Oberstløytnant Holm informerte Dietl om at Norge fortsatt ville være i krigstilstand med Tyskland, noe Dietl formidlet til Falkenhorst. Ifølge oberstløytnant Holms beretning fikk Dietl klar beskjed om at Norge fortsatt ville være i krig med Tyskland og at Ruge bare hadde fullmakt til å ordne praktiske overtakelsen av kontrollen i Nord-Norge. Ifølge offiseren Otto Munthe-Kaas var de tyske forhandlerne fullt klar over at Ruge bare hadde kommando over norske styrker ved og nord for Narvik: De norske styrkene i Sør-Norge var avvæpnet over en måned tidligere og styrker som hadde forlatt Norge kunne ikke Ruge kommandere. I forbindelse med Skancke-saken i 1947 uttalte Otto Ruge at han gikk i fangenskap for å understreke at Norge fortsatt var i krig. Advokat Reidar Soot skrev i 1971 at det ikke dreide seg om en kapitulasjonsavtale, men en avtale om overgivelse av militære styrker (inkludert praktiske detaljer) og at avtalen var mellom de tyske og norske øverstkommanderende (ikke mellom Norge og Tyskland som stater). Statsrådsprotokollen inneholder ikke noe om det oppdraget Ruge fikk og ifølge Soot var det etter Grunnloven begrenset hvilke fullmakter Ruge kunne få.