Han ble født i Wonsan, i det som i dag er Nord-Korea, og gikk på normalskolen i Gwangju. Ettersom han sympatiserte med venstresiden i politikken meldte han seg inn i Sør-Koreas arbeiderparti. I 1948 var han involvert i Jeju-opprøret, og fordi han fryktet å bli arrestert etter at opprøret ble slått ned, gikk han under jorden. Med foreldrenes hjelp klarte han i mai 1949 å reise som blindpassasjer på en båt til Japan, der han bosatte seg i -området i Osaka. Han var en av planleggerne og deltakerne i den såkalte i 1952, da demonstranter, med kommunistene i spissen, slåss mot politiet som motstand mot Koreakrigen. Han fikk etterhvert oppholdstillatelse på humanitært grunnlag, og begynte å implisere seg i politiske og kulturelle aktiviteter som angikk koreanerne i Japan. Han var en av vitnene i rettssaken mot Kwon Hyi-ro. Han var lærer på Minatogawa-gymnaset, som var den første offentlige skolen i Japan der koreansk ble et obligatorisk fag. Han ble også styreleder ved , en litteraturskole. Han startet en underskriftskampanje til støtte for Ainu-befolkningens rettigheter.