Forordningen av innførte ytterligere lettelser i beskatningen. Alle som tilhørte bondestanden skulle nå være fri for å betale ekstraskatt for barn og tjenestefolk som tjente under 10 riksdaler, samt for de fattige i sognet. Etter dette skulle derfor de fleste bare betale for seg selv, hustru og tjenestefolk som tjente mer enn 10 rdlr. Denne bestemmelsen hadde tilbakevirkende kraft og skulle gjelde fra 1. september 1764. Bestemmelsen om en kommisjon som utlignet skatten for de fattige, ble også fjernet, og etter dette var det på landet bare proprietærene ved store gods som skulle betale for de fattige, og da bare for dem på egen eiendom. Men fremdeles ble det presisert at alle som var ettergitt skatt, skulle føres i manntallene. Når det gjaldt ekstraskatt i byene og av rangspersoner ble det ingen endringer i forhold til de tidligere forordningene.