Den religiøse bevegelsen i Umbria ble fulgt av et annet litterært fenomen, det religiøse drama. I 1258 forlot eremitt Raniero Fasani sin hule han hadde levd i flere år og dukket brått opp i Perugia. Han sa at han var sendt av Gud for å avsløre mystiske visjoner, og for annonsere til verden forferdelige besøkende. Dette var en turbulent tid med politiske fraksjoner, interdikter og bannlysninger utstedt av pavene, og represalier av det keiserlig partiet. I dette miljøet stimulerte Fasanis utsagn formasjonen av , som, for en botsøving, som tuktet seg selv til de silblødde, og sang i dialog med deres brorskap. Disse , tett forbundet til kirkeliturgien, var det første eksempel på drama på morsmålet i Italia. De ble skrevet på dialekten i Umbria, på vers i åtte stavelser, men hadde liten litterær verdi. Utviklingen av dramaet var derimot rask. På slutten av 1200-tallet dukket opp, en blanding av liturgi og drama, og senere nådde («en munk som går i Guds tjeneste») den endelige formen for religøst drama som ville bli fortsatt i de påfølgende århundrene.