Paul omtaler seg selv som langt fra noe skolelys, men besteforeldrene hadde stor tro på ham, støttet ham på alle mulige måter og oppmuntret ham til utdannelse. Han nøt også stor frihet til utfoldelse i sitt trygge og velordnede oppvekstmiljø. I sin bok skriver han bl.a. at "selv flotte og solide hus kan bli borte i storm, flom eller brann, men et hjem fylt av kjærlighet forsvinner aldri." Poetisk uttrykker han barndommens begydning for hans voksne liv i setningen: "Gutten er mannens far." Han berømmer begge sine besteforeldre for å ha gitt ham et hjem preget av "offervilje, hengivenhet, sannhet, oppriktighet og kjærlighet som overgår alt annet." Med besteforeldrene forsvant hans barndomshjem, og han lengtet alltid tilbake til sitt "New England-hjem preget av orden, renslighet, vennlighet, omtanke, toleranse og et godt liv." Selv mener han å ha arvet vidsyn og toleranse fra sin bestefar og menneskelighet fra sin bestemor.