Industrien i den østlige sonen besto stort sett av lett industri og hadde tradisjonelt vært avhenging av resten av det tredje riket, samt import fra andre land. Å skape en stabil økonomi krevde satsing på utbygging av tung industri, samt andre sektorer som var underutviklet. Konsumvarer og levestander blant innbyggerne ble nedprioritert. Det ble lagt press på bøndene som hadde privateide gårder om å ta del i større kollektiver. Disse kollektivene kunne bare ansette rundt 15 % av bøndene, og mange nektet å la seg inkorporere. Flere av disse bøndene flyktet til Vest-Tyskland og etterlot seg forlatte gårder, ubrukt og ukultivert land. Denne folkeforflytningen skapte matmangel for landets resterende beboere, som allerede levde på matrasjoner. Etter hvert som flere og flere flyktet over til vest ble det stadig vanskeligere å bygge en stabil økonomi for det nye regimet. På tross av forsøk på å vinne over arbeiderne klarte regimet aldri å få en stabil og lojal oppslutning fra arbeiderne. De savnet konsumvarer, godt husrom og bedre lønninger.