Suttungteatret var en studiescene med fast tilholdssted på Tangen på Hedmark. Teatret var spesielt kjent for sin satsing på Wergeland og Kincks dramatikk, og fikk årviss støtte fra stat, fylke og kommune. Svein Gundersen kom inn i virksomheten i 1966, og jobbet i mange år full tid ved teatret, først som skuespiller og teatersnekrer, senere som regissør og scenograf. Gjennom tyve år var han administrativ leder med ansvar for regnskap, planleggings-, informasjons- og søknadsarbeid. På slutten av hans engasjementstid kom Suttungteatret inn som fast post på statsbudsjettet. I perioden fra 1966 til 1989 var han med i nærmere femti av teaterets produksjoner. Større roller var Grosserer Wulffie i av Jonas Lie (1975), Mazoliero i av Henrik Wergeland (1977), og Machiavelli i av Hans E. Kinck (1979). Han hadde regi for forestillinger som (1975) og Driftekaren (1983) av Kinck, Jødinden (1983) og (1985) av Wergeland; scenografi for forestillinger som av Wergeland (1980) og av I.R.Hagen (1989). Da professor Edvard Beyer så forestillingen Den sidste gjest (1975), omtalte han forestilingen i Dagbladet og kalte Suttungteatret . Suttungteatret fikk Hedmarksprisen i 1979. miniatyr|Svein Gundersen som Niccolo Machiavelli i Kincks drama "Mot Karneval". Suttungteatret 1979.