Dikteren begynner med at frihetsdrømmene mistet retning og falt til jorda etter 1815 og Napoleons nederlag. Han sier at menneskeheten i lang tid har vært ført blind i ring av den hellige allianse, og at dette har ført til en drøm om den greske antikken heller enn en oppmerksomhet rettet mot samtidens problemer. Så hører han plutselig at det runger fra Paris, og blir vekt av julirevolusjonen, og dermed blir han samtidsoppmerksom igjen. Han registrerer hvordan en rekke opprør rundt i Europa fra Paris via Belgia til Polen er i ferd med å velte de siste årenes tvangspolitikk, og bryter ut i en ren revolusjonsode – der det beskrives hvordan blodet nærmest oversvømmer byene og de gamle katedralene, «lasternes bolsted». Sentret for dette er atter en gang Frankrike, og dikteren håper dette er et tegn på en ny og bedre tid.