Uvanlig for 1700-tallet var Gibbon aldri tilfreds med andrehåndskilder når direkte kilder var tilgjengelige. «Jeg har alltid fortrukket,» har han sagt, «å gå direkte til kilden. Det er min nysgjerrighet og en form for plikt, som har presset meg til å studere originalene, og det, om de noen gang har sluppet unna min leting, har jeg alltid markert det som annenhåndsbevis, på hva som en setning eller et fakta var blitt redusert til å være avhengig av.» på grunn av vektleggingen av primærkilder har Gibbon blitt trukket fram som en av de første moderne historikere.