Utviklingen av projektiv geometri er tett knyttet til forståelsen av perspektivet i bildende kunst. Allerede på 1300-tallet prøvde den italienske maler Giotto å gi noen av sine bilder en viss dypde uten at det i dag ser særlig overbevisende ut. Men hundre år senere ble denne kunsten bedre mestret etter at den italienske arkitekten Filippo Brunelleschi hadde mer systematisk undersøkt hvordan en perspektivisk fremstilling kunne gjøres mest mulig naturtro. Denne forståelsen ble videre bearbeidet av hans venn og kollega Leon Battista Alberti som i 1436 presenterte den nye innsikten i verket og omtales i dag som sentralperspektiv. I de følgende årene fikk det stor betydning for utviklingen av renessansekunsten.