Laurence Stern var en gjennomført ironiker, som harselerte over fiender såvel som venner (og ikke minst seg selv); over klassisk og ny litteratur, lesere og kritikere; over religion og vitenskap, opplysningstid og moteriktig «sentimentalitet» (senere kritikere som ser på Sterne som talsmann for det «sentimentale» har neppe forstått ironien eller sett intertekstualiteten). Ironien er imidlertid ustabil, og det er aldri langt til medfølelsen; for eksempel i skildringen av den invalide eks-offiseren Toby Shandy og hans «kjepphester». Mens han for samtiden var en ren underholder, har senere tiders lesere sett på Sterne både som en innsiktsfull tenker og en litterær nyskaper.