Vilhelms korrespondanse er den beste kilden til hans historie, enten han forteller fra sin ungdom og om sitt klosters trengsel og fremgang, eller grubler over tidens begivenheter og (i form av en oppdiktet brevveksling) drøfter kirkerettslige spørsmål. Brevene kaster lys over hans livlige, ildfulle og utålmodige personlighet, som forener brennende tro og hensynsløs lidenskap med munkeaktig ydmykhet og fransk høflighet. Typisk er hans overstrømmende vennskapsforsikringer overfor abbed Valbert av Esrom kloster for hans hjelpsomhet overfor Æbelholt.