Utover på 1900-tallet utviklet en i Norge en elektrokjemisk storindustri basert på elektrisk kraft fra vannkraft. Spesielt viktig var Elkem og Norsk Hydro, stiftet i henholdsvis i 1904 og 1906. Stortinget nedsatte en metallurgisk kommisjon ledet av Christian August Thorne, Peder Farup og Vogt, som skulle se på mulighetene for elektrisk jernsmelting. Kommisjonen studerte elektrisk jernproduksjon i andre land og disse erfaringene ble diskutert i Polyteknisk forening. Det ble satt opp to masovner for jernsmelting i Tyssedal der elektrisitet ble brukt for varmeutvikling og koks som reduksjonsmiddel. Produksjonen her ble en fiasko og verket ble nedlagt i 1913. En hadde større suksess med en elektrisk ovn i Tinnfoss Papirfabrikker ved Notodden, der ingeniøren Hans Bie Lorentzen stod bak en velfungerende ovn. Lignende ovner ble satt i drift ved Tinnfoss Jernverk, Ulefoss og Arendal Elektrosmelteverk. Disse jernverkene produserte på langt nær nok til å dekke behovet for stål i landet under første verdenskrig, da innførsel av jern og stål ble vanskelig.