I 1770 ble halve øya holdt av fjorten bønder, som hadde drenert landet for høy og beitemarker. I steden for å eksportere levende kveg (som ofte ble utslitne av den lange reisa til marknaden og ga lave priser), begynte de i staden å eksportere saltet kjøtt i tønner for å få bedre priser. Resten av øya ble drivet av 45 grupper av leileninger, som arbeidet sammen på gårdene. Det ble rapportert i 1774 at innbyggerne på øya hadde «gode klær og nok mat, med mye korn og kveg».