Blant de tanker som Oppenheimer fremmer er: Viktigheten av Cunliffes atlanterhavsruter for bosetning i Britannia. Ettersom store deler av det britiske genetiske materialer daterer til bosetningen av Britannia etter istiden skjedde alle påfølgende invasjoner/folkevandringer i en relativ liten skala og erstattet ikke den opprinnelige britiske befolkningen. Opprinnelsene til de keltiske kulturer ligger sørvestlige Europa. Sentral-Europa-teorien for keltisk opprinnelse (La Tène-kulturen) har intet grunnlag. Keltisk kultur kom til De britiske øyer før jernalderen og involverte kun begrenset forflytning av mennesker, hovedsakelig til øst for England. Det er en del forskjeller mellom mannlige og kvinnelige opprinnelser i den britiske befolkningen, men den er relativ liten. En del genetisk støtter Colin Renfrews teori at indoeuropeisk opprinnelse kom med jordbruket. Genetisk bevis antyder at forskjellen mellom vestlige og østlige England begynte ikke med angelsaksisk invasjon/innvandring, men har sin bakgrunn i de to betydeligste rutene for genetisk flyt, – den ene opp langs atlanterhavskysten, den andre fra naboområder fra kontinentale Europa. Dette skjedde straks etter den siste istid (). Det er en glidende skala mellom øst og vest, heller enn en skarp deling. Norsk innflytelse, sterkere enn antatt, kan ha veiet mer enn vest-germansk innflytelse. En genetisk forskjell eksisterte mellom saksiske områder av England og anglske områder. Oppenheimer formoder at den såkalte angelsaksiske invasjonen egentlig besto hovedsakelig av anglsk streiftog. Engelske som er innfødte i østlige Britannia kan forklare mangelen på keltisk innflytelse på tidlige engelske og det genetiske skillet mellom øst og vest. Klassiske kilder skiller mellom gallisk/keltiske og belgiske (). Kilder hevder at en del av de (nordlige) belgiere hadde germansk opprinnelse. Ulike arkeologiske og lingvistiske bevis gir en svakere sak for keltisk tilstedeværelse i dagens Belgia og østlige England, enn i Gallia eller vestlige Britannia.