Myntdrevne musikkbokser og spillerpianoer var de første formene for automatiserte myntdrevne musikalske automater. Disse enhetene brukte papirruller, metallskiver eller metallsylindere for avspilling av musikken. På 1890-tallet fikk disse automatene selskap av maskiner som brukte opptak i stedet for faktiske fysiske instrumenter. De fleste automatene kunne spille kun en melodi, men noen inneholdt karuseller eller andre mekanismer som gjorde det mulig å velge mellom flere melodier etter eget ønske. For i 1918 patenterte Hobart C. Niblack en ny mekanisme og den første selektive jukeboksen ble introdusert i 1927 av Automated Musical Instrument Company, senere kjent som AMI. I 1928 kombinerte Justus P. Seeburg, som produserte spillerpianoer, en elektrostatisk høyttaler med en platespiller som var myntdrevet. Denne lydtelefonmaskinen var bred og klumpete fordi den hadde åtte separate platespillere montert på en roterende pariserhjullignende enhet, slik at man kunne velge mellom åtte forskjellige melodier. Senere versjoner av jukeboksen inkluderte Seeburgs Selectophone med 10 platespillere montert vertikalt på en spindel. Ved å manøvrere tonearmen opp og ned, kunne kunden velge mellom 10 forskjellige melodier. Mange produsenter startet produksjon av jukebokser, inkludert: 1890-tallet Wurlitzer, slutten av 1920-tallet Seeburg, 1930-tallet "Rock-Ola" (hvor navnet faktisk er basert på firmaets grunnlegger, David Cullen Rockola), Sound Leisure og Crosley.