Sagaens mange fortellinger må ha vært populære i samtiden, da sagaen er blitt bevart i mer enn 30 håndskrifter. Dens historiske kjerne har knapt vært diskutert som kilde blant norske forskere siden 1930-tallet. En viss overensstemmelse synes det likevel å være mellom det arkeologiske materialet og fornaldersagaens vektlegging av regionale maktstrukturer i det sørvestlige Norge. Men sagaens betydning ligger mer i dens funksjon som «samleverk» av historier fra ellers tapte sagaer. Andre fortellinger gjenfinnes i andre kilder, noe som gir mulighet for å sammenligne litterære tekster. selv finnes i to utgaver, en eldre og en yngre, den sistnevnte betydelig lengre på sentrale punkter, blant annet tillegget hvor kong Vikar ofres til Odin av Starkad. På grunn av sagaens usammenhengende forløp har mesteparten av forskningen basert seg på sammenligninger mellom og , skrevet på latin av Saxo Grammaticus i 1100-tallets Danmark. Fortellingenes sammenheng virker merkelig, og den tematiske strukturen anstrengt og søkt, sammenkoblet ved hjelp av slektstrær.