Ekspedisjonen seilte sør langs Afrikas vestkyst, og hadde en stopp i den portugisiske kolonien Kapp Verde. Etter å ha seilt langs kysten av Angola, nådde Dias Golfo da Conceicão (Walvis Bay) i desember. På grunn av vindforholdene valgte Dias å foreta en solid "volta" (en "baut") mot vest for så å seile østover igjen. Stor var forskrekkelsen da de ikke fant land der de trodde de igjen skulle komme til de afrikanske kyster.Panikken steg da de dreide nordøstover og fremdeles ikke fant land på mange dager. Da de endelig nådde land var de kommet godt øst for det som senere skulle få navnet Kapp det gode håp. Her seilte de inn i det Dias kalte Aguada de São Brás (St. Blaises havn) – senere omdøpt Mossel Havn – 3. februar 1488. Ekspedisjonen nådde det østligste punktet på reisen 12. mars 1488, da de ankret opp i Kwaaihoek, nær munningen av Brushmans Elv, eller Great Fish River, hvor en markeringsstein med Kristusordenens kors ble reist. Dias ønsket å seile videre til India, men ble tvunget til å snu av mannskapet, som nektet å seile videre inn i de ukjente traktene mot nordøst. Det var først på tilbaketuren at sørspissen av Afrika ble oppdaget i mai 1488. Dias gav odden navnet "Stormenes Odde" (Cabo de Tormentas), ettersom ekspedisjon møtte stormvær da den skulle passere den. Dias og hans ekspedisjon vendte tilbake til Lisboa i desember samme år, etter å ha vært ute i 16 måneder. Da Portugals kong Johan II fikk rapport av Bartolomeu Dias om at han hadde lyktes med å runde sørspissen av Afrika, døpte kongen om odden til Kapp det gode håp (Cabo de Boa Esperanca). "Det Gode Håp" var håpet om at en sjøvei til India med dets rikdommer nå endeligs skulle bli funnet.