Hovedforskjellen mellom stedet Anjar og andre steder i Libanon som Beirut, Byblos, Sidon, Tyrus eller Baalbek er at det i alle av dem består en historisk kontinuitet, der noen sivilisasjoner bygget på stedene til de tidligere; mens det i gamle Anjar kun er arkeologiske levninger fra umayyadeperioden, og at det ikke er funnet rester av andre sivilisasjoner blant ruinene. I 1618 tillot endringer i spissen for Det osmanske rike Fakhr ad-Dîns den triumferende hjemkomst; han hadde vært i eksil i Storhertugdømmet Toscana. Han gjenerobret gradvis sine territorier og tok tilbake hele Libanon, også utenfor fjellgrensene. I 1623 angrep den osmanske vesiren av Damaskus, Kara Mustafa, Pasha Fakhr ad-Dîn. Konfrontasjonen fant sted i `Anjar, og til tross for færre styrker vant Fakhr ad-Dîn, og styrket sin posisjon i Libanon. Han benyttet anledningen til å utvide sin makt så langt som til Gaza i sør og Aleppo i nord. Året etter anerkjente sultan Murad IV hans myndighet over dette territoriet. Ti år senere fikk samme Murad IV Fakhr ad-Dîn arrestert og henrettet.