I sin opprinnelige form tillot skriften ikke frittstående konsonanter (som ikke følges av en vokal). Disse ble derfor utelatt og lesere måtte selv forestille seg de manglende konsonantene ut fra konteksten. Denne metode var imidlertid særlig vanskelig for de spanske prester som oversatte bøker til det lokale språk. Derfor introduserte fader Francisco Lopez sin egen i år 1620 som droppet den medfølgende vokallyd. Denne kudlit var i form av et « + », samtidig en henvisning til kristendommen. Funksjonen er den samme som for som forekommer i flere indiske skriftsystem, deriblant devanagari.