Denne «ekshalasjon av kjærlighet» har fått en del litteraturforskere til å se på som effektivt kjettersk, i henhold til verkets samtid, med Tristan og Isolde som «helgener» av kjærlighetens religion, skjønt om det er tilfelle er det underlig at verket ble gjentatte ganger lest og kopiert ved 1200-tallets hoff. Betyr det at bruken av religiøs-språklige billedbruk for de elskede betyr at de representerte en alternativ religion, eller er dette kun en teknikk for kommunisere deres eksemplariske rolle og det opphøyde vesen i deres kjærlighet?