Senere tids forskning har bekreftet dette synet: Nestorianismen, slik den ble fordømt på Efesos-konsilet, var for en stor del en teologisk stråmann. Enkelte av kirkens representanter, for eksempel Barsauma av Nisibis (400–495), så seg riktignok politisk tjent med å fronte deler av Nestorios' lære. Dette økte aksepten for Østens kirke hos de persiske makthaverne, siden det samtidig førte til fordømmelse av og større avstand til Romerrikets kirke.