Det som førte han inn i politikken var saken om husleiereguleringen og . Bakgrunnen for dette nye partiet var den sterke bolignøden som oppstod under Den første verdenskrig, og ga sterk økning i husleiene. Arbeiderpartiet krevde at regjeringen grep inn med lov som regulerte husleiene. I slutten av 1915 vedtok Stortinget loven som gjorde at kommunene kunne regulere husleiene gjennom husleienemnder som kunne fastsette husleiene og regulere leieforhold. Stavanger bystyre vedtok i 1916 enstemmig at Husleieloven skulle gjelde i Stavanger. I Stavanger var mange arbeidere egne huseiere som eide i underkant av 400 tomannsboliger. Disse ville bli berørt av den nye loven. For arbeidere som leide ut, ville loven føre til at de selv ikke kunne fastsette husleie eller regulere leieforhold. Splittelsen blant arbeidere som var huseiere og arbeidere som var leietakere toppet seg ved kommunevalget 1919. Huseierne organiserte seg i som i 1918 økte medlemstallet fra 300 til 870. I 1919 ble det bestemt at foreningen skulle stille liste ved kommunevalget samme år. Arbeiderpartiet som støttet husleiereguleringen, som var i favør av leietakerne, gikk fra 43 prosent ved valget i 1916 til 27 prosent i 1919. Samtidig fikk Huseierpartiet hele 19 prosent og ble valgets klare vinner. Michaelsen ble første gang valgt inn i bystyret i 1919 som representant for Huseierpartiet. Husleiereguleringen ble opphevet i 1920. Ved kommunevalgene i 1922 og 1925 var han også kandidat for Huseierpartiet men da var partiet betydelig redusert, og Michael M. Michaelsen mistet fast plass i bystyret.