Geelmuyden gikk også ut utafor NS' egne organ. I september 1934 angrep han i et innlegg i regjeringa Mowinckel, en mindretallsregjering utgått fra Venstre, og krevde en «Nasjonal riksregjering». Innlegget er et krasst angrep på partisystemet og parlamentarismen. Noen dager senere angrep han Arbeiderpartiet i samme avis, og gjorde det klart at han mente at partiets egentlige program var , men at Arbeiderpartiet gjemte bort dette i valgprogrammet sitt. På samme tid ser vi at de kristne tekstene hans i endrer karakter; de blir mer politiske. I teksten «Riket» skriver han at dersom det kristne Norge skal eksistere i tusen år til «kan det alene skje, dersom vårt folk reiser sig og forbyr de «verdensforbedrere» å fortsette sitt verk». Det er altså den nasjonalsosialistiske folkereisninga som skal til for å bevare kristendommen, ifølge Geelmuyden. I artikkelen «Politikk og kristendom» i i november 1934 får vi høre hans tanker om diktatur: «Diktatur er i og for sig hverken ondt eller godt, hverken positivt eller negativt. Det er et middel, som bør brukes når det er bruk for det i det godes tjeneste».