De fleste klokkene hang i et klokketårn som var plassert enten på stabburstaket eller på låvetaket. Den skulle henge fritt så lyden bar langt utover. Det skulle heller ikke være for langt å gå for kokka eller den som skulle ringe. Oftest sto en på stabburstrappa og ringte inn til mat. Klokketårnet var mange steder et karakteristisk trekk i kulturlandskapet. Øverst i Gudbrandsdalen og Ottadalen er klokketårnet løkformet og tekket med spon. På flatbygdene er klokketårnet preget av sveitserstilen. Øverst er klokketårnet ofte dekorert med ei vindfløy med årstall.