Hans verk (1991), søkte å påvise urett i rettssaken mot Adriano Sofri som ikke klarte å vinne en ny rettssak. Boken hans handlet ikke bare om Sofri, men var også en generell refleksjon over de vitenskapelige metoder som ble brukt av en historiker, og deres likhet med arbeidet til en dommer, som også må korrelere vitnesbyrd med materielle bevis for å utlede hva som egentlig skjedde. Dermed forklarer han hvordan den forensiske modell for tidlig historiografi fikk den til å fokusere på lett etterprøvbare fakta, noe som resulterte i studier som sentrerte seg om individer eller om det Lucien Febvre og Marc Bloch i kalte «evenementialhistorie».