Hull baserte i stor grad sin læringsteori på observasjoner av, og eksperimenter med hvite rotters læring i labyrinter. I 1940 foretok han imidlertid en ekskursjon til området verbal læring (et av hans tidligere interessefelter), nærmere bestemt utenatlæring av meningsløse stavelser i Ebbinghaus-tradisjonen. I forsøket på å utarbeide forskningsresultatene i en teori, fikk han hjelp av dyktige logikere og matematikere, og resultatet ble boken «Matematisk-deduktiv teori om utenatlæring». Teorien fremstilles som et logisk tett sammenknyttet system av postulater, korrolarier (følgesetninger) og teoremer (læresetninger), for en stor del formulert og bevist matematisk. Da boken kom ut, ble den feiret som et landmerke i utviklingen av vitenskapelig psykologi. Bokens tekniske og vanskelig tilgjengelige form gjorde imidlertid at den ble sjeldent lest, og den var omtrent ikke forskningsproduktiv.