En bred nasjonal bevegelse utviklet seg mot slutten av 1800-tallet. Den nasjonale bevegelsen hadde en anti-polsk holdning. Bruk av det litauiske språket i stedet for polsk var en viktig sak for nasjonalistene. Bevegelsene hadde en militant tone og møtte motstand også blant vanlige litauere. Nasjonalistene ble beskyldt for å løpe Tysklands og Russlands ærend. Nasjonalistene anså den gamle unionen med Polen var en ulykke for det store litauiske riket og ville ikke tilgi at Polen hadde "stjålet" Litauens kultur. I siste del av av 1800-tallet var Jonas Basanavicius og biskop Valancius ledere for den nasjonale bevegelsen.