Gospelmusikkens popularitet spredte seg raskt til de store baptistmenighetene der flertallet av den afroamerkanske befolkningen hadde tilhørighet. I datidens sterkt rasesegregerte USA var afroamerikanerne i stor grad utelukket fra poulærkulturelle virksomheter som film- og musikkbransje, og en vesentlig del av denne befolkningens kulturutfoldelse foregikk derfor innenfor rammen av menighetene, som fungerte som møteplass og marked for egne kulturuttrykk. Et unntak var den hvite banjospilleren Polk Miller (1844–1913) fra Virginia, sønn av en plantasjeeier, som i 1899–1912 turnerte med svarte medspillere i Old South Quartette, med James L. Stamper som den mest kjente. Rasehatet gjorde at gruppen enkelte steder måtte spille med politibeskyttelse..