Med en så spinkel, og ofte full skinnbåt ferdes grønlenderne i isfylte farvann, og ofte i rivende strøm med sammenstøtende isflak, eller hvor man på den ene side har isen eller åpent hav, og på den andre siden en bratt klippekyst, der landing er umulig. Skinnbåter hadde mange fordeler for inuittene, sammenlignet med andre båter. De rommet mye på grunn av den flatbunnede formen, de var lette å hale på land og opp på isen, og den kunne bæres kortere strekninger over land. I tilfelle hull i båtens hud, noe som lett kunne skje i isfarvann, kunne en skade utbedres midlertidig med en gang med å presse et stykke spekk mot lekkasjen, og senere repareres ved hjelp av nål og tråd. Selv om båten kommer i press i isen, slik at en del av treverket ble knekt, kunne den likevel brukes dersom skinnhuden var tett. Konebåten fløt også på grunt vann og på land kunne den snues med bunnen i været og brukes som telt.