Den første tradisjonen er «den velkjente fortellingen» angående Alkibiades. Evpolis hadde angrepet politikeren i sitt stykke , men senere havnet under kommandoen til Alkibiades under den sicilianske ekspedisjon, Athens angrep på til Sicilia, fra 415- til 413 f.Kr., under Peloponneskrigen. Alkibiades skal ha hevnet seg ved å la forfatteren drukne på sjøveien til Sicilia. Det ville ha plassert Evpolis' død i «sent på våren eller tidlig på sommeren» 415 f.Kr. Fortellingen med noen små variasjoner i detaljene kan bli gjenfunnet i skriftene til Juvenalis, Aelius Aristides, Temistios, Platonios, Johannes Tzetzes, og Anonymus Crameri. Sistnevnte la til to nye detaljer. Først, at Evpolis hadde drevet gjøn med Alkibiades' rotasisme, det vil si hans tendens til å snøvle ved å la en talelyd, vanligvis s, z, d bli til r i talen. For det andre, at soldatene dykket dikterens hode gjentatte ganger under vann, noe som ikke uttrykkelig slår fast at han druknet eller overlevde. Fortellingen ble gjentatt i flere antikke kilder, men den hadde også de som avviste den. Eratosthenes pekte på at Evpolis også produserte drama den sicilianske ekspedisjon. Cicero siterte Eratosthenes og betraktet ham som en pålitelig kilde i denne saken.