Utbygginga av jernbanen i Norge tok til for alvor fra 1870-åra. Da bestemte Stortinget seg for flere store prosjekter i det nye transportsystemet: Trondheimsbanen over Røros, Hedmarksbanen, Smålensbanen, Meråkerbanen, Jærbanen og Vossebanen. Til å begynne med var det særlig ingeniøroffiserer som stod for byggeplanene, men etter hvert overtok sivilingeniører som var utdannet ved tekniske høgskoler i Tyskland, Sverige og Danmark. Bergensbanen åpnet i 1909 som et av de aller største jernbaneprosjektene. Den ble regnet som en av 1900-tallets fremste ingeniørbragder og viste tydelig at det var bruk for både ingeniører og anleggsslusker for å bygge det nye industrisamfunnet. Rallarperioden varte inn i mellomkrigstida, men på 1930-tallet ble det internasjonal lavkonjuntur og stor arbeidsledighet. Etter andre verdenskrig begynte gjenresininga av Norge med ny utbygging der mange anleggsarbeidere fikk fast jobb i det offentlige.