Professor Jostein Gripsrud uttalte at tok tidsånden på kornet, med tema fokusert på Vestens generasjonsmotsetninger og verdikamp i de årene. Han påpeker at ga stemme til et generelt opprør mot Vestens autoritære verdisett, der kirken og militæret hadde definert hvordan livet skulle leves. Opprøret var påbegynt i mellomkrigstiden, med bråket rundt Nationaltheatrets oppsetning av i 1933 som førte til stiftelsen av KrF, og det radikale forslaget om å forby fysisk avstraffelse av barn. Da så etterkrigsgenerasjonen nærmet seg myndighetsalder, kom kravet om friere utfoldelse for enkeltindividet for fullt. Dette førte også til en forsterket fellesskapsfølelse, hjulpet av fjernsynet som tok det som foregikk i verden, helt inn i stuene til folk. Da først normene begynte å falle, slo en bølge av nye uttrykk inn i kulturlivet. Hele kristenfolket fra statskirken til organisasjoner som Samemisjonen rustet seg til kamp mot i førjulstidens Bergen i 1970, og druknet musikalens fredsbudskap helt i fy-rop. Rundt 14 000 skrev under på en protest mot stykket, og på premierekvelden fylket 300 fremmøtte seg på Torget i øsende tordenbyger med slagord som «Jesus kommer snart» og «Ektesengen må ikke ut på scenen». På Ulriken ungdomsskole vedtok et enstemmig lærerråd å nekte å selge skoleteaterbilletter til elevene. KrFs gruppefører Arne Næss uttalte i Bergen bystyre at «Pornografien seiler frem under kulturens fane,» og foreslo at DNS skulle fratas en halv million av den kommunale støtten som i stedet kunne brukes til ungdomsarbeid. Thomas Breivik innvendte i at stykket ble tillagt et budskap det absolutt ikke hadde. Publikum var da også begeistret og uttalte seg rosende. Stykkets store stjerne var Peter Straker, født på Jamaica og en gang bestevenn med Freddie Mercury. Straker hoppet av -oppsetningen på Shaftesbury Avenue i London for å delta i Bergen. I London hadde han vært med siden premieren der i 1968, og spilt mot Elaine Paige. Han ble siden en ettertraktet stjerne i London, med sentrale roller i og .