På 1930-tallet ble standarden på den Västra stambanan mellom Stockholm og Göteborg forbedret slik at den høyeste hastigheten ble økt til 120 km/t. På den tiden hadde ikke SJ lokomotiver som kunne nå denne hastigheten, og derfor startet et intensivt arbeid med å konstruere et hurtig lokomotiv i samarbeid med ASEA. Alternativene var enten den utprøvde koppelstangsdriften eller de nyere rammeverk– og boggielokomotivene. SJ valgte å bestille tre rammeverkslokomotiver de kunne teste ut med akselrekkefølgen 1'Do1', som vil si at lokomotivet hadde fire drivhjul. Av utseende var F-lokomotivet så å si identisk med typen D, bortsett fra koppelstengene og den helsveisede lokomotivkassen.