Henrik hadde en del utenrikspolitiske eventyr i både Böhmen og Nord-Italia, men ingen av disse var vellykket. Han var for vankelmodig til å oppnå målene han satte seg. Det mest spektakulære eventyret var uten tvil hans tid som konge av Böhmen. Kort tid etter bryllupet med Anna av Böhmen døde hennes bror, kong Václav III av Böhmen. Henrik, som allerede var stattholder av Böhmen, ble dermed i 1306 utropt til den nye kongen. Albrecht I satte imidlertid denne avgjørelsen til side ved å krone sin sønn Rudolf III til böhmisk konge. Henrik flyktet fra den habsburgske hæren. Rudolf døde allerede 1307, hvorpå de böhmiske stendene på nytt valgte Henrik til konge. Hans klossete politikk ødela imidlertid den støtten som han opprinnelig nøt hos den böhmiske adelen. En borgerkrig i 1309 ble heller forsterket gjennom hans ubesluttsomhet. Dessuten hadde hans svigerinne Elisabet av Böhmen begynt å gjøre krav på tronen. Hun giftet seg med Johann av Luxemburg, som med støtte fra sin far (den nye tysk-romerske kongen Henrik VII) beseiret og fordrev Henrik fra Böhmen i 1310.