Han tjente så en kort periode som kapellan i flere lettiske menigheter. Han ble tildelt et lite sogn i Latgallia (i Latvia) fra 26. juni 1900, og ble forflyttet i 1910 til menigheten (Храм Святейшего Сердца Иисусова) i Petrograd, der katolisismen var en minoritetsreligion; de fleste i menigheten var av ikkerussiske bakgrunner. Selv om han elsket sitt morsmål, prøvde han alltid å mestre språkene til sine sognebarn for å kunne veilede dem og være en far for alle, uansett nasjonalitet. Han ledet en kampanje for å bygge en ny sognekirke, og han ble tildelt tittelen monsignor.