I tiden som fulgte perserkrigene (500-448 f.Kr.) ble den våknende nasjonalånden i Athen uttrykt i hundrevis av storslåtte tragedier basert på heroiske og legendariske temaer fra fortiden. Dramaet i den greske antikken utviklet seg delvis fra korlyrikken, delvis fra religiøse riter. Det forekom dramatiserende spill i religiøse ritualer i oldtidens Egypt og India, og det kan ha vært en inspirasjon fra disse tradisjonene som påvirket det litterære dramaet som oppsto i Attika på 400-tallet f.Kr.. Men det som vokste fram i oldtidens Hellas var verken rituell dans og korsang for gudene, eller en kobling av disse, men noe nytt: teateret. I de teatralske framføringene, skuespill og skuespillere, kunne enkeltmennesker uten annen prestisje eller opphøyd klassebakgrunn rette offentlig kritikk eller latterliggjøring av samfunnet, eller belyse menneskers skjebne og kommentere den.