På 1600-tallet utviklet den tyske kjemiker Johann Rudolf Glauber en prosess for å oppnå salpetersyre ved å destillere kaliumnitrat med svovelsyre. Antoine Lavoisier siterte i 1776 Joseph Priestleys arbeid for å påpeke at det kan omdannes fra nitrogenoksid (som han kalte , «nitrogenluft»), «kombinert med et omtrent like stort volum av den reneste delen av vanlig luft, og med en betydelig mengde vann.» I 1785 fastsatte Henry Cavendish den nøyaktige sammensetning og viste at den kunne syntetiseres ved å la en strøm av elektriske gnister, eller riktigere lysbue, passere gjennom fuktig luft. I 1806 rapporterte den britiske kjemikeren og fysikeren Humphry Davy resultatene av omfattende elektrolyseeksperimenter med destillert vann som konkluderte at salpetersyre ble produsert ved anoden fra oppløst atmosfærisk nitrogengass. Han brukte et elektrisk batteri og ikke-reaktive elektroder og kar som gullelektrodekjegler som doblet seg som kar som var brokoblet av fuktig asbest.