Vasabibelen anses som et anstendig kompromiss mellom gammelt og nytt; den fulgte ikke det samtidige talespråket fullstendig, men var heller ikke for konservativt. Selv om oversettelsen ikke alltid var ensarta i stavemåten (spesielt når det gjelder vokaler), var det et stort skritt mot en mer ensarta svensk rettskriving. Den etablerte bruken av bokstavene «ä» og «ö» i stedet for de eldre «æ» og «ø», og innførte en helt ny bokstav, «å», i stedet for «o» i mange ord. Den innførte også konvensjoner som bruk av i stedet for i ord som «takke». Den pågående rivaliseringen mellom Danmark og Sverige kan ha hatt innflytelse på den nye oversettelsen, da infinitivsendelser som ble foretrukket foran det mer danskklingende .