I norsk sammenheng er statsministerne Gunnar Knudsen og Einar Gerhardsen eksempler på personer som av livssynsmessige eller politiske grunner, ikke ønsket å motta ordener. Knudsen var likevel kansler for St. Olavs Orden, da Norges statsminister i perioden 1905 til 1914 automatisk var innehaver av dette embetet. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti er de partier som i dag sterkest målbærer kritikken mot ordensvesenet, sammen med ledende presseorganer, enkelte samfunnsdebattanter og akademikere. Siden 2004 kan sittende norske statsråder etter bestemte tjenestetider tildeles St. Olavs Orden, en ordning som først ble praktisert av Bondevik-regjeringen. Politikere tilhørende Arbeiderpartiet, men også de andre partiene på venstresiden i norsk rikspolitikk, har tradisjon for å takke nei til norske ordener så lenge de er aktive politikere. Til tross for kritikk, senest i forbindelse med Bondevik-regjeringens beslutning om å ta imot St. Olavs orden i regjeringsperioden, har ordensvesenet overlevd og endog blitt utvidet ved innstiftelsen av Den Kongelige Norske Fortjenstorden i 1985.