Opphavsmann var den russiskfødte Ernest Beaux. Chanel var opptatt av personlig renslighet, og følte seg plaget av kroppslukten fra kundene sine. Hun ønsket å lansere en duft som først og fremst var frisk. Dette oppnådde man den gang ved å tilsette sitron og bergamott, men problemet er at begge er flyktige straks de kommer i kontakt med huden. Aldehyd lukter like friskt, men er så kraftig at parfymørene nølte med å ta det i bruk. På ferie ved Cote d'Azur i 1920 ble Chanel kjent med Beaux, og foreslo oppgaven for ham. Beaux utarbeidet ti ulike dufter og presenterte dem for Chanel. De var nummerert fra 1 til 5 og fra 20 til 24. Chanel valgte nr 5. Hun sa senere: «Den var det jeg ventet på. En parfyme som ingen annen.» Duften, fylt av jasmin, roser, sandeltre og vanilje, ble en øyeblikkelig suksess. Chanel sprayet den i luften rundt seg, og alle kvinnene reagerte positivt på den. Men ryktet ville ha det til at nr 5 ble til ved en glipp på laboriatoriet, der Beaux' assistent angivelig skulle ha tømt altfor mye aldehyd i blandingen.