Den eldste dokumentasjonen vi har av sagnet er en oppskrift av P. Chr. Asbjørnsen etter Olea Crøger muligens så tidlig som på 1830-tallet. Sagntypen er ofte blitt kalt Klevar-sagnet fordi denne varianten er knyttet til gården Klevar i Sauherad. Asbjørnsen hadde også skrevet opp en variant fra Vågå, men da han gjenfortalte sagnet i “Berte Tuppenhaugs fortellinger” i Norske huldreeventyr og folkesagn, valgte han en variant fra Gran på Hadeland. Senere er sagnet blitt dokumentert i nesten alle fjellområder hvor det har vært seterdrift. Sagnet er også blitt fortalt i Skåne, men der blir det sagt at jenta sitter alene igjen på gården mens resten av gårdsfolket er til messe første juledag. I Skåne er det trollfolk som kommer og brurpynter henne, men også her er det hunden som henter kjæresten hennes slik at hun kan bli reddet.