Den unike tradisjonen for kinesisk jordbruk har blitt sporet tilbake til forhistoriske overlevninger i Xianrendong- og Diaotonghuan-grottene i nordlige Jiangxi (ca. 12 000 f.Kr. – 7 500 f.Kr.). Kinesiske historiske opptegnelser fra områdene til De stridende staters tid (481 f.Kr. – 221 f.Kr.), Qin-dynastiet (221 f.Kr. – 207 f.Kr.), og Han-dynastiet (202 f.Kr. – 220 e.Kr.) hentyder bruk av komplekse jordbrukssystemer som landsdekkende kornmagasiner og omfattende bruk av silkeavl. Den eldste bevarte kinesiske bok om jordbruk er fra 535 e.Kr., skrevet av Jia Sixia. Selv om mye av litteraturen fra denne tiden var utpenslet, blomstrende og allusorisk er Jia Sixias stil meget rett fram og overskuelig, en litterær tilnærming til jordbruk som senere kinesiske agronomer kom til etterligne, som Wang Zhen og dennes betydningsfulle bok fra 1313 e.Kr. Jia Sixias bok var også særdeles lang med over et hundre tusen håndskrevne kinesiske tegn og siterte 160 andre kinesiske bøker som var skrevet tidligere (og nå ikke lenger bevart). Innholdet dekket klargjøring av land, såing og kultivering, frukthagebehandling, skogbruk og dyrehold. Boken tok også opp avlingens videre ferd til handel og kokekunst.