Selv om den krigende klassen tidlig ble begrenset til et jordeiende aristokrati var det ikke før rundt 1000-tallet at den begynte å skrumpe inn og begrenses nesten helt og holdent til riddere. Det er først på slutten av 900-tallet og begynnelsen av 1000-tallet at konger som Otto I begynte å avbilde seg selv på hesteryggen heller enn på en trone, noe som ble konkretisert av Vilhelm Erobreren på Bayeux-teppet. Innovasjoner innen våpenteknikk og ny utrustning for ryttere, som stigbøylen og mer stabile sadler, gjorde at krigere til hest nå kunne bære betydelig tyngre våpen og rustning. En rytter kunne nå galoppere inn i strid og angripe selv tungt bevæpnede fotsoldater med lange spyd eller lanser. Ridende enheter som ikke tilhørte adelen hadde eksistert tidligere i både Tyskland og Spania, men nå var det den krigende klassens evne til å kunne mønstre skarer av tungt bevæpnet kavaleri som avgjorde hvem som tilhørte den militære eliten. Innen denne eliten utviklet det seg snart en stadig mer avansert lagdeling av ulike klasser og grader som i hovedsak ble bestemt av arv.