Han ble i 1952 filosofie doktor på den over 800-siders lange doktorsavhandlingen (registerdelen utgitt 1953). Den er fortsatt det store standardverket for middelalderhistorikere. Avhandlingen var ved sin meget strikte vurdering av kildematerialet i seg en demonstrasjon mot den tendens som da fortsatt fantes hos kjente middelalderhistorikere å ut fra knappe data utpensle bilder eller å gi anekdoteartede skildringer stor plass. I kontrast til dette var befridd fra verdiutsagn og historiske panoramaer.