I og la Zola fram sine teorier om hensikten for den naturalistiske roman. Den eksperimentelle roman skulle tjene som et virkemiddel for vitenskapelig eksperiment, analogt til de eksperimenter som ble utført av Claude Bernard og utredet av ham i . Claude Bernards eksperimenter var innenfor klinisk psykologi. Honoré de Balzac hadde allerede undersøkt utukten og vellystens psykologi på eksperimentelt vis, hevdet Zola, i den litterære figuren Hector Hulot i (1846). Vesentlig for Zolas konsept om den eksperimentelle roman var sindig og lidenskapsløs observasjon av verden med alt hva det innebar av grundig og omhyggelig dokumentasjon. For ham skulle romanen være basert på sakspapirer og dokumentasjon. Med denne hensikten og målet besøkte han kullgruven i Anzin i nordlige Frankrike i februar 1884 da en streik var på gang. Han besøkte for (1887) området La Beauce mellom elvene Seinen og Loire. For (1892) reiste han til Sedan i Ardennes, og reiste med jernbanen mellom Paris og Le Havre da han drev undersøkelser for (1890).