Likevel skjedde det en sammenblanding av eugenikk med rasebiologiske teorier/ideologier. Hovedgrunnen til dette er at oppfatningen om at europeere utgjorde en overlegen rase, ble ansett som en triviell sannhet i begynnelsen av 1900-tallet. Derfra var det ikke noe langt skritt til oppfatningen om at raseblanding var uheldig og burde unngås. En slik rasistisk eugenikk var ikke begrenset til totalitære stater (som Tyskland etter i 1933 eller Syd-Afrika under hvitt etnokrati), men forekom også i demokratier og velferdsstater. I USA ble det i 1924 vedtatt innvandringslover som begrenset den eugenisk sett uønskede innvandringen fra Asia, Syd- og Øst-Europa. I Norge og Sveits ble tatere resp. jenische utsatt for hhv. steriliseringskampanjer og tvangsadopsjoner. At raseblanding hadde negative effekter, ble først allment akseptert på 1950-tallet. Men selv i de nevnte landene var eugeniske tiltak fremfor alt rettet mot den etniske gruppen (f.eks. «forkrøplete» ariere i Tyskland, «evneveike» boere i Syd-Afrika eller britiskættede prostituerte i USA).