager. På dager som 2. pinsedag, Kristi himmelfartsdag og flere er kirkebesøket lavere enn på alminnelige søndager, og man forstår det slik at et stort flertall av nordmennene benytter dagen til alt annet enn det dagen var ment som. Noen prester i Den norske kirke er langt på vei enige i dette, og påpeker at den bibelske begrunnelsen for å holde på 2. påskedag, 2. pinsedag og 2. juledag er heller tynn. I denne sammenheng oversees den historiske begrunnelsen at man trengte en dag ekstra for at alle annekskirker skulle få prestebesøk for høytiden; altså at det rett og slett gjaldt at mye av landet var ulendt og vanskelig fremkommelig. I lys av at Norge er blitt et flerkulturelt samfunn, ønsker noen å utvide antall fridager til også å omfatte viktige festdager i andre religioner. Dette gjelder spesielt den muslimske høytiden eid. 1. mai-feiringen har en sterk tilknytning til partiene på venstresida i norsk politikk. Borgere med tilknytning til det politiske sentrum og høyre føler ofte ikke at de har noen del i dette. Dette kan gi seg utslag i bråtebrann i hagen mens 1. mai-toget går forbi, eller forslag om å stryke 1. mai som offentlig fridag. Når noen foreslår å stryke fridager, ledsages det gjerne av et forslag om å gi dagene som feriedager i stedet.