Teorien gikk ut på at alt brennbart materiale inneholder et element uten farge, lukt, smak eller masse, som frigjøres når noe blir forbrent. Det «deflogistinerte» materialet ble ansett for å ha inntatt sin sanne konsistens. Luft ble ansett som i stand til bare i begrenset grad å kunne motta flogiston, siden forbrenning i lukket miljø stoppet opp av seg selv, mens metaller ikke syntes å kunne brenne i det hele tatt. Luftens rolle i åndedrett var å fjerne flogiston, siden flogistisert luft virket kvelende. Flogiston ble dermed en form for «anti-oksygen».