Søm har tradisjonelt vært kvinnearbeidet som har foregått i hjemmet, mens skredderhåndverket ble profesjonelt utført av menn. Splittelsen mellom hjemmesøm og industrisøm har holdt seg helt frem til i dag. Symaskinen har overtatt for håndsømmen innenfor begge områder. På midten av 1700-tallet i Storbritannia skjedde de første eksperimenter med å lage en symaskin. Dette forsøket og senere forsøk var mislykkede, dels på grunn av tekniske problemer og dels på grunn av motstand fra arbeiderne. Først i 1846 tok amerikaneren Elias Howe ut patent på en maskin med nål og skyttel, som laget en søm med to tråder. Denne maskinen var basert på W. Hunts forsøk fra ti år tidligere der nålen for første gang hadde øye nær spissen. Prinsippet brukes fortsatt i dag. En overtråd føres ved hjelp av nålen ned i stoffet og henter opp undertråden som føres av skyttelen i spolehuset. De aller fleste symaskiner er dobbelttrådet. De første maskinene ble drevet med håndkraft, enten med sveiv eller som tråmaskin, mens etter hvert slo de elektriske symaskinene igjennom også for hjemmemarkedet. Motor kunne også settes på eldre maskiner. I 1851 tok Isaac Merrit Singer ut patent på en forbedret og mer praktisk utgave av Howes maskin. Det ble grunnlaget for det verdenskjente Singer Manufacturing Company. Fra slutten av 1860-tallet overtok de som markedsledende etter produsenten Wheeler & Wilson. Deres maskiner ble først og fremst brukt i industrien. Også europeiske symaskinprodusenter kom etter hvert på markedet, for eksempel sveitsiske Bernina og svenske Husqvarna. I siste halvdel av 1900-tallet har også japanske produsenter fått sterke posisjoner. miniatyr|Industriell symaskin i merket Rimoldi, i den tidligere tekstilfabrikken Salhus Tricotagefabrik. På 1800-tallet var spesielt damemoten avhengig av håndsøm på grunn av klærnes dekorative detaljer som maskinene ikke kunne utføre. Skredderhåndverket beholdt derfor sin posisjon lenge etter at symaskinen hadde slått igjennom. Konfeksjonsindustrien ble i første rekke utviklet gjennom produksjon av enkle arbeidsklær og uniformer. Først på 1920-tallet ble damemoten tilpasset en industriell produksjon gjennom Coco Chanels enkle og funksjonelle stil. Da var symaskinen allerede vel innarbeidet i de fleste husholdninger. Det var en av de første tekniske innretningene som fikk plass i hjemmet til tross for at det var en dyr investering. En stor del av familienes klær ble sydd i hjemmet. Men mange kvinner tok også på seg oppdrag, enten på privat basis eller gjennom det såkalte «forlagssystemet». En kleshandler kjøpte opp tøy, skar det til og sendte stykkene til en syerske. Syersken satt hjemme i sin egen stue og sydde plaggene ferdig. Mange enslige kvinner kunne dermed tjene til livets opphold takket være symaskinen.