Etter å ha undervist i veving ved Den kvinnelige Industriskole i seks år, grunnla Frisak sin egen håndarbeids- og vevskole i Kristiania i 1888. Hun hadde satt seg inn i forskjellige vevemåter på reiser rundt i ulike bygder. Hun mottok årlig økonomisk støtte til skolen fra både stat og kommune. Skolen var de første årene omtalt som en . Det var den første skolen i landet som hadde kunstvev som fag. Med kunstvev mentes først og fremst veving av åklær, duker og bånd, i motsetning til veving av stoff til klær, sengetøy og andre nyttegjenstander. Frisak var også opptatt av at nyttevevingen skulle bygge på gamle og karakteristiske vevemåter, og hun samlet mønstre og veveteknikker fra Østerdalen, Setesdal og Telemark, og bygget videre på disse i sitt arbeid. I tillegg til veving ble det undervist i ulike former for søm og broderi, blant annet hardangersøm. Hun la også vekt på å lære sine elever å se skjønnheten i de enkleste stoffer og å bruke rester og filler i teppevevning. Hennes søster bisto henne i arbeidet. Hun leverte tegninger til mange av mønstrene og tok seg av det forretningsmessige. Kristiane Frisaks helse ble etterhvert så dårlig at hun ikke lenger kunne drive skolen. Den ble nedlagt i 1902. miniatyr|Del av bordløper av Kristiane Frisak I fra 1896 står det at frøken Frisak søkte om en forhøyning av de årlige bevilgningene til skolen fra 400 til 800 kroner. Årsaken var «at hun til Vævskolen kan knytte en Farveskole til Oplærelse i Garnfarvning med Plantefarver». Fra da av er skolen hennes omtalt som . Hun hadde flere elever som senere ble kjente vevere og utviklet faget videre, blant annet Augusta Christensen, som var den første bestyreren ved Nordenfjeldske Kunstindustrimuseums vevskole, i perioden 1898–1899. ble nedlagt i 1902, på grunn av Kristiane Frisaks stadig dårligere helse.