Soldatene brukte i starten en rund skjerm, som tillot minimal styring ved at soldaten dro i de fire stroppene mellom selen og selve skjermen. Selv med en viss manøvreringsevne kunnes soldaten i liten grad kontrollere nøyaktig hvor han ville lande, og vindretning avgjorde hvor landingsstedet ville bli. Tyske fallskjermsoldater benyttet seg av seler med kun én stropp festet på baksiden, og kunne dermed ikke styre skjermen på samme måte, og var fullstendig prisgitt vinden i forhold til hvor de kom til å lande.