Sant'Alessios rolle ligger i et svært høyt toneleie og er skrevet for en kastratsanger. Ved uroppføringen var halvparten av sangerne fra det pavelige kor, og flere sopranroller ble sunget av andre . Orkesteret er moderne; de gamle gambene er erstattet med fioliner, celli, harper, lutter, teorber og cembali. Operaen innledes av canzonas som fungerer som overtyrer, de første i sitt slag i operahistorien. Danser og komiske avdelinger avløses av alvorlige arier, resitativer, og til og med en madrigalaktig . Inntrykket er et svært effektivt dramatisk mangfold, noe som bekreftes av hyppige oppsetninger i Landis samtid. var en av de første sceniske verk som lyktes i å blande monodiske og polyfone stiltrekk.