Skådalen var det siste av mange steder for undervisning av døve barn i den norske hovedstaden. Det startet i 1848 da Fredrik Glad Balchen (1815–1897) med kongelig tillatelse leide lokaler for undervisning i Professor Heibergs gård langs Slotsveien. Denne gården rommer i dag Grand Hotel som ble etablert i 1874 langs gaten som nå hadde fått sitt nåværende navn, Karl Johans gate. Den første døveskolen ble åpnet i Fru Stenersens gård på hjørnet av Akersgaten og Grensen i 1851 under navnet . Over de neste 150 år var døveskolen ofte på flyttefot, og holdt blant annet til på Schafteløkken (Elisenberg) på Frogner – byens største tømmerbygning – fra 1858 til 1891. Fra det var besluttet at døveskolene skulle organiseres som internat- og eksternatskoler fordelt på hele landsdeler (Oslo døveskole for Sør-Norge), var åpne og rommelige beliggenheter ettertraktet siden 1891. Man burde også ha en sentral plassering for enkel utreise for skoleelevene til sine hjem.