Ordet henspiller på patron-klientforhold, en vanlig sosial ordning i Romerriket. Rike og mektige mennesker var , eller beskyttere, for mennesker av lavere stand, . Patronen ga beskyttelse, hjalp ofte til økonomisk, og kunne sørge for at klientene fikk politiske embeter. Samtidig ble klienten satt i takknemlighetsgjeld til patronen, og måtte støtte ham politisk og på andre måter. Klientkongedømmene er den samme ordningen brukt på et høyere nivå; romerne fungerte som patroner som sikret en viss selvstendighet, mens klientene på sin side støttet romerne i krig og var vennligsinnet mot de egentlige makthavere.