Tidligere ble det trodd at nomadisk husdyrhold ikke etterlot noen arkeologisk tilstedeværelse eller var fattige, men denne oppfatningen har siden blitt utfordret, og var tydeligvis ikke slik for mange av oldtidens eurasiske nomader, som har etterlatt svært rike gravhauger av typen kurgan. Steder for nomadisk husdyrhold er identifisert basert på deres beliggenhet utenfor jordbrukssonen, fraværet av korn eller utstyr for å behandle korn, begrenset og karakteristisk arkitektur, en overvekt av saue- og geitebein, og ved etnografisk analogi med moderne nomadisk husdyrhold. Arkeologen Juris Zarins har foreslått at nomadisk husdyrhold begynte som en kulturell livsstil i kjølvannet av den klimatiske krisen i 6200 f.Kr. da harifiankulturens keramikkframstilling av jegere og samlere på Sinaihalvøya smeltet sammen med jordbrukere i den arkeologiske betegnelsen førkeramiske neolittiske B for å utvikle munhatakulturen, en nomadisk livsstil basert på domestisering av dyr. Denne kulturen utviklet seg videre til jarmukkulturen (navngitt etter elven Jarmuk) og derfra til et nomadisk pastoralt kompleks som spredte ursemittiske språk.