I slutten av karrieren ble han ofte beskyldt for ikke å kreditere andre mennesker sitt arbeid, og ofte også for å hevde at det var hans eget. Den kanskje groveste saken fant sted i 1844, da han hevdet eneansvar for materiale i en artikkel om belemnitter, materiale Chaning Pearce tydelig allerede hadde presentert for the Geological Society noen år tidligere. Som følge av disse beskyldningene mistet han plassen sin i rådene til the Zoological Society og the Royal Society.