I mai 1291 krevde Edvard at hans påstand om føydalt overherredømme over Skottland ble anerkjent før han ville gå inn og fungere som dommer. Han var der, ikke som en som mekler eller oppmann, men som dommer. Istedenfor selv å legge fram bevis for at han var deres overherre, krevde at den motsatte: skottene skulle framlegge bevis for å vise at han var den lovlige overherren, Skottene var sjokkerte over dette kravet, og etter en dags betenkning svarte de ved Robert Wishart, biskop av Glasgow, at uten en konge var det ingen i riket ansvarlig nok til å gi en slik innrømmelse, og derfor var alle forsikringer gitt av skottene verdiløse. Selv om dette svaret var teknisk og juridisk korrekt etter datidens standarder, irriterte dette svaret Edvard nok til at han nektet å få det innført i den offisielle saksprotokollen. Skottene var presset, særlig den skotske adelen som hadde eiendommer i England, og det ville være enkelt for kong Edvard å konfiskere disse landområdene hvis de viste ham ulydighet.