Før 1999 hadde Brann-trener Harald Aabrekk gått over til å spille med én spiss, samtidig som klubben hadde kjøpt den kraftige finske landslagsmannen Mika Kottila. Interessen fra utenlandske klubber høsten før gjorde at det derfor ble spekulert i et salg av Løvvik, selv om Løvvik selv uttalte at han likte seg i Brann og Bergen. Tidlig i mai fikk Løvvik sjansen fra start for første gang i 1999, og takket for tilliten med storspill og scoring mot Bodø/Glimt. Etter kampen gikk han ut i og lovte 20 seriemål om han fikk tillit. Løvvik fulgte opp med å bli matchvinner mot Vålerenga på Brann stadion uken etter, etter et soloraid på 30 meter . «Jeg har selvtillit og er i god form» uttalte han etter kampen, og både og kåret Løvvik til banens beste. Løvvik fortsatt med storspill og to mål mot Odd Grenland i juni, men Branns inntog i medaljekampen ble overskygget av det økonomiske bråket i klubben. I juli avgjorde Løvvik da Brann vant på Lerkendal, og bergenserne hadde da vunnet syv på rad. Dette satte fart på overgangsspekulasjonene, og Løvviks agent Terje Simonsen gikk ut med en prisantydning på seks millioner kroner. Noen dager senere la sveitsiske Grasshoppers inn et bud på ti millioner, noe som ville komme godt med for Brann i en svært presset økonomisk situasjon. Klubbledelsen aksepterte budet, men uten å konsultere hovedtrener Harald Aabrekk. En ferierende Aabrekk var lite begeistret for salget, mens Brann-formann Harald Schjelderup mente prisen var god og at salget gjorde at klubben kunne opprettholde målsettingene sine.