Det nabateiske kongerike (), også kalt for , var en politisk stat under antikken. Landet kontrollerte det meste av handelsrutene i regionen, samlet seg store rikdommer som gjorde deres naboer sjalu og fiendtlige. Kongeriket strakte seg sørover langs kysten av Rødehavet til Hedsjasørkenen og så langt nord som til Damaskus, som det kontrollerte i en kort periode, 85–71 f.Kr. Kongeriket forble uavhengig fra 300-tallet og fram til det ble underlaget av Romerriket i 106 e.Kr. som romerne omdøpte til Arabia Petraea. I løpet av slutten av 300-tallet f.Kr. hadde nabateerne underlagt seg eller kontrollerte nordlige Hedsjas, Edom, og Negevørkenen ut til Middelhavet, sammen med noen øyer og en strekning med lang langs kysten av Rødehavet. Aretas I er den første kjente kongen av det nabateiske kongerike. Hans navn står på den eldste nabateiske inskripsjonen som er datert 168 f.Kr. og funnet i Elusa (eventuelt ) i Negevørkenen. Petra ble bygget og vokste raskt i løpet av 100-tallet f.Kr. og fikk en befolkning som er beregnet til rundt 20 000 innbyggere. De begynte å prege mynter i samme århundre.