Disse overgangene utydeliggjorde skillet mellom kort- og langstammeverb i datterspråka, noe som i praksis delte dem i to klasser. De vestgermanske språka fikk også ei tredje gruppe med kortstammeverb med utgang på , ettersom konsonantfordobling og påfølgende bortfall av ikke hendte disse (jf. andre kulepunkt over). Eksempler er gammalengelsk (å arde, pløye), (å redde, bevare) og (å styre). I vestgermansk var endringene så omfattende at klasse 1 ikke lenger hadde åpenbart bøyingsmønster og opphørte å være produktiv.