Største delen av romanen handler om neste generasjon – sønnene Per og Jens og døtrene Ane og Åsel. Per Anders hadde to barn til; odelsgutten Anders og dattera Beret. De dør tidlig, og spiller ingen særlig rolle i romanen. Når Per Anders dør, prøver sønnene Per og Jens sammen å drive slektsgården videre, men etterhvert viser det seg at ingen av dem lykkes. Per og Jens er svært ulike av sinn. Jens er lite dugende til det daglige slitet på garden; han beskrives som en uvøren galning, med «skryt og gutteaktighet». Samholdet på garden blir satt på prøve når det viser seg at Jens først har satt barn på husmannsjenta Marja, og deretter på tjenestejenta Dåret i Juvika. Jens ordner sjøl opp med det første forholdet, når han dels truer, dels smigrer husmannsgutten Morten Aune til å ta over jenta. Selv om Dåret blir husmor på gården, blir hun ikke møtt med respekt. Heller ikke fra Jens, han forlater henne og gården for å dra på fiske. Per er blitt gift med Valborg, som faren har funnet til han. «Hun er hentet dit, ikke som kone til Per, for han har aldri kjent henne, men som gardkjerring til Juvika.» Hun har en ættestolthet og forpliktelse til gården som er på høyde med den hos svigerfaren. Per lever ikke opp til farens forventninger. Dels er ættestoltheten i ferd med å bli relativisert: «i Per er den tanken begynt å murre at andre mennesker kanskje har en slags rett til å leve, selv om de ikke er født i Juvika.» Dels begynner han å «plagast med noko som samvit, men som like mykje er redsle for magisk gjengjeld.» Per kjøper den nedslitte gården Håberg, som søstera Ane sitter som enke på, og med det flytter slekta og romanserien fra Juvika til Håberg.