Etter den franske revolusjonen ble Medusa benyttet som et populært motiv for de franske revolusjonære jakobinerne og symboliserte ofte «den franske frihet». Det var i opposisjon til «engelsk frihet» som ble personifisert av Athene med skjoldet. For radikalere som Percy Bysshe Shelley var Medusa en «forakterlig helt, et offer for tyranni og hvor hennes svakhet, skamfering og avskyelige lemlestelse» hadde blitt en form for revolusjonær kraft. Shelley skrev om henne i sitt dikt fra 1819, . Diktet ble publisert posthumt av hans hustru Mary Shelley i 1824. Den franske skribenten Octave Mirbeaus bruk av Medusa i løpet av sin tid har også blitt gransket.