I Norge fikk de to minoritetene i 1999 status som nasjonale minoriteter, sammen med jøder, kvener og skogfinner. Norge har ikke register over etnisk tilhørighet og det er ikke kjent hvor mange innbyggere av tater-bakgrunn Norge har. Anslagene ligger fra noen tusen til 10.000. Til 1900-tallet var det mange tatere som reiste rundt hele året og noen reiste bare i sommerhalvåret. På kysten av Sørlandet og Vestlandet var det en del som reiste med og bodde i båt (omtalt fra 1600-tallet), dette regnes som den eneste båtreisende minoriteten i Europa. Eilert Sundt anslo i 1850 at det var 1480 "fanter" i Norge. Det varierte om personer uten fast bosted skulle registreres i folketellinger og om de skulle regnes med i folketallet. Ved folketellingene i 1845 og 1855 ble ikke tatere/omstreifere regnet med i det samlede folketallet selv om de ble registrert fordi de ikke hadde fast tilholdssted. Samer med nomadisk livsstil ble regnet med i landets folketallet. Tatere/omstreifere, samer og kvener ble i tidlige folketellinger ikke omtalt som norsk selv om de var norske borgere. Gjennom århundrene har folkegruppens særtrekk endret seg og mange har blitt så assimilert at personene ikke kjenner sin etniske bakgrunnen. Ekteskap mellom tatere og personer fra majoritetsbefolkningen og oppblanding med andre omstreifende grupper har medvirket til dette.