Sangene ble framført eller deklamert (stundom for et tilfeldig publikum, noen ganger for en mer formell oppsetning) av sjonglører som også akkompagnerte seg selv eller av andre på en , en middelaldersk fele spilt med en bue. Noen manuskripttekster har linjer hvor sjongløren forlanger oppmerksomhet, truer med å stoppe å synge, lover å fortsette neste dag, og ber om penger eller gaver. Ettersom papir var meget kostbart og ikke alle poeter kunne lese, synes det som om at selv etter at chansoner begynte å bli skrevet ned ble mange framføringer fortsatt framført muntlig etter hukommelsen, selv etter 1100-tallet. Som en indikasjon av den muntlige tradisjonen er linjer og stundom hele vers, spesielt i de tidligste utgavene, merkbart formalistisk, noe som gjorde det mulig å konstruere et dikt i framførelse og for publikum å fange inn nye tema med letthet.