Teorien ble opprinnelig foreslått på slutten av 1700-tallet for å forklare likhetene mellom sanskrit og europeiske språk. I det akademiske miljøet ble den etter kort tid erstattet av Kurgan-hypotesen, som plasserte det indoeuropeiske Urheimat på steppene i dagens sørlige Russland og Ukraina. Basert på arkeogenetiske studier av den sørøstasiatiske befolkningen, har det i de senere år likevel vært en marginal støtte for teorien i akademiske kretser. Nevneverdige moderne støttespillere for teorien er den flamske indologen Koenraad Elst (1999), den indiske forfatteren Shrikant Talageri (2000) og arkeologen B. B. Lal.