Gammelarmensk var hovedsakelig et syntetisk språk, men mellomarmensk utviklet seg til å bli mer analytisk på grunn av innflytelse fra nærliggende språk, som var både analytiske og agglutinerende. På grunn av dette regnes mellomarmensk som en overgangsperiode mellom gammelarmensk og moderne armensk. Selv om moderne armensk i prinsippet utviklet seg fra mange armenske dialekter i det 19. århundret, mange som gjerne var veldig ulike, gikk likevel språket som en helhet vekk fra gammelarmensk, både som språk og som tradisjon. I det 14. århundret, under perioden med mellomarmensk, ble to nye bokstaver ble lagt til i alfabetet («օ» og «ֆ»), som førte til at det armenske alfabetet dermed hadde 38 bokstaver.