Parrs hovedområde som skribent og samfunnsdebattant var det etisk-pedagogisk-psykologiske; han hevdet at «en arbeider med en noenlunde klar forestilling om sitt livs mål og midler som medlem av samfunnet har en mer verdifull dannelse enn den lærdeste professor uten en slik dannelse» (i tidsskriftet , 1894). Han agiterte også for at undervisningen i større grad måtte ta hensyn til elevenes anlegg, modenhetsgrad og arbeidsevne.