Andrej Tarkovskij ønsket i å omsette personlige minner til filmformatet, og det uten å tilegne filmen nye elementer med den hensikt å skape interesse hos seeren. Fortellerens sykdom er, ifølge ham selv, den eneste kreerte episoden. I filmens helhet blir denne fiktive episoden utgangspunktet for alle andre. På en måte har Tarkovskij med dette inntatt rollen som hovedperson i sin egen film, da det er minner fra liv seerne blir presentert for. Måten minnene legges frem på har ofte blitt sammenliknet med den teknikken som i litteraturen kalles , der man forsøker å skildre en persons bevisste tankeprosess.