De første bosetterne slo seg ned i 1732, før den tid var det utslåtter som ble brukt av gårdbrukere fra Vingelen (i Tolga kommune). Under pløying ble det i 1976 funnet et sverd, antagelig fra jernalderen, så det har ferdes folk ved Narsjøen i tidligere tider. Inntil i 1970-1980-årene var det sju gårder i bygda, med husdyrhold som etterhvert ble avviklet. I 1936 ble de første hyttene bygget, nå er det ca. 50 hytter, de fleste på østsiden av sjøen. Dette skyldes sannsynligvis kort avstand til snaufjell, de to fjelltoppene Sålekinna i syd og Hummelfjell i nord (1595/1543 moh.), som er overkommelige turmål sommer og vinter. Veiforbindelsen er Kopparleden,(Røros-Falun). Bomveien til Øversjødalen (Rv.26) fører til Sletthøa (1092 moh.) og Tønsethøgda. Liene på begge sider av sjøen er bekledd med fjellbjørk, iblandet furu, som er på fremvokst etter at Røros Kobberverk snauhogde området i sin driftstid. De mange levningene etter kullmiler vitner om virksomheten. Langkirken i sten er bygd i 1862, og rommer ca. 200 personer. Landets minste skole, som nå er lokalt skolemuseum, ligger like ved kirka. Den ble tatt i bruk i 1890 og ble nedlagt midt på 1950-tallet, ble flyttet og er nå skolemuseum.