Frem til reformasjonen var Storetveit klostergods under Nonneseter. Paradis var husmannsplass under Storetveit, og har dermed samme gårdsnummer som hovedgården – gnr. 13 i Fana. Marmorbrudd var det ikke bare på Marmorøyene i Nordåsvannet, men også i Krossdalen mellom Storetveit og Paradis. Ifølge geologiske kart går marmoråren fra «Dødehavet» (en knøttliten vik på innsiden av motorveien langs Nordåsvannet) og gjennom det lille dalføret Korsdalen på nedsiden av Storetveitveien. Fra steinbruddet i Korsdalen ble det på 1830-tallet tatt ut to søyler til slottet i Oslo. De var så store at de måtte fraktes til Bradbenken ved Vågen og sendes med skip derfra til Kristiania. At regjeringen valgte marmor fra Korsdalen til slottet, var stort for den daværende eieren, Haldor Torbjørnsen Langeland, som eide Hop fra 1830. Men da det kom til stykket, ble søylene aldri satt opp på slottet, men liggende ubrukte fordi tilhuggingen ble for dyr. I dag vet ingen hvor de ble av. Langeland skal ha produsert mortere av marmor fra Korsdalen, men driften var opphørt i 1860.