Ved den enighet som ble oppnådd ved freden i Venezia i 1177 ble den bitre konflikten mellom pave Alexander III og keiser Fredrik I av Det tysk-romerske rike endelig avsluttet. Da pave Hadrian IV døde i 1159 valgte de delte kardinalene to paver: Rolando av Siena som tok navnet Alexander III, og Ottaviano di Monticelli av Roma som tok navnet Viktor IV, som til tross av at han hadde blitt nominert av færre kardinaler, ble støttet av keiser Fredrik I. Keiseren som ønsket å fjerne alt som sto i vegen for hans autoritet i Italia, erklærte krig mot de italienske statene, og særlig Kirken som hadde stor myndighet og makt. En alvorlig splittelse oppsto fra denne konflikten, og etter at Viktor IV døde i 1164 ble ytterligere to motpaver nominert i opposisjon til Alexander III: Paschalis III (1164–1168) og Calixtus III (1168–1178). Til sist, ved freden i Venezia hvor Alexander seiret, måtte han love Fredrik I at han skulle sammenkalle et økumenisk konsil.