Det lutherske flertall, anført av Philipp Melanchthon, anklaget Andreas Osiander for å utviske grensen mellom rettferdiggjørelsen og helligelsen, og dermed for å lære at mennesket blir rettferdiggjort for Gud ved sine gode gjerninger. Men dette var en fortegnelse av Osianders standpunkt. Mot dette oppstilte filippistene en rent imputativ forståelse av rettferdiggjørelsen: I rettferdiggjørelsen blir mennesket tilregnet (lat. ) Kristi rettferd, og tilgjengjeld blr dets stnder tilregnet Kristus. For de på ham overdratte synder lider sp Kristus Guds straff på korset. Denne imputative forståelse av rettferdiggjørelsen ble til den lutherske ortodoksis standardteologi. Slik vektla gnesiolutheranerne og filippistene sammen den «tilregnede rettferdighet» ().