Resultatet var at Karthago led et ydmykende militært nederlag og ble pålagt nye femti år med krigserstatninger - denne gang til Numidia. Etterpå viste Roma misnøye med Karthagos beslutning om å føre krig mot sin nabo uten Romas godkjenning, og erklærte at for å unngå krig måtte Karthago «blidgjøre det romerske folk». Det romerske senatet begynte så å samle en armé. Etter at Utica gikk over til Roma i 149 f.Kr., erklærte Roma krig mot Karthago. Karthagenerne gjorde en rekke forsøk på å forhandle med Roma. De fikk løfte om at dersom tre hundre barn fra Karthagos elite ble sendt som gisler til Roma, skulle karthagenerne få beholde rettighetene sine til sitt eget land og selvstyre. Men selv etter at dette var gjort, landet romerne en armé ved Utica hvor konsulene krevde at Karthago skulle overlevere alle våpen og rustninger. Etter å ha etterkommet dette kravet ble de konfrontert med ytterligere et romersk krav: karthagenerne skulle flytte minst 16 km inn i landet, mens selve Karthago ble brent ned. Da karthagenerne hørte dette, oppgav de videre forhandlinger og byen ble umiddelbart beleiret. Dette var starten på den tredje punerkrigen. Karthagenerne holdt ut beleiringen fra 149 f.Kr. til 146 f.Kr., da Scipio Aemilianus tok byen med storm.