Bare to typiske kjennetegn ved den tidlige klassiske serenaden ble beholdt i den senere varianten: den har oftest flere satser enn sonaten, og disse satsene er mer minimalistiske med henblikk på utførelse – og følgelig stort sett holdt i en lettere og friere form enn symfonier og suiter. Vanligvis har serenader flere menuett-aktige satser og en eller to langsomme kjernesatser. Opprinnelig var åpnings- og avslutningssatsene marsjer.