I 2005 hadde den nye leder, Hu Jintao, fått et fastere grep om tøylene innen parti, stat og militærmakt. Et av hans viktigste prosjekter var å bøte på det teoretiske vakuum som var oppstått i kjølvannet av Dengs økonomisk vekst-orienterte politikk, og som begynte å skape problemer. Selv om både en bred middelklasse, og en liten men voksende overklasse, var oppstått, stod en svært stor del av befolkningen økonomist på stedet hvil, og de store forskjellene kunne føre til økende uro og trussel mot landets stabilitet (derfor det harmoniske samfunns politikk). Tanken var å ha noe å sette imot denne sosiale ubalanse og voksende uro med et økende antall protestepisoder. Man mante også at det var lagt for ensidig vekt i provins- og lokalregjeringer på bruttonasjonalprodukt-vekst, ofte ved hjelp av kreativ bokføring og skueprosjekter som på kunstig og ikke bærekraftig vis fikk veksttallene til å skyte i været. Derfor satte sentralregjeringen i gang en teoretisk kampanje som skulle flytte fokus fra «økonomisk vekst» til «sosial harmoni». Selv om den nye teori ennå ikke hadde fått betegnelsen ennå, blew den luftet og støttet under det tredje plenumsmøte av den 16. nasjonale partikongress (11.-14. oktober 2003). Guangdongs partisekretær Zhang Dejiang gikk så raskt ut med åpen støtte til tanken under et partimøte i Guangdong.