På slutten av 1800-tallet, med skattelovene av 1882, var det ingen regler om sambeskatning av ektefeller. Dette ble videreført i skattelovene av 1911. I 1921 ble sambeskatning obligatorisk, og slik forble det frem til 1959. Dette ble gjenstand for kritikk da det gjorde at gifte kvinner med ektemann med inntekt ville bli skattlagt med mannens marginalskattesats hvis de gikk ut i arbeid. I 1948 ble dette delvis kompensert med et såkalt hustrufradrag i kvinnes inntekt. De neste tiårene utviklet reglene seg mot mer særbeskatning, med unntak av for kapitalinntekter, av hensyn til at det under progressive kapitalinntektsskatter kunne medføre at ektefeller overførte eiendeler seg imellom for å spare skatt (dette er ikke en aktuell problemstilling med dagens skatteregler). Når skatt på kapitalinntekt i 1992 ble proporsjonal ble det også åpnet for særskilt ligning av kapitalinntekter.