Bønneritualet for kippúr inneholder flere karakteristiske elementer: En bruker tallét (bønnesjal) under kveldsgudstjenesten. Dette er den eneste kveldsgudstjenesten i hele det jødiske året at alle hovedretninger av jødedommen er enige om at dette er pålagt. Grunnen til påbudet er at alle gudstjenestene i løpet av hele kippúr er å regne som én sammenhengende gudstjeneste. (arameisk for «Alle løfter» etter bønnens åpningsord; på askenasisk: ; italiensk ) er en bønn om at løfter man gjorde sitt beste for å holde, men ikke greide å leve opp til, ikke må bli holdt mot en, og likeledes at løfter man ble tvunget til å avlegge (slik som, f.eks. under Den spanske inkvisisjonen) ikke må bli holdt mot en. (I askenasisk jødedom er denne bønnen endret til å gjelde det kommende året isteden.) På 1800-tallet var det krefter i vesteuropeisk jødedom som arbeidet for å fjerne denne bønnen som del av ritualet. En blåser i (bukkehorn) én gang på slutten av dagen for å markere at jom kippúr er over. Under amidáen legger man blant annet til bønnen . I tillegg til de vanlige gudstjenestene har man gudstjenestene og . En legger til -avsnittet, som forteller om gudstjenesten i Tempelet i Jerusalem på denne dagen. En legger til en minnebønn — kalt (eller ) av sefardím og blant askenasím.