Trangboddheten i arbeiderklassen er kjent fra offentlig statistikk beskrev senere i århundret: mellom 4 og 5 personer per bolig rom uavhengig av antall rom og de aller fleste arbeiderfamilier i ett- og toroms boliger. På Ruseløkkbakken og Pipervika samlet var det knapt noen arbeiderfamilie eller familie med kvinnelig forsørger som hadde mer enn ett rom, håndverkerfamilier hadde 1,3 rom i gjennomsnitt og familier i bestillingsmannsklassen 1,8 rom. Av alle 294 familiene hadde 83 eget kjøkken, 12 hadde ikke kjøkken, men 190 delte kjøkken med andre. Beholdningen av stoler, bord, ur, speil, gryter, stentøy, og om sengene var oppredd, ble registrert og i rundt en femtedel var situasjonen dårlig («slet»). Sundt peker på at dette henger sammen med familienes evne til å betale husleie og dermed kunne bo i rommelige og bekvemme boliger, og om mor i familien måtte arbeide utenfor hjemmet – slik som skoleprestasjon og fullføring hang sammen med om foreldrene tok barna vekk fra skolegang for å passe småsøsken eller jobbe på fabrikk. Hver av familiene eide rundt to bøker, de aller fleste religiøse skrifter, nesten ingen alminnelig lærerike eller underholdende, skrev Sundt. På Ruseløkkbakken sto mormonerne særlig sterkt. Behovet for allmenn opplysning og underholdning ble dekket av aviser, som 9 av 10 familier av bestillingsmannsklassen holdt, 3 av 10 arbeiderfamilier og ingen familie med ugift kvinne som forsørger.