Gjennom hele operasjonen ble tatt dårlige valg, og muligheter som kunne ha blitt utnyttet ble oversett. Sjefen for glideflyregimentet hadde bedt om at en liten styrke med glidefly skulle landsettes på sørsiden av broen ved Arnhem for raskt å erobre den, men det ble nektet. Dette var overraskende i lys av det faktum at den britiske 6. luftbårne divisjon i Normandie hadde brukt en slik militærtaktikk som kalles , det vil si et raskt angrep som er avhengig av fart og overraskelse for å nå målet i et enkelt slag, for å erobre Pegasus-broen. I Storbritannia tryglet sjefen for den britiske 52. (Lowland) infanteridivisjonen, hvis tropper skulle bli flydd inn på en erobret flyplass, sine overordnede om å la en brigade fly inn med glidefly for å hjelpe generalmajor Urquharts fastlåste styrker. Browning avslo tilbudet, ettersom «situasjonen er bedre enn du tror» og bekreftet på nytt hans intensjon om å fly inn 52. divisjon til Deelen flyplass som planlagt. Dette var sannsynligvis heldig, ettersom landinger med glidefly på ubeskyttede landingssoner foran øynene til en våken fiende kunne ha resultert i katastrofe. Det var en annen flyplass i nærheten av Grave og det 52. (Lowland) infanteridivisjon kunne ha blitt landet der, slik det første lette panservernbatteriet gjorde den 26. september. Sosabowski, den polske sjefen for 1. fallskjermbrigade, var forberedt på å prøve et farlig landsetting gjennom tåken, men ble igjen nektet.