Begrepet benyttes aldri av kvinnene selv som egenbetegnelse, og dermed savner den en fast definisjon. Kjennetegnende for de fortellinger og dikt som kvinnene skrev, var at de ofte utspiller seg i hyrdemiljøer, såkalte pastoraler eller bukoler, og hovedpersonene er derfor ofte hyrder eller hyrdinner, men skikkelsene ble gitt høye og noble egenskaper. Dette var et klassisistisk tema ettersom det knyttet an til Arkadia og Vergils . Allegorien var fortsatt utbredt, og ble benyttet blant annet for åt symbolsk beskrive kjærligheten, som i de Scudérys (1654). Den realistiske romanen var ennå ikke skapt, og for samtidens skildringer ble klassiske motiv brukt som nøkkelromaner.