I 1850-årene var det mange kvinner som hersket over stater i Sentralindia etter ektemennenes død. Lakshmibai hadde også regnet med å fungere som regent for sin umyndige adoptivsønn, som ifølge hindu-lovgivning var Gangadhar Raos rettmessige arving, men britene hadde overherredømmet i India, og generalguvernør J.R. Dalhousies doktrine om «the lapse», som bestemte at stater uten legale arvinger skulle annekteres av britiske myndigheter, satte en stopper for dette. Dalhousie bestemte at den adopterte sønnen ikke var en legal arving, og annekteringen av Jhansi ble effektuert i 1854, etter at rani Lakshmibai hadde hatt en lang, skriftlig disputt med britene om saken. Hun påpekte blant annet at herskerne i Jhansi alltid hadde vært lojale og flere ganger hadde hjulpet britene. Da ingenting hjalp, engasjerte Lakshmibai en britisk advokat for å få anneksjonen annullert. Hun hevdet at Jhansis herskere hadde en absolutt rett til sitt territorium, som de aldri hadde overført til britene. Dalhousie hevdet at Jhansi var et avhengig fyrstedømme, styrt av en lokal leder (chief) med tillatelse fra den britiske regjering, som var øverste hersker (sovereign).