På denne dag i løpet av et år er døden sikker for alle, men ved Athenes vilje skal lokrieres og aetoleres sjeler leve i lag. Heller ikke skal det være noen hvile fra det onde, ikke en gang i kort tid, for et blodig yr helles over hodene deres. Natten holder alt skjult, og en mørk himmel brer seg over den. Plutselig får natten et mørke til å bre seg over hele jorden. Alle gudene vil vanære fødselen av det som er igjen av aetolisk og lokrisk sæd, for døden har ikke rørt mitt hode, eller fjernet mine ugjenkjennelige lemmer, men latt meg tilbake på jorden. Kom og vis mitt hode til morgengryet, og skjul det ikke i den mørke jord. Hva dere angår, røm landet og dra et annet sted, til Athenes folk, hvis dere velger å flykte for den død som skjebnen bringer. Aetolerne, som i denne beretningen fremstår som enestående sta, evakuerte sine koner, barn og oldinger til trygge steder, men selv ble de på hjemstedet. Det følgende år gikk de og akarnanierne til en helt ødeleggende krig mot hverandre. En lignende historie fortelles av Publius. Der overleverer hodet et orakel fra Apollon i tolv vers, etter at en rød ulv har fortært kroppen.