En definisjon av begrepet er god psykososial tilpasning hos barn som opplever risiko. En risiko i et barns oppvekstforhold kan være stress, belastning og disharmoniske familieforhold. Tidligere forskning på dette fenomenet har ofte dreid seg om barn som vokser opp med foreldre med psykopatologiskie tilstander. I disse tilfellene kan risiko dekke alle tre punktene. Barn som til tross for risikoen, viser motstandsdyktighet og god tilpasning i samfunnet sier å utvise resiliens. I norsk litteratur brukes ofte resiliens, resilient og resilienthet om hverandre. De to foregående viser til personlighetstrekk, mens kun den første handler om et samspill mellom barnets personlighet og dens miljø. For forskning har det vært viktig å understreke at resiliens ikke oppstår i et vakuum, men er en kombinasjon mellom barnet og omgivelsene. Det er også viktig å understreke at både resiliens og risiko er relativt, og kan variere fra barn til barn. Den nøyaktige mekanismen bak er ennå ikke kjent, men det tenkes at det må være en kombinasjon av flere forhold. Begrepet løvetann-barn er ofte blitt brukt om de som viser resiliens, men denne betegnelsen er misvisende da det hovedsakelig relaterer kun til forhold i barnet selv, uten å ta høyde for miljøet barnet lever i.