Hermansen er kjent som styrings- og organisasjonsreformator i det offentlige, og tok i 1991 på seg oppgaven med å omstille Televerket fra direktorat til statsforetak, og etterhvert allmennaksjeselskap. Han var administrerende direktør i Televerket 1991–1995 og videre i det omstilte Telenor fram til 2002. Under Hermansens ledelse skjedde det en total fornyelse av Televerket, som forberedelse til den liberalisering av telemarkedet som allerede var på vei i Storbritannia. Det var i utgangspunktet en klar stemning mot privatisering av Televerket i Arbeiderpartiet så sent som i 1990, men Syse-regjeringen hadde åpnet for NetCom allerede året før som konkurrent på mobilfeltet. Utsiktene til et eventuelt norsk EU-medlemskap tidlig på 1990-tallet økte sannsynligheten for en liberalisering av markedet også her. Hermansen ble en pådriver for massiv omstilling hvor en ny organisasjon fikk vokse fram på siden av den gamle, samt omdanning til statsaksjeselskap i 1994. Da var allerede TBK skilt ut som eget selskap, og Telenor hadde startet å investere i Russland (1992), Montenegro (1993) og i Vest-Europa. I strategisammenheng var Hermansen tilhenger av «viftemodellen» hvor man forberedte seg på at veksten kunne komme i ulike tjenesteretninger, og først konsentrerte seg om én av dem når markedet utvetydig ga signal om det. Hermansen startet strategiomleggingen med å selge eierposter i Tyskland, Hellas og Irland og investere gevinstene i mobilvirksomhet i Russland (1992), Ungarn (1992), Montenegro (1992), Bangladesh (1996), og andre land i Asia. Innen 1998 var alle tjenestene i telemarkedet liberalisert i Norge, noen år etter de øvrige nordiske land.