Se et skip forlater havnen stevner ut på bølgen blåvinden blåser friskt om stavnen fyller seil vi fart kan få,over oseanets bølger Californien jo er,målet for vår lange reise, gull vi skulle finne der. Slik man tenker og bedømmer mens vår skute hastig flyr,mot det mål hvorom man drømmer mens man intet krafttak skyr.Lykken vil vi alle vinne ha en livsdag lys og lang,munter er enhver i sinne under bølgers tunge gang. Og blant dem som lykken søker er en moder med sin sønn,akk om reisen snart er over, det er hennes stille bønn.Hennes mann er dragen forut og et hjem beredt for dem,og han venter nå sin hustru og sin lille sønn der hen. Alt mens ingen frykt man huser, går alarmen hva er hendt,oseanets bølger bruser om et skip mot vesten vendt.Er vår skute sønderslagen, kan hun være sprungen lekk,alle opp ad leider ruser, og man hører så på dekk.Kor: Snart er alle båter fulle, men hva ser man så på dekk,moren som til vesten skulle med sin lille sønn så kjekk.Er det plass for dem i båten, nei kun en av dem kan gå,skynd Jer nu, kapteinen roper, hvem av Eder blir det så. Først er moren blott fortvilet, men hun fast beslutning tar,sønnen han skal frem til vesten han skal leve se sin far.Og for siste gang så kjærlig, hun sin sønn inntil seg tar,derpå lyder hennes stemme over brått og bølger klar:Kor: Da hver båt så levnet skipet det forsvant i fossig hav,sønnen han i land ble skikket, moren fikk den dype grav.Stor er moderkjærligheten, dog der er en større enn,Kristi som hans kors beviser, så besinn deg bror og venn.Kor: .