I visesamlingen , utgitt i 1973 på Forlaget For Alle med forord av Nils Johan Rud, er teksten til visa gjengitt slik: Hun fødtes en høstnatt i skogen,i skjæret fra det blenkende bål.Velsignet av fantefars eder, i lyset av blenkende stål. Hun svøptes i fattige bolster, hun sovnede inn hos sin mor, thi leiet var redet av mose i regn på den høstkalde jord. Før høstsolen brant gjennom baret var Fant-Sonjas mor sovnet av. En svarthåret mann og en unge var følget ved fantkvinnens grav. Så vandret de to mot sin skjebne, han døde i slagsmål en vår. Men Sonja var nødt til å leve, og så fikk hun fattigfolks kår. Årene gikk, hun ble voksen, blev kristnet og lærte å tro. Av husbondens sønn blev hun elsket, mot livet hun jublet og lo. Men jaget hun blev uten skånsel, fra lykken i husbondens hus. Til glede for presten og folket falt Fant-Sonjas drømmer i grus. Hun døde forslått av den lykke som bygdefolks kår henne gav. Og det barn som hun bar under hjertet fikk hvile i Fant-Sonjas grav.