I løpet av det tidlige 1900-tallet anvendte to store publikasjoner vellykkede prinsipper utviklet av Gibbs i kjemiske prosesser, og etablerte dermed grunnlaget for vitenskapen om kjemisk termodynamikk. Den første var læreboka 1923 av Gilbert N. Lewis og Merle Randall. Denne boken var ansvarlig for å erstatte den kjemisk affinitet med begrepet fri energi i den engelsktalende verden. Den andre var boken fra 1933 etter metodene til Willard Gibbs skrevet av E. A. Guggenheim. På denne måten blir Lewis, Randall og Guggenheim ansett som grunnleggerne av moderne kjemisk termodynamikk på grunn av det store bidraget fra disse to bøkene til å forene anvendelsen av termodynamikk til kjemi.