Med sin enorme energi, aggressive vesen og manglende vilje til å gjøre opprør var Maximianus en god kandidat for en keiserlig posisjon. Historikeren Aurelius Victor fra 300-tallet beskrev Maximianus som «en kollega pålitelig i vennskap, om noe ubehøvlet, og med et stort militært talent.» Til tross for disse kvalitetene var Maximianus uten utdannelse og foretrakk handling framfor tanke. fra 289, en samling av antikke romerske panegyriske taler, har sammenlignet hans handlinger med Scipio Africanus' seirer over Hannibal under andre punerkrig. Det antyder at Maximianus aldri hørte om disse. Hans ambisjoner var rent militært; han overlot politikken til Diocletian. Den kristne retorikeren Lactantius antyder at Maximianus delte Diocletians grunnleggende holdninger, men var mindre puritansk i sin smak, og tok fordel av sensuelle muligheter som hans posisjon som keiser tilbød. Lactantius anklaget Maximianus for å besudle senatorers døtre og reiste med unge jomfruer for å tilfredsstille sin ustoppelig seksuelle lyst. Sannheten og troverdigheten i disse påstandene er underminert av Lactantius' generelle fiendtlighet mot ikke-kristne keisere.