Det indiske subkontinentet har hatt den lengste sammenhengende historien om smykkefremstilling i verden, over 5000 år. Noen av de første som begynte å lage smykker var Induskulturen i et område som i dag hovedsakelig tilhører Pakistan og Nord- og Vest-India. Kinas historie med å lage smykker begynte omtrent samtidig, men den ble mer utbredt da buddhismen dukket opp for rundt 2000 år siden. Siden India har en overflod av edle metaller og edelstener, ble landets utenrikshandelen med slike varer viktig for økonomien. India var det første landet som hadde en diamant-gruvedrift, som kan spores tilbake til 296 f.Kr. Mens europeisk historie er preget av imperier som kom og gikk, hadde India en uavbrutt kultur i mer enn 5000 år. Man lagde rundt 1500 f.Kr øreringer og halskjeder i gull, kjeder og armringer i metall. Før 2100 f.Kr., det vil si lenge før metall ble brukt i særlig grad, utgjorde stein-perler størstedelen av smykkehandelen i regionen. Persisk stil påvirket også Indus-kulturen. Hver stein hadde sine egne egenskaper hentet fra hinduismen. Det var hovedsakelig kvinner som bar smykker i Induskulturen, de pleide å ha flere rader med armbånd laget av leire eller skallperler på håndleddene. Perlene var vanligvis torusformed og malt svarte. Over tid ble armringer av leire erstattet av armringer laget av mer holdbare materialer. I dagens India er armringene laget av metall eller glass. Tynne gullbånd kunne danderes over pannen, de brukte øreringer, enkle brosjer, choker halskjeder (tettsittende halskjede) og gullringer. Ifølge hinduistisk tro er gull og sølv hellige metaller. Gull symboliserer den varme solen mens sølv symboliserer den kalde månen. Begge er avgjørende for indiske smykker. Rent gull oksiderer eller korroderer ikke, noe som for hinduer symboliserer udødelighet. Gull er ofte nevnt i gammel indisk litteratur.