Jacopo var i besittelse av stor uttrykkskraft og evnen til å lansere nye ideer om komposisjon. Han var opplært i farens verksted og brøt av fra den plikttro og populære tradisjonen ved å studere trykk av Raffal og utviklingen innen manierismen. I sine tidligste manieristiske arbeider benyttet han langstrakte skikkelser og strålende farger. På 1540-tallet var Jacopo eksperimentell som maler, positurene til skikkelsene i bildene hans var tvungne og stillingene unaturlige. Denne fasen viste seg å bli avgjørende for hans egne, personlige stil hvor han kunne assimilere nye ideer og forvandle dem til kunst med en sterk formidlende kraft. Hans folkelige realisme var underbygget av en usedvanlig bruk av lysvirkninger og kjennetegnet av en naturtrohet i skikkelser og detaljer i bildene, særlig med hensyn til gjengivelsen av dyr. Den lokale smaken krevde at kunsten avbildet virkeligheten, og Jacopo hentet inspirasjon fra enkle, menneskelige situasjoner som livet på landet og sider ved naturen som han studerte i hjembyen.