Norge har historisk lenge vært underlagt andre nasjonalstater, som under Danmark-Norge (1537-1814) og Unionen mellom Sverige og Norge (1814-1905) og det var først ved Norges Grunnlov i 1814 at landet innførte sin egen valgordning og holdt nasjonale valg bestemt ved lov. Det ble avholdt stortingsvalg både i 1814, 1815 og 1817, men etter dette ble valg avholdt hvert tredje år frem til 1936 (med en forskyvning i 1870). Under andre verdenskrig ble det ikke avholdt valg da Norges regjering fungerte fra London. Siden valget avholdt i 1945 har stortingsvalg blitt avholdt i Norge hvert fjerde år. Det som nå heter kommune- og fylkestingsvalg ble først avholdt i 1898 med begrenset utstrekning til folkemassene (rundt 10 % hadde stemmerett). Frem til andre verdenskrig ble lokalvalg avholdt året etter stortingsvalg, men dette endret form etter krigen da det først ble avholdt valg i 1945 (samme år som stortingsvalget) for så igjen i 1947. Siden dette har lokalvalgene gått med to års avstand til de nasjonale valgene slik at Norge i praksis har valg hvert andre år hva gjelder politiske representanter. Lokalvalgene har endret karakter gjennom historien spesielt da fylkeskommunen ble etablert som eget administrativ ledd der velgere skulle velge sine representanter direkte. Det var også ved kommunestyrevalg kvinner først fikk tilgang i begrenset form før stemmeretten offisielt stod i 1913 for nasjonale valg.