På denne plata har Smith utforsket støyelementer i musikken, samtidig som den gode melodien han var kjent for er framtredende. På mange måter er den en logisk fortsettelse av hans utforsking av arrangementer som går fra fire-sporsopptak på (1994) til tjukke lydvegger på (2000). Tematisk er det fremdeles introspektivt, gjerne i de mørke hjørnene av livet, sammen med en positiv grunnholdning som skinner gjennom tristessen. Det er blitt sagt at mange av de mer avslørende sangene om hans privatliv bevisst er blitt tatt bort, siden de fleste av disse handlet om et trøblete forhold til hans familie, som nå satt med rettighetene. Mange av sangene skraper likevel langt under overflaten, og er både innom selvmordstanker, hans minner fra et kortvarig opphold på en avrusningsklinikk og sitt eget dårlige selvbilde.