Også i Toscana blomstret kjærlighetsdikt. En rekke poeter som imiterte den sicilianske skolen ble ledet av Dante da Majano, men dens litterære egenart tok en annen retning, med humoristisk og satirisk poesi. Byenes demokratiske styring skrapte grobunn for en poesi som sto støtt mot middelalderens mystikk og høviske stil. Inderlig påkalling av Gud eller en dame kom henholdsvis fra klosteret og festningen, men i byenes gater ble alt som hadde foregått behandlet med latterliggjøring eller bitende sarkasme. Folgore da San Gimignano ler når han i sine sonetter forteller om en gruppe ungdommer fra Siena som okkuperer hver måned i året, eller når han lærer en gruppe florentinske gutter gledene av hver dag i uken. Cenne della Chitarra ler når han skriver parodier av Folgores sonetter. Rustico di Filippos sonetter var delvis skjemt, men også delvis alvor, det samme var verkene til Cecco Angiolieri av Siena, en av de eldste humoristene vi kjenner, en tidlig forgjenger til Rabelais og Montaigne.