Oscar Alin anså det norske Stortinget som rebeller mot sin svenske konge og stat. Han mente at Stortinget pliktet å gjøre de endringer gjennom Novembergrunnloven som banet veien for union med Sverige, for å oppfylle Kieltraktaten. Han mente det lå i den svenske monarks suverene rett å tillate nordmennene å beholde sin grunnlov, uten at det av den grunn endret noe på Norges status, eller at Norge av den grunn ble en suveren stat. Etter dette synet var Novembergrunnloven en pålagt og pliktig kodifisering av den sammensmelting med Sverige som Kieltraktaten krevde, og som den svenske kongen tillot nordmennene å foreta innenfor de rammer Sverige dikterte i Moss. I tråd med sin hovedoppfatning om at Kieltraktaten etablerte unionen, mente Alin at den norske Grunnloven ikke var en selvstendig norsk konstitusjon, men det første norske unionsdokumentet. Han mente at Novembergrunnloven ikke var et selvstendig lands konstitusjon, men et unionsdokument som først ble gyldig etter at Kongen hadde godkjent det. I Alins øyne var november-stortinget ganske enkelt en forsamling Kongen hadde tillatt for å skrive et unionsdokument som han siden skulle godkjenne og gjøre rettslig gyldig. I forlengelsen av dette fulgte det at ingen endring av den norske grunnloven kunne skje uten gjennom forhandling mellom Norge og Sverige - et syn som aldri fullt dominerte svensk politikk, men som sent i unionstiden avfødte et krav fra svenske konservative om at Sverige skulle foreta en fullstendig revisjon av grunnloven.