Å drive med legegjeting var et hardt liv. Gjeterne måtte ofte gå lange strekk i all slags vær. Det var vått og kaldt, og maten var heller skral. Gjeterne gikk og lå i de samme klærne hele tiden: bukse og trøye i vadmel, ullsokker og lærstøvler. Mot regnet la en et skinn over skuldrene. Først etter 1900 kom det første regntøyet - melsekker innsatt med olje. Noen var så heldige at de hadde en hatt eller lue, men de fleste gikk barhodet. Skjegget fikk gro som det ville. Lus var vanlig.