Tilbakegangen forventes å fortsette. I Oppdal finnes den fortsatt på om lag 12 lokaliteter på 7 bruk under skoggrensa, og den er tidligere rapportert fra kanskje tre ganger så mange steder (Jordal 2020). Den er også kjent fra to intakte fjell-lokaliteter(Jordal 2020). Arten er blitt funnet på noen få nye lokaliteter i senere tiår, bl.a. i Sør-Fron i 1998. Totalt har arten vært kjent med et forekomstareal på ca. 400 km2 (unøyaktige angivelser ekskludert). Svartkurlas kjente forekomstareal basert på funn etter 1990 er 252 km2, og beregnet forekomstareal er 258 km2 (minimum 240 km2, maksimum 300 km2). Arten er godt ettersøkt så Artsdatabanken regner med et nokså lite mørketall, og at noen forekomster er gått ut de siste 30 årene, spesielt i den østlige delen av utbredelsesområdet. Arten omtales med et nå noe foreldet kart hos Gjærevoll (1990). Svartkurle er en prioritert art etter Naturmangfoldloven, og det er utarbeidet en handlingsplan for arten. Svartkurle er europeisk med et skandinavisk-alpint mønster (dvs. med atskilte skandinaviske og mellomeuropeiske delområder). Forekomstene i Norge representerer mer enn halvparten av samlet europeisk bestand, og arten er derfor en norsk ansvarsart.