Asbjørnsen brukte begrepet huldreeventyr dels for å karakterisere personlige, supranormale opplevelser, dels for å betegne fullt utviklede, avrundede sagn med flere episke trekk. Personlig opplevde overnaturlige hendelsene tilsvarer det som innenfor moderne folkloristikk kalles memorat, mens de avrundede og mer utbygde sagnene gjerne kalles for fabulat. Begge deler forekommer i Asbjørnsens . Knut Liestøl påpeker at Asbjørnsen ikke sondret helt klart mellom memorat og sagn/fabulat, men at han nærmet seg en slik sondring. Knut Liestøl understreker videre at Asbjørnsen ikke hadde skapt ordet huldreeventyr, slik Moltke Moe mente, og at ordet dessuten allerede var tatt i bruk i Norge av Ivar Aasen. Asbjørnsens samlinger av huldreeventyr og folkesagn inneholder mange folketros-utsagn, og er dermed en viktig kilde til studiet av folkelig religiøsitet/folketro. Huldreeventyrene er imidlertid ikke eventyr i folkloristisk mening. Huldra forekommer for eksempel strengt tatt ikke i eventyr.