Det arabiske navnet har bevart stedets bibelske navn (hebraisk חַלְחוּל; gresk Αἰλουά/Άλοόλ, latin Alula,) som man tror er et kanaanittisk ord for «å skjelve (av kulde)». Ifølge Bibelen hørte Halhul til Juda, i et ulendt landskap nær Beth-zur. Bibelforskeren Edward Robinson identifiserte den moderne byen med «Halhul» nevnt i Josvas bok. John Kitto skrev at det moderne navnet er identisk med navnet i den hebraiske Bibelen, og har dermed vært uendret i mer enn 3 300 år. venstre|mini|Ruinene av Beit Zur i 1925. Arkeologiske utgravninger i Burgh e-Sur har avdekket ruiner av en festningsby fra oldtiden, datert til midten av bronsealderen, trolig tilknyttet Hyksos. Byen ble ødelagt under et egyptisk raid på 1600-tallet f.Kr. og lå i ruiner i over 300 år. I begynnelsen av jernalderen på 1000-tallet f.Kr. ble den bosatt på nytt av israelittene. Bibelen nevner at Rehoboam forsterket forsvarsverkene i byen. Omkring 1000 f.Kr. ble byen fraflyttet og så langsomt bosatt igjen til omkring 650 f.Kr. da den var en travel by. Halhul ble ødelagt likesom Jerusalem og Tempelet, av Nebukadnesar II da han invaderte kongedømmet Judea i 587 f.Kr. Byen nevnes igjen i krønikene om slagene mellom Selevkideriket og Det ptolemeiske kongedømme. Den ble forsterket av Judas Makkabeus etter hans seier i slaget ved Beth Zur i nærheten. Etter at edomittertrusselen ble fjernet av Johannes Hyrkanos forfalt byen. Den ble igjen forsterket bare 150 år senere, under Bar Kokhba-opprøret.