Japan forsøkte aktivt å undertrykke den koreanske kulturen, blant annet ved å tvinge koreanere til å måtte bruke japanske navn, samtidig som koreanere ble oppfordret til å jobbe hardt for det japanske keiserriket uten å nyte samme politiske og økonomiske rettigheter som etniske japanere i Japan og den stadig økende japanske befolkningen i Korea, noe som førte til koreansk motstand mot annekteringen. Motstanden inkluderte både væpnet kamp fra såkalte rettskafne armeer og geriljaer, særlig i begynnelsen av perioden, både i selve Korea og i Mandsjuria, som i slaget ved Qingshanli, utkjempet i 1920 i Jílín i Mandsjuria, og ikke-voldelige demonstrasjoner, som den landsdekkende 1. mars-bevegelsen i 1919, som ble voldelig slått ned av japanerne. Estimert 50.000 koreanere i små grupper tok del i væpnede kamper mot japanerne i 1907-9, og omtrent 17.690 koreanere mistet livet i væpnet kamp mot den japanske okkupasjonen.