I 1985 åpnet Oslo Sporveier for lovlig graffiti på utvalgte t-banestasjoner. Samtidig intensiverte de vaktholdet for å hindre ulovlig graffiti. I 1986 satte Oslo Byråd ned en arbeidsgruppe for å kartlegge graffitiproblemet. Graffitigruppen Crime Empire erklærte en motoffensiv. I 1990 innledet politiet et utstrakt samarbeide med Oslo Sporveier. Skillelinjene mellom offentlige tjenestemenn og ansatte i Oslo sporveier ble mindre tydelige. I 1991 ble writeren Raide dømt for ulovlig graffiti på stasjoner og materiell for Oslo Sporveier, av Raide selv anslått til rundt 100 tilfeller. Raide ble dømt til 45 dager betinget fengsel, men ikke til å betale erstatning. I 1993 tilspisset konfrontasjonene mellom writeren Celt som da var 15 år gammel, Oslo kommune, Barnevernet, Oslo sporveier og politiet seg. Fra referater fremgår det at Oslo sporveier førte ulovlige registre over antatte writere, noe de senere benekter. I 1994 ble Bits dømt for 16 tilfeller av ulovlig graffiti. Vedkommende var 17 år i 1992 da han ble tatt og det ble foretatt husundersøkelse med beslag i familiens fravær. Han ble dømt til åtte måneders betinget fengsel og kr i erstatning. I 1995 ble writeren Amel anmeldt for rundt 300 skadeverkssaker. Under trussel om fire ukers varetekt vedgikk vedkommende de påståtte forholdene. I rettssaken året etter ble han dømt til ett års fengsel, hvorav seks måneder ubetinget, kroner i erstatning for 132 graffititilfeller og medvirkning til vold. Under saken ble tidligere forhold anmeldt på nytt og enkeltelementer trukket ut som egne anmeldelser. Aftenposten Aften stilte på lederplass spørsmål om ikke dommen var for lav etter at Oslo kommune hevdet å ha hatt 50 millioner i utgifter på fjerning av graffiti, og Oslo sporveier anga et tilsvarende beløp. Dommeren kritiserte under saken Oslo sporveier for mangelfull dokumentasjon av tap. I 1995 ble writeren Celt arrestert av politiet og fremstilt for fire ukers varetekt. Celt ble sittende 141 dager sammenhengende i varetekt før han ble myndig. Av de 166 opprinnelige tiltalepunktene for graffiti ble 32 frafalt under saken, blant annet et tilfelle som ble påstått å ha funnet sted på Blindern, men som av Celt blir plassert i København. Han blir dømt til å betale en erstatning på kr som skal betales ned med 500 kr per måned i to år, hvoretter hele restbeløpet skal nedbetales. En nedbetaling på kr finner retten «ikke spesielt tyngende». I 1996 ble Ceel og Rem dømt for henholdsvis fire og ni tilfeller av graffiti. Ceel ble ilagt en erstatningsdom på kr og sju måneder betinget fengsel, Rem en erstatningsdom på kr og fem måneder betinget fengsel. I 2000 innledet byrådet i Oslo en nulltoleranselinje mot graffiti. Alle lovlige vegger ble nedlagt, og kunstutstillinger med offentlig støtte ble forsøkt stengt. I 2006 ble et privat forslag fra Rune Gerhardsen om lovlige graffitivegger i Oslo nedstemt, men de bydeler som selv ønsker det kan etablere lovlige graffitivegger. Boken tar for seg en stor del av Oslos graffitihistorie. Der er ikke streetartistene med, kun de som har malt jevnlig siden 1980- og 1990-årene. Det er egne kapitler med blant andre Raide, Kazy, Jame, Cose, Mack og Bits, Sun, Kneck, Hets, Ridder, Goofy, Skog, Tish og noen flere. Gamlebyen Sport og Fritid (GSF) og Torshovparken er i dag kjente lovlige plasser å male på, som domineres mest av nybegynnere og noen mer etablerte writere. Blant writerne har det vært fremmet kritikk mot Oslo kommunes nulltoleranselinje overfor grafitti utført utenfor definerte områder, den såkalte nulltoleranse-linjen. Det har blitt hevdet at denne policy-en har ført til at det ikke har vært mulig å lage grafitti av høy kvalitet i Oslo, og at gatekunst av høy kvalitet har blitt fortrengt av hastverksarbeider med lav estetisk verdi.