Som motstander av Venstres frihandelsvennlige politikk og nedbyggingen av det norske forsvaret i mellomkrigstiden, meldte han seg i 1933 inn i Nasjonal Samling, men forlot det året etter. Imidlertid meldte han seg inn igjen i 1941. Hans orientering gikk først og fremst i retning av å forsvare norske næringsinteresser. Samtidig var han motstander av parlamentarismen som hans far hadde vært med på å innføre, og han aksepterte fullt ut et autoritært styre som en overordnet politisk ramme i Norge.