I i 1989 gjennomgikk et team ledet av forskeren Marianne Heiberg ved NUPI norsk bistand til Palestina på vegne av Utenriksdepartementet. Rapporten som UD mottok i slutten av 1989 inneholdt kritikk mot NORWAC for at den fungerte som en ”solidaritetsorganisasjon” snarere enn en ”profesjonell bistandsorganisasjon”, og oppfordret UD og det underliggende direktoratet NORAD til å stoppe støtten. NORWAC sa seg enig i noe av kritikken som ble fremsatt i rapporten, men protesterte sterkt mot andre konklusjoner som de mente teamet hadde trukket på feil grunnlag. Dette førte til at Utenriksdepartementet bestilte en ny evaluering av NORWACs prosjekter, på nytt med Marianne Heiberg som teamleder. Som følge av den nye evalueringsrapporten som ble fremlagt i 1990, besluttet UD å legge om sine rutiner for bistandsarbeidet rettet mot Palestina. Fra februar 1992 ble all statlig støtte til frivillige organisasjoner med virksomhet i Palestina utbetalt fra UD, og ikke via NORAD. UD ble også mer restriktiv i hvilke prosjekter som fikk støtte, og besluttet at mer av de norske bistandskronene skulle utbetales til internasjonale organisasjoner, og ikke til norske frivillige organisasjoner. På bakgrunn av Heiberg-rapportene ble den samlede utbetalingen til norske frivillige organisasjoner med virke i Palestina kraftig redusert fra 1992 til 1993; i 1992 ble det utbetalt totalt 37 millioner kroner, mens i 1993 ble det utbetalt totalt 24,6 millioner kroner til norskdrevne bistandsprosjekter.