I tiden som fulgte skrev Brahms først og fremst kammermusikk (fiolin- og cellosonater). Han ble ærespresident i Wiens i 1886. Hertugparet i Meiningen, Ellen Franz og Georg II av Sachsen-Meiningen ble hans nære venner, likeens dirigenten Fritz Steinbach og den kjente klarinettisten Richard Mühlfeld som han skrev , og for. De to siste årtiene av livet var Brahms en ledende personlighet på den internasjonale musikkscenen, og ble beundret og æret som pianist, dirigent og komponist. Han ble tildelt tallrike utmerkelser og æresmedlemskap, noe Brahms kommenterte med . I 1889 fikk han æresborgerskap i Hamburg, fram til 1948 den eneste som var født i byen.