Etter hvert som monoteistiske tanker vant utbredelse fra Indiahavet til Middelhavet, ble gudedyrkelse representert ved idoler avvist til fordel for jødedommen. I Levanten ble symboler på guddommen kalt for «ba’aler», der hver av dem representerte en lokal åndegud. Praksisen ble avvist som umoralsk, og betraktet som ond og farlig.