I Det gamle testamente (den jødiske Tanak) forekommer navnet Jahve første gang i 1 Mosebok 2,4. Men den mest kjente forekomsten er 2 Mosebok 3,14, hvor Moses spør etter Guds navn. Han fikk svaret: «Jeg skal vise meg å være hva jeg skal vise meg å være» (2 Mosebok 3,14, ifølge den norske NV-oversettelsen; på hebraisk: , som uttales ). er 1. person entall imperfektum av rotordet , og brukes nesten alltid for å beskrive noe om framtiden. Noen bibeloversettelser gjengir 2 Mosebok 3:14 med «jeg er den jeg er», men det er verdt å merke seg at det hebraiske verbet (1. person entall av ) snarere betyr «jeg skal bli» eller «jeg skal vise meg å være» (sammenlign med 1 Samuelsbok 18,18 i bibel, der er oversatt til « [kongens svigersønn]»). Det uttrykker tanken om at han fortsetter å gjøre seg til den han trenger å bli for å gjennomføre sin vilje. Men generelt må en si at de hebraiske tempusene (det finnes bare to: perfektum og imperfektum) egentlig ikke sier noe om tid. Noen forskere har hevdet at den forklaringen som gis på gudsnavnet i 2 Mosebok 3,14, er historisk gyldig. Andre mener at dette er folkeetymologi, dvs. at forfatteren finner opp en forklaring på et eksisterende navn. Dersom 2 Mosebok 3,14 regnes som sekundær, har vi lite grunnlag for å si hva navnet opprinnelig kan ha betydd. For øvrig uttaler Gud selv i Åpenbaringen 21:6, at han er «Alfa og Omega», begynnelsen og enden.