Marineoffiseren Franz Fesch (1711–1775) trådte i Republikken Genovas tjeneste og ble stamfar for en korsikansk gren av familien. Han var gift med den korsikanske adelskvinnen Angela Maria Pietrasanta (1725–1790), som fra sitt første ekteskap hadde datteren Letizia Ramolino (gift Buonaparte). Franz og Angela Marias sønn Joseph Fesch ble i ung alder erkediakon i Ajaccio og var den viktigste forsørger for familien Buonaparte fra 1791. Han måtte trekke seg fra stillingen som erkediakon under Skrekkveldet etter den franske revolusjon, og fra slutten 1790-årene var hans karriere nært knyttet til nevøen Napoleon. Etter nevøens statskupp i Frankrike i 1799 ble han i rask rekkefølge utnevnt til erkebiskop av Lyon i 1802, kardinal i 1803, fransk ambassadør i Roma i 1804, fransk senator og greve i 1805, fikk rang som suveren fyrste da han ble utnevnt til etterfølger og koadjutor for fyrstprimas-fyrstbiskopen av Regensburg (Dalberg), ble medlem av det keiserlige hus og tronfølgen med tittelen prins av Frankrike fra 1807 (en verdighet han bare delte med Napoleons søsken, Joachim Murat og Eugène de Beauharnais), ble pair av Frankrike i 1815 og siden romersk prins (dvs. prins som en adelstittel i Pavestaten).