Den norske hekkebestanden ble i 2015 anslått å være færre en 10 individer, og den ble da vurdert som i nedgang. Vurderingsperioden for hauksanger er 10 år (grunnet artens generasjonslengde på 3 år. Hauksangeren er anonym på hekkeplassen etter at sangperioden er over, og kan derfor være vanskelig å overvåke. Etter etableringen i Norge i 1972 ble den funnet hekkende i Østfold, Vestfold og Telemark. Hauksangerens kjerneområde i Norge var Mølen i Vestfold og Jomfruland og Stråholmen i Telemark. I perioden 2008–2011 ble det gjort 1–4 observasjoner i hekketiden i disse områdene, og i 2009 ble et par som viste hekkeatferd observert på Stråholmen. I tillegg ble en syngende hann observert på Hvaler i Østfold i 2010. I 2012 og 2013 ble det ikke dokumentert hauksangere i Norge i hekketiden. I 2014 gjorde man to funn (Jomfruland og Mølen), i 2015 ingen funn, i 2016 ett funn (Mølen) og i 2017 to funn (Mølen og Klåstadkilen, Vestfold). I perioden 2018–2020 er det ikke gjort funn i hekketiden. På bakgrunn av disse opplysningene er arten nå høyst sannsynlig forsvunnet som regelmessig reproduserende i Norge, men Artsdatabanken avventer inntil videre med å vurdere arten som regionalt utdødd RE. I Sverige er bestanden estimert til ca. 750 individer, og den har vist en nedgang på ca. 50 % de siste tre generasjoner. I Finland ble bestanden estimert til 400–1600 individer i 2011, og i nedgang. I Danmark etablerte hauksangeren seg på 1800-tallet og ble en vanlig hekkefugl, men forsvant mange steder utover på 1900-tallet. Det siste sikre hekkefunnet ble gjort i 1998, og arten regnes nå som regionalt utdødd RE. I Europa generelt har bestanden vist en markant nedgang (66 %) i perioden 1982–2017, men den har vært økende i perioden 2008–2017 (21 %, EBCC 2017).