Forskere har ofte antatt at Ammianus' verk hadde til hensikt for offentlig resitasjon av to årsaker: den overveldende tilstedeværelsen av nøyaktige (retorisk virkemiddel), noe som antyder at den hadde til hensikt å bli lest høyt; og epistel 1062 av Libanios til en Marcellinus i Roma som viser til offentlige resitasjoner. Imidlertid hadde bortimot alle betydelige gresk og latinsk prosa slike , og en del forskere har avvist identifiseringen av Libanios' «Marcellinus» med Ammianus Marcellinus ettersom Marcellinus i seg selv var et ganske vanlig navn, og tonen i brevet antyder at Libanius adresserte en langt yngre mann enn seg selv (Ammianus var hans samtidige). Det er et påfallende faktum at Ammianus, selv om han var en profesjonell soldat, gir et utmerket bilde av sosiale og økonomiske problemer og hans holdning overfor ikke-romerske folk i riket, er han langt mer vidsynt og tolerant enn forfattere som eksempelvis Titus Livius og Tacitus. Hans mange digresjoner om de ulike land som han besøkte, om enn sidespor i store fortelling, er i seg selv av særlig interesse.