Sperling var en polyhistor, men særlig interesserte han seg for historie. Som 60-årig bestemte han seg for å lære islandsk, siden han forsto at mye historisk stoff var å finne hos de gamle islandske forfatterne. Han utga ikke mange skrifter i trykken, men etterlot seg et stort materiale i håndskrift, som endte opp i Det Kongelige Bibliotek. Blant dette er en historie over Hamburg i 18 bind og 17 bind om nordiske oldsaker.