Arbeidet med startet på 1880-tallet av en gruppe med oversettere. Arbeidet ble ikke drevet av det da språklig konservative Bibelselskapet, men av Det Norske Samlaget som hadde tatt initiativ til arbeidet, og fikk statsstøtte til dette. Utover 80-tallet gav de ut flere hefter med skrifter fra Det nye testamentet. Det første av disse heftene var Romerbrevet, som kom ut i 1882. I 1889 var hele Det nye testamente klart for utgivelse. Alt var da oversatt fra gresk, og det fikk tittelen . Dette var den første norske oversettelsen av Det nye testamente uansett målform, det kom ikke ut på bokmål før i 1904. Foregangsmennene i dette arbeidet var statsråd og professor Elias Blix, tekstforskeren Johannes Belsheim og skolemannen Matias Skard. I tillegg var Ivar Aasen, F.W.K. Bugge og C.R. Unger med i en rådgivende komité som hjalp til i arbeidet. Som grunntekst brukte man . Språket i oversettelsen bar preg av dansk syntaks, da fornorskningen i større grad gjaldt ord enn setningsoppbygning. Språket var samtidig preget av norrønt språk, og den norrøne Bibelen, Stjórn.