Radikalfeminisme skiller seg fra de fleste andre feministiske retningene gjennom sin oppfatning av kvinner og menn som iboende antagonistiske grupper, og gjennom sin motstand mot hankjønnet. Tradisjonelt står radikalfeminismen i motsetning til både den sosialistiske/marxistiske kvinnebevegelsen og til den borgerlige kvinnebevegelsen, og radikalfeminister oppfatter begge disse som en del av et undertrykkende «patriarkat» eller mannssamfunn. Siden 1990-årene har radikalfeminismen posisjonert seg mot feminismens tredje bølge, herunder interseksjonell, queer- og transfeminisme, og radikalfeminister har ofte stilt seg kritiske til nyere ideer om kjønnsmangfold. En retning omtalt som transekskluderende radikalfeminisme avviser at transkvinner er kvinner og er sterkt kritisk til LHBT-bevegelsen.