Standardbehandling av glioblastom har vært parallell (konkomitant) administrasjon av strålebehandling og Temozolomide (TMZ) siden Stupp-protokollen ble publisert i 2005. Generell behandlingsresistens er imidlertid et stort problem, og median overlevelse er omkring 15 til 17 mnd etter diagnose. Identifikasjon av resistensmekanismer har derfor svært høy prioritet. O6-Methylguanine-DNA methyltransferase (MGMT) er i dag den mest kjente resistensdriver mot TMZ, og gir reparasjon av TMZ-indusert DNA-skade. Hypermetylering av MGMT promotor inaktiverer denne responsen og gir økt kjemosensitivitet. Men selv gliomer med MGMT promotor hypermetylering kan respondere dårlig på kjemoterapi, noe som indikerer at denne mekanismen ikke er alene om å gi kjemoresistens. Ved å sammenligne MGMT hypermetylerte tumorer med mye og lite TM i en dyremodell, ble tumorer med TM vist å ha økt kjemoresistens, redusert overlevelse og høyere regenerasjon etter behandling. Etter både radioterapi og kirurgi har celler i TM-nettverk vist raskere regenerasjon enn celler utenfor nettverket, og for radioterapi har denne effekten blitt reversert i dyremodeller etter inaktivering av gap junctions via Cx43. Økt celletetthet etter behandling sammenlignet med før behandling har blitt oppfattet som en patologisk tilheling mediert av TM. Det kan være flere underliggende mekanismer bak disse behandlingsresistente funnene. Mulige årsaker kan være at TM-nettverket forebygger dødelig TMZ-konsentrasjon, gir økt tilførsel av nye celler til et skadet område, opprettholder en stabil kalsiumhomeostase og gir beskyttende nettverksdannelse med normale celler. Høyt kalsium-nivå har i andre studier blitt vist å være nødvendig for å indusere apoptose.