I italiensk fascistisk tankegang ble et lignende konsept brukt for å rettferdiggjøre territorial ekspansjon. Benito Mussolinis ble derimot ikke basert på folkemord på underlagte nasjoner, men oppfattet den italienske rase som «omsorgspersoner og bærer av en overlegen sivilisasjon», hvis oppdrag var å eksportere den fascistiske revolusjonen og «sivilisere» områdene de erobret. De beseirede nasjonene ville bli underlagt romersk lov og beskyttelse, men fikk lov til å beholde sine egne språk og kulturer. Fascistideologen Giuseppe Bottai sammenlignet dette historiske oppdraget med antikke romeres dåder, og hevdet at de nye italienerne vil «lyse opp verden med sin kunst, utdanne med sin kunnskap, og gi robust struktur til de nye territoriene med sin administrative teknikk og evne».