Hvordan kan dette forklares? Som sagt så vil et perifert cue manipuler den spatiale oppmerksomheten til en av flankene. Så lenge målobjektet ikke dukker opp med en gang, så vil et slikt oppmerksomhetsskift kun være midlertidig. I det det har gått ca. 200 ms fra det perifere cuet ble presentert, vil oppmerksomheten bevege seg tilbake til fikseringspunktet. I valide enkeltforsøk, hvor tidsintervallet mellom det perifere cuet og målobjektet er større enn 200 ms, vil den spatiale oppmerksomheten først manipuleres ut til en av flankene, for så å automatisk bevege seg tilbake til fikseringspunktet. I det målobjektet så dukker opp, må man flytte oppmerksomheten tilbake ut på flanken. Posner og Cohen så for seg at en mekanisme vil inhibere et slikt skifte, det vil si tilbake dit hvor oppmerksomheten nettopp var rettet. Derfor vil det i et slikt tilfelle gå fortere å flytte oppmerksomheten til den motsatte flanken av der det perifere cuet ble presentert. I Posner og Cohens forsøk krysset reaksjonstidkurvene til valide og ikke-valide enkeltforsøk hverandre når tidsintervallet var 230 ms. Etter dette var reaksjonstiden for valide enkeltforsøk større enn for ikke-valide enkeltforsøk. Posner og Cohen tolket dette som et uttrykk for en slik inhiberingsmekanisme. Dette fenomenet har senere fått navnet inhibition of return.