Kongen hadde ikke full tillit til den første oversettelsen. Han ga derfor Bé Mañjuśri (དབས་མཉྫུཤྲཱི༡།, ) og den indiske panditen Nyang Indravaro (ཉང་ཨིནྡྲབརོ, ) i oppdrag om å finne teksten i India, og oversette den. Dette gjorde de, og oversettelsen ble skrevet med blekk laget av indigo og hår fra kongens hode, og blandet med geitemelk fra en hvit geit. Dette manuskriptet ble kalt «det blå manuskriptet» (རེག་ཟིག་སྔོན་པོ, ) eller «det blå geitemanuskriptet» (ར་གཟིགས་སྔོན་པོ, ). Det ble også kalt for «den autoriserte 100.000» (བཅའ་འབུམ, ). Fordi oversetternes behov ble møtt gjennom en avgift samlet inn fra folket, ble det også kjent som «100.000 betalt med avgifter» (དཔྱ་འབུམ, ). Det bestod av fire bind, og fordi bindene ikke ble holdt sammen med tøybånd, men hadde jernfester, ble det også kalt «jernfestene» (ལྕགས་ཐུར་ཅན, ). Manuskriptet ble oppbevart i Samye.