Kanselliet hadde varierende fullmakt til å avgjøre og ekspedere saker ad mandatum regis, dvs. på kongens vegne med hans segl, men uten hans egenhendige underskrift. Fullmakten gjaldt opprinnelig bare stevninger til Høyesterett. Senere kom de viktigste ad mandatum-sakene også til å omfatte f.eks: bevillinger til ekteskap mellom nære slektninger, ekteskap uten trolovelse og lysing, tilståelser av fri sakførsel, fritak for bruk av stemplet papir, fritak for offentlig skriftemål, bevillinger i forbindelse med vergemål og formynderskap, rett til å sitte i uskiftet bo, konfirmasjon på testamenter, laugsopptak, apotekbevillinger m.v.