Til tross for mange likheter til Trajansøylen er den visuelle stilen helt forskjellig. Den er en forløper til den dramatiske stilen på 200-tallet og nært beslektet med triumfbuen til Septimius Severus, som ble reist kort tid etter. Figurene er hogd mindre detaljert enn på Trajansøylen, men relieffet er dypere inn i steinen slik at de står bedre ut og er langt mer synlige i kontrasten mellom det lyse og det mørke. Mens landsbyer brennes ned, kvinner og barn tatt til fange og fjernet, menn drept, følelsene, fortvilelsen, og lidelsene til «barbarerne» i krigen, er heftig framstilt i enkeltscener og figurene ansiktsuttrykk og gester, mens keiseren selv er framstilt som en hovedperson, helt i kontroll av sitt miljø. Det er en vektlegging på frontalt utsyn med perspektiv oppnådd ganske enkelt ved å ha mindre figurer i rader over forgrunnen, og med figurer gjengitt uproporsjonalt, det vil si hoder som er for store og kropper som er enten for korte eller forlenget, og med ansiktsuttrykk minimalisert.