Deobandis pensum kombinerte studier av islamske tekster med rasjonale emner (logikk, filosofi og vitenskap). Samtidig var den sufi-orientert og hadde tilhørighet til Chisti ordenen. Læren av (sufisme) var en del av ahadith-utdanningen i deobandi-skolene, for det var det deres grunnlegger, Shah waliulla dehlvi, som de hadde basert sin darul uloom på. Men etter hvert løsrev flere deobandier seg fra hans syn på grunn av wahhabismens påvirkning. Dette er grunnen til at dagens deobandier og deres likesinnede fra anser for eksempel mawlid-feiring, naat-resitering (lovsang), urs mubarak som (dårlig). Med andre ord har deobandier og deres ulama flest avsporet seg fra ånden av islam.