Taylors dikt var et uttrykk for hans dype og ektefølte religiøse syn, anskaffet ved sin strenge oppvekst og formet i voksen alder blant kongregasjonalistisk puritanere i New England som utviklet på 1630- og 1640-tallet regler som var langt strengere enn det som eksisterte blant deres puritanske trosfeller i England. Alarmert av hva puritanerne oppfattet som et fall i fromhet, konkluderte de at bekjennende tro og føre et rettskaffent liv var utilstrekkelig for en fullstendig deltagelse i menigheten og lokalsamfunnet. For å bli deltagende samfunnsmedlemmer måtte «halvveise medlemmer» gjennomgå ved vitnemål en form for personlig erfaring av Guds frelsende nåde som førte til omvendelse, således bekrefte at de var, i deres egen oppfatning og i kirkens, overbevist om frelse. Dette kravet, uttrykt i den berømte eller beryktede , «Halvveispakten», av 1662, ble forsvart av slike framtredende kirkemenn som Increase Mather og dennes sønn Cotton Mather og ble omfavnet av Taylor som ble paktens fremste talsmenn.