Ved inngangen til 1990-tallet kom en ny bølge med kondisjonalitet inn i lån- og bistandspolitikk. Mens donorene på 1980-tallet hadde fokusert utelukkende på økonomi når man stilte krav, begynte de nå å stille visse krav til styresett og andre politiske forhold for at overføringer skulle finne sted. OECD-land erklærte etter murens fall i 1989 at de så en sammenheng mellom demokratiske regimer, respekt for menneskerettigheter og en effektiv økonomisk politikk. De mente dette synet rettferdiggjorde innblanding i politiske forhold i mottakerlandene og krav om politisk reform for å sikre mer effektiv bruk av lån- og bistandsmidler. Verdensbanken, IMF og FNs utviklingsorganisasjoner har ikke mandat til å blande seg inn i utviklingslands politiske forhold på samme måte som bilaterale donorer. De kunne altså ikke direkte formulere demokratisk utvikling som et mål, så de gjorde det på en mer indirekte måte, nemlig gjennom begrepet eller godt styresett.