Mellom 1815 og 1822 returnerte han til Berlin og straffeavdelingen i Berlins kammerrett. Jussen var hans «brødyrke» (tysk: Brotberuf), slik han uttrykte det. Som kunstner oppfattet han seg mest som komponist, og så på forfatterskapet som en bigeskjeft. Både som jurist og kunstner fremsto han som forsvarer av både kunstnerens og borgerens individuelle frihet, vernet mot innflytelsen fra de samfunnsmessig konvensjoner og vilkårlig myndighetsutøvelse.