Verdenskrigens miniubåter hadde begrenset rekkevidde, og var avhengig av å bli tauet til nær målet. De var utstyrt med framdrift, ekstra oppdriftsgass, styring opp, ned og sidelengs – og en sprengladining som måtte anbringes nær, helst på, målet for å virke. De var også utstyrt med klippeverktøy for å trenge gjennom torpedonett. De var mest beregnet på å dykke bare få meter under vannflaten.