I mer enn 50 år utfoldet det seg et storslått hoffliv på slottet. 8. august 1770 ble en bombe funnet ved trappen opp til det store tårnet. Den var laget av bark fylt med bek, svovel og tjære som var antent. Med sine lange trekkfulle ganger og åpne trapperom var slottet en brannfelle, men til alt hell var ilden slukket av trekken. Fire uker senere lå en haug tre blandet med svovel på en annen trapp, og det brant godt da en pasje kom forbi og slukket ilden. Etter denne forskrekkelsen forsterket slottsforvalter Blechingberg vaktholdet, og Struensee godkjente hans ulike tiltak. Likevel brant slottet senere ned. Om det ikke ble spart på noe da Christiansborg ble bygget, ble det spinket og spart på vedlikeholdet. Skorsteinsfeiingen ble satt ut på anbud, og betalingen var så lav at arbeidet ble mangelfullt utført. Da en samtidig skaffet seg inntekter ved å leie ut loftsrommene på slottet til lagring av tømmer, var det duket for katastrofen 26. februar 1794 da en skorsteinsbrann raserte hele slottet. Brannen brøt ut ved arveprinsens gemakker i hovedfløyen, og utviklet seg voldsomt i løpet av de neste timene. En stor menneskemengde arbeidet for å redde slottet og dets verdifulle innbo, i tillegg til bydelene rundt, hvor glørne haglet ned.