Nøden var stor i Norge rundt århundreskiftet og fattigvesenet, som hadde det offentlige ansvaret, ønsket at fattigstøtten var billigst mulig. Derfor skulle helst fattige barn plasseres hos bønder på landet. Foreldrene ønsket i de fleste tilfellene ikke å gi slipp på barna, men de hadde lite å si.