I kontrast til dette mønsteret ga britiske bosetninger fortrinnsrett til å eie land og jord for de enkelte bønder, og etter hvert som befolkningen vokste, ekspanderte de vestover for å finne nytt bondeland. I motsetning til De britiske øyer, hvor et lite antall aristokratiske landeiere eide bortimot all god og profitabel jord, var eierskap i Amerika billig, lettvint og utstrakt. Å eie land førte med seg en grad av uavhengighet foruten også en politisk stemme for lokale og provinsielle posisjoner. De typiske bosetningene i New England var ganske kompakte, tett og små, alle innenfor en engelsk kvadratmil. Konflikter med de innfødte amerikanere og urbefolkningen oppsto ut av politiske saker, rett og slett hvem som bestemte i området. Tidlige grenseområder øst for fjellkjeden Appalachene omfattet dalføret langs elven Connecticut, og nordlige New England (som var en ekspansjon nordover, ikke vestover).