Kirken ble forlenget i øst og fikk nytt gulv, nye benker, nytt tak, ny prekestol, ny altertavle og hvitmalte yttervegger. Klokkestøpulen ble revet i 1852 og erstattet med et kirketårn over vestre gavl. 19. september 1852 ble det i menighetsrådet besluttet å forskjønne kirkekvartalet og planter busker og trær. I menighetsrådets protokoll står det at embets- og tjenestemenn, handlende, håndverkere, næringsutøvere, arbeidsfolk, hjemmeværende sjømenn, samt eiere av gårder og eiendommer skulle bidra med et dagsverk hver. Kirken ble gjeninnviet i 1856 og kirkens nye utseende ble såpass godt mottatt at det ikke ble noen ny diskusjon om å erstatte den med en steinkirke. Mellom 1886 og høsten 1887 var det ytterligere en restaurering, både på utsiden og på innsiden. I forbindelse med restaureringen søkte kyrkoherden om å få male kirkens yttervegger i samme hvite farge som den hadde tidligere. Kyrkoherden fikk avslag, siden det ifølge byggeforskriftene fra 1874 ikke var lov å male bygninger i helt hvit farge, da man anså at det kunne være skadelig for øynene. Det ble i stedet en gråhvit farge med hvite hjørnepilastre.