Lavoisier ga denne forklaringen mer innhold ved å foreslå at denne indre egenskapen besto av en materiell substans som han ga navnet . Om den var en gass eller væske var uklart, men mengden av den bestemte et legemes varmeinnhold. Denne nye substansen skulle være materiell og kunne derfor ikke forsvinne eller oppstå av seg selv. Men stoffet den besto av, måtte være frastøtende seg imellom slik at varme ville naturlig flyte fra et sted med høy temperatur til et sted med lavere temperatur. Samtidig måtte det tiltrekkes av vanlig stoff som det dermed ga varme til. Under oppvarming vil derfor stoffet utvide seg på grunn av den repulsive substansen som det mottar. I en mekanisk formulering av teorien besto kalorikk av små partikler med innbyrdes, frastøtende krefter, men også med en tiltrekning mot partikler av vanlig materie slik at de dermed kan trenge inn i dens minste porer.. De første indikasjoner på at denne kaloriske teorien ikke kunne være rriktig, kom fra observasjonene til Benjamin Thompson helt på begynnelsen av 1800-tallet. Ved ufboring av kanonløp oppstår det varme ved mekanisk friksjon. Det vil fortsette med sålenge arbeidet pågår. Varme kunne dermed skapes kontinuerlig ut av kaldt metall så mye man måtte ønske. Antagelsen at kalorikken var en bevart subtans, var derfor ikke holdbar. Likevel tok det flere tiår før denne varmeteorien ble oppgitt. Det skjedde først rundt 1850 etter at undersøkelsene til James Prescott Joule og William Thomson viste at varme i virkeligheten skyldes bevegelsen til partiklene som materien består av.