På norsk kan begrepet ganske enkelt referere til en episodisk fortelling innenfor et eventyr av en antihelt drivende underveis eller på kjøret. Henry Fielding viste sitt mesterskap av formen i (1742), (, 1743) og ( – ofte referert til som kun , 1749), men som Fielding selv skrev, disse romanene ble skrevet som en etterligning av Cervantes’ vis, forfatteren av , og ikke som en imitasjon av den pikareske roman.