Som diplomat var Richert elegant og korrekt, meget selvstendig men iblant pågående. Han ofret nok demokratiske friheter for en mer autoritær og konservativ stil, ettersom han anså at det var til landets beste. Etter krigen viste det seg at en av hans kvinnelige medarbeidere hadde vært spion for Gestapo, og han ble offentlig klandret for dette. Richert ble innblandet i rettssaken og selv om han ble frikjent hang mistanken for tyskvennlighet ved han. Richert hadde en meget vanskelig diplomatisk posisjon som svensk representant i Berlin; på den ene siden måtte han advare regjeringen om tyske trusler om angrep, på den andre siden måtte han forklare tyskerne at Sverige sto mot deres krav.