Politikerne i Washington reagerte på at Banks var blitt kastet ut av Shenandoah-dalen og begikk en fatal feiltakelse. Man var under inntrykket om at Jackson kunne fortsette marsjen mot nord og true den føderale hovedstaden. President Abraham Lincoln var den formelt øverstkommanderende for unionshæren, men manglet en øverstkommanderende som også fungere som stabssjef, som kunne koordinere hæravdelinger på forskjellige kampteatre etter McClellan var fratatt ansvaret den 11. mars. For første og sist gang måtte en president være den øverste feltkommandant med strategisk kontroll over arméene i feltet, og Lincoln hadde utmerket seg som en metodisk og resolutt militærstrateg som reagerte aggressivt på tilbakeslag. Istedenfor å trekke troppene tilbake til hovedstaden besluttet Lincoln og krigsminister Edwin M. Stanton å starte en offensiv for å beseire Jackson, selv om hans ordrer bare gikk ut på å holde de føderale styrkene vekk fra Richmond. De beordret McDowell til å sende 20 000 mann (under Shields og generalmajor Edward Ord) til Front Royal fra øst, mens Fremont skulle rykke til Harrisonburg for å unnsette Banks fra fremtidige angrep.