Fra 1948 til 1992 var DC det største partiet i parlamentet, og regjerte i suksessive koalisjoner med de mindre Partito Liberale Italiano, Partito Repubblicano Italiano og Partito Socialista Democratico Italiano, og, etter 1963, med Partito Socialista Italiano. Det faktum at DC sammenhengende satt ved makten i førtifire år må sees i sammenheng med at de, sammen med de andre partiene, systematisk ekskluderte det store kommunistpartiet fra makten. Dermed kunne ingen unngå DC når det skulle dannes regjering. Den lange sammenhengende regjeringsmakten og vissheten om at velgerne ikke hadde noe reelt alternativ, bortsett fra kommunistene, ga partiets sentrale medlemmer gode muligheter til å misbruke makten. Situasjonen endret seg etter Sovjetunionens fall, som ikke bare førte til at “kommunistspøkelset” ikke lengre var noen reell samlende faktor, men også til at det allerede sterkt reformerte eurokommunistiske Partito Comunista Italiano i 1991 oppløste seg selv og dannet Partito Democratico della Sinistra (PDS). Året etter, i 1992, startet en granskning i Milano, omtalt som Mani pulite. Granskningen avslørte omfattende og endemisk korrupsjon selv på høyeste nivå, noe som førte til spektakulære arrestasjoner og avskjedssøknader.