Walsers hovedbudskap var at det tyske folk måtte bli ferdig med sine skyldbetyngede minner om fortiden. Hans argumentasjon gikk ikke ut på å redusere eller benekte noen av de faktiske hendelser som hadde funnet sted. Han forsøkte heller ikke å relativisere Holocaust. Det Walser kritiserte, var hvordan tyskere selv stadig lot sin nazistiske fortid gripe inn i livsstil og begivenheter i nåtidens Tyskland. Han mente at det hadde skjedd en «ritualisering» slik at denne skyldbelagte fortid stadig kom i fokus ved nye minnesmerker, feiringer av begivenheter og pliktmessige påminnelser om Auschwitz.