På den tiden ble det skilt mellom kongeveger og landeveger. (kalt alfarveger eller allmenveger) og bygdeveger. Det sier seg selv at det var kongevegene som skulle holdes best vedlike. Dette var problematisk til tider, men dårligst stelt var det med bygdevegene. På slutten av 1700-tallet var det økonomiske oppgangstider. Og omkring århundreskiftet begynte vegbyggingen å skyte fart. Fra 1700 var det fremdeles bare to generalvegmestre, men på slutten av 1700-tallet be det opprettet flere tilsvarende embeter.