Formell fastsetting av grenser for middelalderbyen Oslo skjedde da Magnus Lagabøtes bylov av 1276 ble gjort gjeldende for Oslo. Byens areal var mindre enn én kvadratkilometer (1000 dekar) inkludert takmarken, den tids bymark der bymyndighetene styrte og byfolket kunne dyrke og bruke beite. Byloven fra 1276 angir byens grenser ved blant annet Tøyenbekken, Eikabergkleiva, ut i vågen på høyde med Akersneset og tilbake til Tøyenbekken. Dette tilsvarer omtrent Gamlebyen, deler av Vålerenga og Grønland, og halvparten av Bjørvika samt den bratte skråningen ovenfor Loenga mot toppen av Ekeberg. Middelalderbyen ble liggende utenfor Christiania til 1878.