Fra den første annalen, for 60 f.Kr., fram til 449, presenterer originalen for det meste viktige hendelser fra utenfor England og de britiske øyer, et materiale som er kjent som «verdenshistoriske annaler». Disse hadde som forbilde Hieronymus’ , , oversettelsen av Eusebius’ og Isidor av Sevillas . Ved siden av disse, helt ned til det tidlige på 700-tallet, gjorde originalmanuskriptet utstrakt bruk av det kronologiske sammendraget fra slutten av Bedas kirkehistorie (og kanskje noen ganger selve historien). Forskere har forstått disse annalenes hensikt å presentere England som en del av den romerske og kristne verden og dens historie.