Så tidlig som i 1840, i sin novelle "", hadde Wagner forutsett en form for lyrisk drama der de vanlige operainndelingene ville forsvinne. Tidlig i 1851 publiserte han sitt lange essay , der han forklarte sine nye ideer rundt konseptet Gesamtkunstwerk – "helhetskunstverk". I den nye typen musikkdrama, skrev han, ville de tradisjonelle operanumrene, kor, arier og vokalnumre ikke spille noen rolle. Vokallinjen ville, med Gutmans ord, "tolke teksten følelsesmessig gjennom kunstig beregnede sammenstillinger av rytme, aksent, tonehøyde og nøkkelforhold". Orkesteret, i tillegg til å gi den instrumentelle fargen som passer til hver scenesituasjon, ville bruke et system av ledemotiver, som hver representerte en person musikalsk, en idé eller en situasjon. Wagner kalte disse "motiver av erindring og forutanelse", som bærer intens emosjonell opplevelse gjennom musikk i stedet for ord. Ifølge Jacobs skulle de "gjennomsyre hele vevet i musikkdramaet". -partituret er strukturert rundt mange slike motiver; analytikere har brukt forskjellige prinsipper for å bestemme det totale antallet. Holman teller 42, mens Roger Scruton, i sin filosofiske analyse av fra 2016, teller dem til 53.