Eugenikken benyttet seg av en lang rekke metoder, og ikke alle var like utbredte eller lovlige i alle land. En oversikt over eugenikkens virkemidler omfatter: . Den første slike loven ble innført allerede i 1895 i USA (Connecticut). Lignende lover fulgte i Sveits (1907), Sverige (1915), Mexico (1917), Danmark (1922), Sovjetunionen (1926), Finland (1929), Tyskland (1935), Iran (1938), Frankrike (1942). Mens noen lover innebar et faktisk ekteskapsforbud for mennesker med bestemte lidelser, ga andre bare hjemmel for et obligatorisk «ekteskapskurs». ble f.eks. innført av New Zealand i 1911 og Storbritannia i 1913. Målet med institusjonalisering var å holde kjønnene adskilt og således hindre de berørte i å få barn. . Disse begrenset ikke bare innvandringen av bestemte, uønskede folkegrupper (spesielt østasiater, som ble omtalt som «den gule fare»), men også av «alle idioter, åndssvake, evneveike, fallesyke, vanvittige», en bestemmelse som spesielt rammet hvite europeere. Slike lover ble bl.a. vedtatt i Australia (1901), Canada (1911) og USA (1917/1924). . Dette innebar i flere land legalisering av abort og opprettelsen av abortklinikker. I begynnelsen var slike tiltak spesielt rettet mot fattige samfunnslag, men kom etter hvert alle innbyggere til gode og mistet dermed sitt eugeniske preg. . Den første slike loven ble vedtatt i USA (Indiana) i 1907. I  løpet av de følgende tiår fulgte tilsvarende lover (samtlige vedtatt med komfortable flertall) i 17 andre amerikanske stater, i Sveits, Canada (1928), Danmark (1929), Mexico (1932), Tyskland (1933), Norge, Sverige (1934), Finland (1935), Island (1938) og Japan (1940). I utgangspunktet var det snakk om frivillig sterilisering, men graden av frivillighet var ikke nødvendigvis stor; «åndssvake» ble ikke alltid spurt om sin mening, og selv tilregnelige personer ble delvis satt under press, f.eks. ved at sterilisering ble satt som krav for trygdeytelser, abort, ekteskapsinngåelse eller for å slippe ut av institusjon. Noen lover ga eksplisitt hjemmel for tvangssterilisering (Japan, Sveits Vaud, Tyskland, Danmark etter en lovrevisjon i 1935, og Norge i perioden mellom 1942 og 1945). . Drap på utviklingshemmede, som ble omtalt som «uverdig liv», var den ytterste konsekvens av en inhuman eugenikk og ble gjennomført av nasjonalsosialistene mellom 1939 og 1944. . For å redusere barnedødelighet gjennomførte noen land kampanjer eller kurs med opplæring til fremtidige eller vordende mødre. . Opprettelsen av fødselsklinikker i 1900-tallets første tiår var et resultat av eugenisk politikk. . Barnerike familier ble delvis belønnet gjennom priser eller utmerkelser (USA, Sovjetunionen, moderkorset i Tyskland). Ofte var slike utmerkelser forbeholdt familier som kunne dokumentere ønskelige arveegenskaper. . Temaet at staten bør ta seg av partnervalget, var populær blant noen tidligere eugenikere. Et eksempel i praksis var nasjonalsosialistenes -program, der staten la til rette for utenomekteskapelige forhold mellom utvalgte personer og tok seg av barna som ble født etterpå. Japan innførte en ekteskapsrådgivning som tilbød eugenisk partnerformidling.