Ficino studerte både og medisin i Firenze. Blant hans lærere var humanisten Cristoforo Landino og den skolastisk sinnede Aristoteles-kommentator Niccolò Tignosi, som underviste i medisin og aristotelisk filosofi. Ficino tilegnet seg den skolastiske metode og terminologi som skulle sette spor i hans skrifter, og fikk gode Aristoteles-kunnskaper. Videre beskjeftiget han seg med Lucretius, satte pris på denne og skrev om ham, men senere brant han det opp. I brevet siterte han i desember 1457 tilsluttende til den panteistiske tenker David av Dinant, men distanserte seg senere fra hans tanker. I alle tilfeller viste han seg eksperimentelt åpen for tankeganger som ikke uten videre var forenlige med den kirkelige troslære. Hans hovedininteresse var imidlertid Platon, som han i 1456 tok for seg i et sammenfattende kompendium med tittelen . Den gang kunne han imidlertid ennå ikke lese Platon på originalspråket, og forholdt seg fortsatt til latinsk materiale. I 1457 skrev han en avhandling , sett fra forskjellige filosofiske vinkler.