Alle geysirene ble observert mellom 50° og 57°S, den delen av Tritons overflate som ligger nær det subsolare punktet – det vil si der hvor solstrålene treffer vinkelrett på overflaten. Dette indikerer at oppvarmingen fra solen spiller en rolle, selv om den er svak så langt ute som Triton befinner seg fra solen. Det antas at overflaten sannsynligvis består av et gjennomskinnelig lag av frossent nitrogen som ligger over et mørkere substrat, som danner en form for «fast drivhuseffekt». Solstrålingen passerer gjennom overflateisen, og sakte men sikkert blir overflatenitrogenet varmet opp og fordampes helt til det er akkumulert nok gasstrykk til at den kan bryte gjennom skorpen. En temperaturøkning på bare over den omkringliggende overflatetemperaturen på vil kunne drive utbruddene til de høydene som er observert. Selv om det vanligvis kalles «isvulkansk», er denne nitrogensøyleaktiviteten forskjellig fra Tritons storskala isvulkanutbrudd, og også vulkanske prosesser i andre verdener som drives av den indre varmen i det respektive legemet. Analoge søyer av CO-gass antas å bryte ut fra den sørlige polkalotten på Mars hver vår.