Bakgrunnen for fredningen var strid om et privat vern av Ringedalsfossen og Tyssestrengene (loddrette fall på 300 meter) gjennom avtale mellom DNT og grunneierne i Tyssedal. I 1920 godtok DNTs generalforsamling salg av fossene til AS Tyssefaldene som planla kraftutbygging. Det var mye strid om salget av servituttene i Tyssedal. DNT ble tilbudt 240.000 kroner for servituttet. Professor Jens Holmboe, formann i Vestlandske krets av Naturfredningsforeningen, kritiserte salget og satset da hardt på å redde Vettisfossen som erstatning for de to som ble solgt til kraftverk. Sammen med godseier Gjert F. Heiberg på Amla i Kaupanger besøkte han Jørgen Vetti og fekk til et evigvarende servitutt om at fossen skulle renne fritt uten regulering eller endring på noen måte. Holmboe ønsket ikke en gjentak av Tyssedal-saken og servituttet innebar at Naturfredningsforeningen (Naturvernforbundet) aldri kunne selge eller tjene på avtalen. Jørgen Vetti fikk i juni 1923 betalt 15.000 kroner i kompensasjon, hvorav DNT betalte halvparten, Johan Ludwig Mowinckel ga 1200 kroner, Årdal kommune 250 kroner og resten skaffet ved en innsamlingsaksjon. I februar 1924 vedtok regjeringen en kongelig resolusjon om varig vern av Vettisfossen; dette var første gang en elv i Norge fikk varig vern.