Fotomontasjene begynte å dukke opp tidlig i fotografiets historie. Platene måtte fremkalles straks etter opptak – inntil tørrplatene (som ble lansert i 1871) kom i alminnelig bruk. Fotografene hadde derfor godt kjennskap til kreativ bruk av mørkerommet. En rekke teknikker for å lage fotomontasjer ble utviklet, både med og uten bruk av mørkerom, f.eks.: , dvs. klippe ut deler av et fotografi, lime inn i et annet – og avfotografere bildet. Dette var den enkleste og antagelig vanligste metoden. Skulle en for eksempel plassere en kjempemaur på ryggen til en person som lå i solsteken – og få med skyggen av mauren – trengtes imidlertid andre metoder. for å lage for eksempel landskapsbilder, for så å sammenkopiere bildene. (Friedrich Voigtländer konstruerte riktignok alt i 1859 det første vidvinkelobjektiv til en kunde som skulle fotografere sin svigermor, men det skulle gå lang tid før de ble alminnelig utbredt). Dette ble brukt for eksempel til å innkopiere skyer i landskapsbilder. Før den pankromatiske filmen slo gjennom, ble himmelen ellers gjerne kritthvit fordi filmen var mest følsom for blått lys. . : Kopien eller forstørrelsen ble eksponert, delvis fremkalt, tatt opp av fremkalleren og så eksponert på ny.