Begynnelsen på slutten for oskisk selvstendighet var deres forsøk på å utnytte en mulighet til å plyndre romerne i en periode av uro og ustabilitet som følge av en betydelig seier over volskerne, en stamme som bodde i fjellene som bar deres navn, men som nå kalles for Monti Lepini, og som hadde utsyn over og inkluderte de pontinske myrene, italiensk Paludi pontine, et våtmarksområde i Lazio. I løpet av de siste opprøret til volskerne hadde romerne herjet og rasert Satricum i tiden rundt 346 f.Kr. De gjenlevende, som er oppgitt til 4 000 soldatene, ble solgt til slaveri. Uansett hvilken grunn valgte aurunkerne dette øyeblikket å sende et plyndringstokt mot romerne. Panikk brøt ut i byen. Senatorene så en større sammensvergelse med det latinske forbund. De utpekte Lucius Furius Camillus til diktator, stanset forretningene, innkalte menn til hæren på stedet og sendte den ut mot aurunkerne, men «krigen var over i det første slaget». Romerne benyttet denne hæren til å fullføre erobringen av volskerne ved Sora.