En induksjonskomfyr overfører elektrisk energi ved induksjon fra en trådspole til et kokekar som må være ferromagnetisk. Spolen er montert under kokeplaten, og en høy frekvens (f.eks. 24 kHz) vekselstrøm føres gjennom den. Strømmen i spolen skaper et dynamisk magnetfelt. Når en elektrisk ledende gryte bringes nær kokeflaten, og grytebunnen er tykkere enn skinndybden, induserer magnetfeltet store virvelstrømmer i gryten. Virvelstrømmene strømmer gjennom den elektriske motstanden til kjelen for å produsere varme gjennom Joule-oppvarming; kjelen varmer deretter opp innholdet ved varmeledning. Kokekaret må vanligvis være laget av egnet rustfritt stål eller jern. Den økte magnetiske permeabiliteten til materialet reduserer skinndybden og konsentrerer strømmen nær overflaten av metallet, slik at den elektriske motstanden vil bli ytterligere økt. Noe energi vil bli spredt bort fra strømmen som strømmer gjennom spolens motstand. For å redusere skinneffekten og den påfølgende varmeutviklingen i spolen er den laget av litztråd, som er en bunt med mange mindre isolerte ledninger parallelt. Spolen har mange omdreininger, mens bunnen av kjelen effektivt danner én enkelt kort omdreining. Dette danner en transformator som minsker spenningen og øker strømmen. Motstandsevnen til kjelen, sett fra primærspolen, virker større. På sin side blir mesteparten av energien varme i kjelen (som er laget av jern eller stål med høy motstand), mens drivspolen forblir kjølig.