Lindemann studerte cello med filharmonikeren Karl Andersen og kontrabass med filharmonikeren Carl Eckhardt samt klaver med Reimar Riefling og Ivar Johnsen i Oslo. I 1937 mottok han et stipendium på 1 000 kroner fra Johan Selmer og Marie Selmers legat. Han studerte deretter ved Bayerisches Staatskonservatorium der Musik i Würzburg med professor Karl Witter som lærer i hovedinstrumentet kontrabass. Witter kom fra Staatskapelle Dresden hvor han spilte fra 1926 til 1930 før han ble professor i Würzburg og utdannet en rekke fremragende bassister som fikk solostillinger i tyske orkestre. Etter studiene i Würzburg vendte Lindemann hjem til Oslo og debuterte som solist på kontrabass med Oslo Filharmoniske Orkester i Freiasalen i 1938. Debuten vakte oppsikt i sin samtid og er omtalt i Hampus Huldt-Nystrøms bok som forelå til Filharmonisk Selskaps 50-årsjubileum i 1969. Lindemann er også skildret som musiker og personlighet av Kåre Siem i dennes erindringsbok, (1979).