Tidlig i Første verdenskrig fikk Napier kontrakt på å bygge flymotorer til fly byggrt av andre selskaper, vesentlig Royal Aircraft Factorys modeleller og deretter Sunbeams, Begge deres motorer viste seg å være upålitelige og i 1916 besluttet Napier å konstruere en motor med høy effekt, lav vekt og mindre frontparti. Napier's ingeniører la ut de 12 sylindere i hva de kalte en «Brad Arrow»—tre rader, hver rad med fire sylindere om en felles veivaksel. Denne foreslåtte utformingen fikk først navnet . Denne konfigurasjonen ble også kjent som . Motoren var også avansert på grunn av de fire ventiler i hver sylinder med to overliggende kamaksler på hver sylinderrad. Og også på grunn av at den hadde en blitt frest ut av en enkelt sylinderblokk i aluminium, i stedet for de vanlige separate sylindre i stål som ble brukt av nesten alle andre produsenter,. venstre|miniatyr|Her sees det dobbelt overliggende kamaksel-arrangement miniatyr|Napier Lion installert i Napier-Railton bil. I meget trimmede racer-versjoner kunne motoren yte 1 300 hk og den brøt mange verdensrekorder, høyde -, hastighet og distanserekorder i fly og båter, og ytet 1 375 h/k i en spesialbygget Lion som satte rekord på 160 km/t i 1933. Napier Leon ble brukt til mange av Sir Malcolm Campbells rekorder, inkludert en rekord på over 450 km/t i 1932 og John Cobbs 634 km/t i i 1947, og en rekord som kom godt etter at Lion hadde passert sin beste alder. Den sto inntil 1960-tallet. Rekorden hadde ikke blitt slått av britiske sjåfører på 32 år. Lions ble brukt i det mest prestisjefylte hastighetsløpmfor fly, Schneider-troféet i 1922 og 1927, men ble droppet av Supermarine i favør av en ny motor, Rolls-Royce R som var spesialkonstrurrt for løpet.