England hadde en allerede sterk tradisjon med morsmålet i litteraturen, noe som gradvis økte da boktrykte bøker ble vanlig på midten av 1500-tallet. I elisabethansk tid var det en spenstig kultur innenfor både drama og poesi. Diktere som Edmund Spenser og hans poetiske hoffepos hadde en sterk innflytelse på engelsk litteratur, men ble til sist overskygget av poesien til William Shakespeare, Thomas Wyatt og andre. Det var typisk at verkene til disse dramatikerne og poetene sirkulerte i manusskriptform for en del tid før de ble publisert. Wyatt regnes som foregangsmannen i engelsk poesi, men hans yngre venn Henry Howard, jarl av Surrey bidro til at utviklingen ved å forenkle og forbedre sonettediktningen. En venn av Spenser var Philip Sidney, en av de unge døde i engelsk kultur, og som la fram en slags poetikk av renessansens estetikk i kravet om overholdelse av de tre enheter. Han skrev også en hyrderoman med innlagte dikt.