Verket bygger på to separate tolvtonerekker, og antakelig var rekke nr. 2 unnfanget først. Den benyttes i første sats, og antakelig har rekke 1 blitt utviklet underveis i komposisjonsarbeidet. Dette framgår av Stravinskijs arbeidspapirer. Selv om verket er fra Stravinskijs serielle periode, er det meget spesielt i så måte, han viser hele tiden evne til å forene serielle prinsipper med tonale elementer. Man får hele tiden en følelse av at det trekker mot tonale sentra. Dette er særegent for Stravinskijsom i utgangspunktet ikke hadde noe særlig forhold til tolvtonemusikk. Hans måte å behandle tolvtonerekkene på minner mer om Weberns enn Schönbergs teknikk.