Etter disse konfliktene tvang de tyrkiske revolusjonære de allierte til å oppgi Sèvres-traktaten, som for Tyrkia innebar stor utenlandsk innflytelse og tap av store landområder, og i stedet ble Lausannetraktaten forhandlet fram og undertegnet 24. juli 1923, som innebar at Anatolia og det østerlige Thrakia skulle forbli tyrkisk og inngå i Republikken Tyrkia da denne ble opprettet 29. oktober samme år. Opprettelsen av den tyrkiske nasjonalistbevegelsen og av Republikken Tyrkia førte til slutten på det osmanske millet-(”nasjon”)-systemet, hvor ulike religiøse grupper, muslimer, kristne og jøder, kunne styre seg selv under egne religiøse lover, og etter Atatürks reformer ble Tyrkia politisk sett omgjort til en moderne, sekulær nasjonalstat.