Hardheten og voldsomheten i dommen ble målt opp mot alvorligheten i forbrytelsen. Som et angrep på monarkens autoritet, ble høyforræderi betraktet som en ytterst fordervelig handling som krevde det ytterst ekstreme form for straff. Det var dog en del dømte som fikk sine straffer modifisert og fikk lide en noe mindre hard medfart. I en periode på flere hundre år ble mange menn funnet skyldig i høyforræderi og underkastet lovens aller strengeste straff. Blant disse var mange engelske katolske prester som ble henrettet i den elisabethanske perioden, og flere av de såkalte kongemorderne, de som var med på å dømme Karl I av England i 1649. Den skotske frihetskjemperen William Wallace ble også dømt for høyforræderi i 1305 til tross for at han som skotte aldri hadde sverget troskap til Edvard I.