Metoden ble oppfunnet av gravøren Thomas Bewick, og representerte en revitalisering av . Trykkplatene, som på fagspråket omtales som stokker, hadde så harde og tette fibre at skjæringen kunne utføres som tonsnitt. Den forfinede metoden gjorde ikke bare xylografiet konkurransedyktig med billedgjengivelsen i de langt mer arbeidskrevende dyptrykksmetodene, kobberstikk og litografi, men stokkene kunne også som høytrykk monteres direkte inn i trykkformene sammen med teksttypene.