Da byggemåten med åre eller røykovn ble avløst av boliger med peis eller jernovn tilknyttet skorstein, ble ljoren stengt og huset fikk lys gjennom glassvinduer. Slike hus ble blant annet kalt skorsteinstuer, glasstuer eller klarstuer. Med skorstein kunne stuen få himling, hus få flere etasjer og et adskilt loft oppunder taket. Ordet endret betydning, særlig i byene. Øverste etasje i et bolighus kunne kalles loftsetasjen, og over loftsetasjen kunne man ha et . Loftet ble nå en etasje i et større hus, mens middelalderens loft var en bygning. Ofte ble loftet utnyttet som soverom, gjerne ett i hver gavl, og forøvrig som lager. Beboelsesloft kunne også utstyres med kvister eller arker, eller med skråstilte takvinduer. Loft uten vegger på husets langside, trengte slike løsninger for å lage beboelige rom annet enn i gavlene. Jo brattere takfall, desto større bruksmuligheter på loftet. Brukbarheten ble betydelig bedre dersom loftet fikk vegger i menneskehøyde, eller bare knevegger.