Noen utførlig skildring av stavkirken lar seg vanskelig oppdrive. Ifølge regnskaper fra 1623 ble kirken da bjelkehugget, hvilket tyder på at deler av den da var i lafteverk. Videre er halvtak og svaltak omtalt i 1691 og 1692, men skildringene er ikke tilstrekkelig detaljerte til å avgjøre hvor mye som var igjen av stavverk på den tiden. En rekke andre omtaler av reparasjoner i løpet av 1600-tallet finnes imidlertid: I 1619 ble det innredet pulpitur, i 1620 var det reparasjoner på vindu, karm og skruv, i 1623 fikk kirken nytt tårn (muligens takrytter) med klokke og vindfløy, i 1624 ble koret satt i stand, og det ble tekket med spon i 1627. Altertavlen og prekestolen ble malt i 1624 og så videre. En sval i bindingsverk skal være omtalt i 1661, og i 1665 ble det konstatert behov for tjærebreding og nye spon, og kirken manglet døpefont og dåpsfat. Det tegnes et bilde av generelt forfall, men et nytt tømret sakristi ble oppført ca. 1680. I 1690-årene ble det gjennomført en hovedreparasjon, og kirken fikk ny altertavle i 1695.