Bonald fikk etter hvert Napoléons tillatelse til å vende tilbake til Frankrike, men følte seg mistenkeliggjort, og levde stillferdig de første årene. I 1806 redigerte han sammen med François-René de Chateaubriand og Joseph Fiévée. Etter Napoléons fall nøt Bonald derimot «stor gunst under restaurasjonen.» Fra 1815 til 1822 var Bonald valgt til deputertkammeret (underhuset) fra Aveyron, deretter utpekt av kongen til medlem av overhuset. Forbudet mot skilsmisser ble foreslått av Bonald i 1815 og vedtatt i 1816. Han var også sentral i å oppheve pressefriheten i 1822 og etablere en sensurkomité med seg selv som formann. Han trakk seg tilbake fra offentligheten etter julirevolusjonen i 1830 og levde sine siste år på châteauet ved Millau.