Aars skrev i 1935 om Oslos særpreg med nye og gamle, høye og lave hus ved siden av hverandre, som gir byen det han kalte grokraft, uro og spenning. For sin del foretrakk han dette preget fremfor gjennomløpende gesimser og ensrettede etasjehøyder. Byen må ta vare på intime byrom, kirketårnene må fortsatt få rage opp over den øvrige bebyggelsen og nye høyhus ikke få skade bysilhuetten, skrev Aars. Han representerte ikke det dominerende synet blant arkitekter og kulturinteresserte i tiden, der funksjonalistiske arkitekter mente at murbyen var stilkopiering og nostalgi. For arbeiderbevegelsen sto murbyen for en borgerlighet man ville legge bak seg.