Martin Bucer er mest kjent som en reformasjonstidens ivrig unionskjempe og kompromissarius, en «enhetens fanatiker». Fremfor alt etterstrebet han en forståelse mellom den tyske og den sveitsiske protestantismen, hvorved den sørtyske, av Bucers innflytelse pregede, lutherdommen skulle utgjøre formidlingslenken. Det store tvistespørsmålet var nattverdslæren, og Bucer gjorde år etter år stadig mer for å finne en formel som alle kunne akseptere. I 1536, da han klarte å vinne såvel Luthers som sørtyskernes bifall til den av ham og Philipp Melanchthon forfattede wittenbergske konkordie, virkete han å være målet nært, men det strandet på qat sveiterne nektet bestemt å tilslutte seg denne i virkeligheten rent lutherske bekjennelse.