Fram til moderne tid har epikurisme blitt hovedsakelig vurdert som en filosofi som rettferdiggjorde et utsvevende liv, men det var først og fremst kristne som fremmet denne betraktningen da epikurisme ikke motsvarte de kristne normene, og samtidig mislikte de kristne at epikurismen avviste at det var noen gud som straffet eller belønnet menneskene. Med andre polemiserende tekster mot teologi (læren om Gud), antroposentrisme (det menneskelige fokus), og teleologi (prosessers hensikt eller mål), ble disse tekstene bannlyst under den kristne middelalderen, og kun fragmenter har blitt bevart for ettertiden. Under renessansen fikk imidlertid epikurismen igjen oppmerksomhet.