Sumere så for seg universet som en innelukket kuppel omgitt av en opphavlige saltsjø. Under den terrestriske jorden, som dannet fundamentet for sokkelen, eksisterte en underverden og en ferskvannssjø kalt Apsu. Himmelhvelvingens gud var An og jorden var kalt Ki. Underverden ble først antatt å være en forlengelse av Ki, men senere utviklet konseptet om Kigal. Det opphavelige saltsjøen ble gitt navnet Nammu, som ble kjent som Tiamat i løpet av og under den sumeriske renessanse.