Han gjennomførte senere en rekke botaniske forskningsreiser, blant annet i 1800, 1802, 1807 og i 1812 til Lappland og Finnmark. I 1810 og 1811 reiste han gjennom Sør-Sverige og til kontinentet, blant annet til Harz, i Sveits og i 1813 til Karpatene. Hans viktigste beskrivende arbeid var (som i 1812 ble prisbelønnet av Kungliga Vetenskapsakademien), (1814), (1820), (to deler, 1824–1826, ny utgave 1831–1833; belønnet med Vetenskapsakademiens Linnémedalj i gull) og bindene 9–11 (delvis) av (1823–1830).