Konstantin var kommet til Gallia fra romersk Britannia med sine soldater i 407 for å skape ro i kaoset som var oppstått når alaner, sveber og vandaler krysset Rhinen den siste dag i 406. Han oppslo seg som motkeiser og fikk støtte fra de resterende romerske tropper langs Rhinen, og i 409 var keiser Honorius blitt så oppskremt ved tanken på en invasjon fra Gallia at han hadde sendt Konstantin en purpurfarvet drakt, som tegn på anerkjennelse av hans keiserverdighet. Trusselbildet hadde imidlertid endret seg, for Konstantin hadde selv fått problemer. Hans general i Spania, Gerontius, hadde gjort opprør, og hadde i 409 kåret adelsmannen Maximus til romersk keiser. Gerontius dro inn i Gallia, hvor han ved Vienne beseiret en styrke under ledelse av Konstantins sønn Konstans så ettertrykkelig at Konstans selv ble drept. Gerontius fortsatte mot Konstantins residensby Arles, der han innledet en beleiring. I det nordlige Gallia hadde den gallisk-romerske adelsmann Jovinus utropt seg selv til keiser i 411, og i 412 gjorde han sin bror Sebastianus til medkeiser.