Hun arbeidet oftest i dialog med utstillingsrommet og bevarte betydningslagene som allerede befant seg der, samtidig som hun ga visuelt uttrykk for assosiasjoner og følelser som oppsto i møte med rommet. Inngrepene kunne befinne seg i rommets mindre betydningsfulle områder, som på gulvet, i et hjørne, over øyehøyde eller lent inntil veggen. Romlige elementer som vanligvis unnslipper vår oppmerksomhet, ble løftet fram og fikk ny betydning. Hun forvandlet det ordinære gjennom selektiv bruk av modernismens billedstrategier ved å sitere eller parafrasere dem innen en spesifikk arkitektonisk kontekst. Komposisjonene kan leses som radikale omgrupperinger av den minimalistiske abstraksjonens vokabular.