Etter at ekteskapet med Henrik IV ble annullert, beholdt hun tittelen som dronning. Hun besøkte dronning Maria de' Medici jevnlig og på likefot, og kongen konsulterte henne jevnlig i viktige saker. Etter et langt liv, preget av kultivering av kunstartene, døde hun i Paris i mars 1615. Mens hun satt fengslet av sin bror i atten år, benyttet hun tiden til å skrive sine memoarer, som omfattet en rekke fortellinger knyttet til striden mellom brødrene Karl IX og Henrik III og ektemannen Henrik IV. Hennes brev og memoarer, som hovedsakelig ble skrevet på 1590-tallet, er stilmessig kompetent skrevet, og fremstår som de fremste på 1500-tallet. De viser et annet bilde enn myten om henne og gir den moderne leser et glimt av hennes egentlige personlighet. Hun valgte å skrive dem i form av epistler og begynte dem som en rekke brev til barndomsvennen Pierre de Bourdeille Brantôme. Hun var lojal mot Valois-familien og til tross for de mange uhyrlighetene hun ble utsatt for av sine brødre kritiserte hun dem aldri sine skrifter. Hun var også lojal mot sin ektemann, til tross for at følelsene dem imellom tidvis var lunkne. Memoarene ble utgitt i 1628, flere år etter hennes død.