I løpet av den hellenistiske perioden, med dramatiske sosiopolitiske endringer som begynte med Aleksander den store, legemliggjorde Tykhe i økende grad skjebnens luner (både negative og positive), og formørket rollen til de olympiske gudene. Den greske historikeren Polybios mente at når det ikke kunne oppdage noen årsak til bestemte hendelser som flom, tørke, frost, eller til og med i politikken, da kunne årsaken til disse hendelsene på en rimelig måte tilskrives Tykhe. Andre antikke greske kilder bekrefter Polybios, for eksempel Pindaros som hevdet at Tykhe kunne gi seier til mindre betydningsfulle idrettsutøvere. Denne «hellenistiske Tykhe» er ofte avbildet på mynter, eksempel de som ble preget av Demetrios I Soter. Videre kom Tykhe til å representere ikke bare personlig skjebne, men skjebnen til lokalsamfunn. Byer æret sin egen , spesifikke ikoniske versjoner av den opprinnelige Tykhe. Denne praksisen ble videreført i ikonografien til romersk kunst, selv inn i den kristne perioden, ofte som sett av de største byene i imperiet.