I et prosjekt fra 1999, «Continual Shooting with Cannon», bruker Lange musikk som en metafor for kommunikasjon og returnerer til et spesifikt sted og en handling. Verket baserer seg på et opptak av Samir og Karim som synger sangen "Frére Jacques" i kanon. Samir Tasaft er fjorten år og flyttet til Frankrike da han var ni år, mens Karim Bounbaa er tretten og er født og oppvokst i Sør-Frankrike. Familien hans flyttet fra Marokko for atten år siden da videoinstallasjonen ble laget. Hun utforsker kompleksiteten ved assimileringen og utslettelsen av koloniserte mennesker fra arabiske og afrikanske nasjoner, som ble en del av den franske imperialistiske oppførselen. Barnesangen "Frére Jacques" blir sunget harmonisk av Samir og Karim i syv minutter, men blir etter hvert forstyrret og forvrengt til assimileringen går over til å bli kaotisk. Opptaket ble gjort ved Chapelle St. Jacques, som er oppkalt etter apostelen Jacob den eldre. På spansk kalles han Santiago Matamoros, som kan oversettes til "Santiago som dreper maurere". Lange går inn i debatten om forflytning, makt og kommunikasjon for å vise at resepsjon og assimilering har destruktive sider. Ved å sitere "Frére Jacques" referer hun til det spesifikke stedet, men også kirkens rolle i den imperialistiske undertrykkingen av kolonial identitet under dekke av velvillig paternalisme. Den voldsomme lyden på slutten av verket er Langes måte å fortelle at de sovende, eldre menneskene må bli erstattet av nye stemmer som lager nye lyder.