Litterær naturalisme vektlegger observasjon og den vitenskapelige metoden i den fiktive fremstillingen av virkeligheten. Naturalisme omfatter løsrivelse, der forfatteren opprettholder en upersonlig tone og uinteressert synspunkt; determinisme, som er definert som det motsatte av fri vilje, der en litterære figurs skjebne har blitt bestemt, til og med forhåndsbestemt, av upersonlige naturkrefter utenfor menneskelig kontroll; og en følelse av at universet i seg selv er likegyldig til menneskeliv. Romanen ville være et eksperiment der forfatteren kunne oppdage og analysere kreftene, eller vitenskapelige lover, som påvirket atferd, og disse omfattet følelser, arv og miljø. Bevegelsen spores i stor grad til teoriene til den franske forfatteren Émile Zola, men selv om Zola sammen med Guy de Maupassant var den som ga naturalismen sitt sterkeste uttrykk, kan Gustave Flaubert bli forstått som en betydelig forløper.