Et epitaf er ofte utformet i ærefrykt for, og i sorg over, den avdøde. Kotzebues epitaf er en tekst han skrev selv, 24 år før han ble myrdet. Teksten var gjengitt i , vol. III, s. 270, og lyder i norsk oversettelse: «Verden forfulgte ham uten barmhjertighet, sladder ble hans triste lodd i livet, lykken fant han kun i sin kvinnes armer og hvile kun i jordens skjød. Misunnelsens torner var stendig klare til å stikke, men kjærlighetens roser blomstret for ham, måtte Gud og verden tilgi ham, slik han har tilgitt verden».