I tillegg til Scruggs' banjospill var Flatts rolige, myke baryton og gitarspill typisk for gruppen. Scruggs var en mester i å spille uanstrengt og flytende, også når tempoet var høyt. Han fikk snart etterlignere, men flere tidlige bluegrassbanjoister – som Ralph Stanley og Wade Mainer – splite i den mer gammeldagse «clawhammer»-stil. Som vokalist var Flatt den rake motsetning til Bill Monroe og hans energiske høytenor og kontratenor, og han skilte seg avgjort fra Ralph Stanleys tenor. Mellomspill med improvisasjoner er vanlig i bluegrass. I tillegg til Scruggs' banjo ble fele og mandolin brukt i mellomspillene. Scruggs deltok også i koringen.        Til repertoaret hørte oldtime-melodier, ofte popularisert av The Skillet Lickers som "Cripple Creek", "Down yonder" og "Soldier's Joy" – eller av andre countrystjerner som The Carter Family. I tillegg kom egenkomponerte sanger og instrumentaler som "Earl's Breakdown". Senere plukket de også opp nyere sanger, som "Jackson", "Mr. Tambourine Man" og "Last Train to Clarksville". Som andre tidlige bluegrassgrupper hadde Flatt & Scruggs opphav i Bibelbeltet. De hadde da også religiøse sanger på repertoaret, men ikke like mange som f.eks. The Stanley Brothers. De skal heller ikke ha spilt inn noen av Bill Monroes komposisjoner, selv om de naturligvis spilte melodier som Monroe hadde spilt eller fremført før dem.        I 1985 ble Scruggs og den i mellomtiden avdøde Flatt opptatt i Country Music Gall of Fame.