Dersom man prøver å inkludere handlingsorienterte detaljer i arbeidsnedbrytningsstrukturen vil dette sannsynligvis resultere i for mange handlinger eller for få handlinger. For mange handlinger vil vil gjøre at man overskrider 100% av foreldreoppgavens omfang, mens for få vil gjøre at man faller under 100% av foreldreoppgavens omfang. Den beste måten å følge 100%-regelen på er å definere objektene i arbeidsnedbrytningsstrukturen i form av effekter eller resultater i stedet for handlinger. Dette sikrer også at arbeidsnedbrytningsstrukturen ikke blir altfor foreskrivende med hensyn på metoder, hvilket åpner for mer oppfinnsomhet og kreativ tenkning hos prosjektdeltakerne. For prosjekter hvor man utvikler nye produkt er den vanligste teknikken for å sikre en resultatorientert arbeidsnedbrytningsstruktur å bruke en produktnedbrytingsstruktur. I funksjonsdrevet utvikling brukes en lignende teknikk som heter funksjonsnedbrytningsstruktur. Når et prosjekt leverer profesjonelle tjenester er en vanlig teknikk å fange opp alle planlagte leveranser for å skape en leveranseorientert arbeidsnedbrytningsstruktur. Arbeidsnedbrytingsstrukturer som deler opp arbeidet etter prosjektfaser (for eksempel foreløpig designfase, kritisk designfase) må sikre at fasene er tydelig adskilte via en leveranse som også brukes for å definere inn- og utgangskriterier (for eksempel en foreløpig godkjenning eller kritisk designgjennomgang).