Navnet Leeds er første gang dokumentert i formen «Loidis». I tiden rundt 731 nevner den angelsaksiske historikeren Beda stedet i bok II, kapittel 14, av sitt verk (latin: ) i diskusjonen av et alter som overlevde fra en kirke reist av Edwin av Northumbria, lokalisert i («regionen kjent som Lodidis»). Dette var øyensynlig et regionalt navn, men det opptrer senere i (1086) som betegnelse på bosetningen her i den senere angelsaksiske formen . Dette navnet er ikke angelsaksisk i formen, og derfor antagelig angelsaksisk utgave av et eldre brytonisk navn. Dette eldre navnet er rekonstruert til keltiske i betydningen «folket ved den sterkt strømmende elv». Det er i referanse til elven Aire som fortsatt flyter gjennom byen. Som stedsnavn henviste det antagelig til en skog som dekket det meste av det brytoniske kongeriket Elmet, og som eksisterte i løpet av 400-tallet og fram til tidlig på 600-tallet. En innbygger fra Leeds er lokalt kjent som , av usikker opprinnelse, men muligens avledet fra Loidis, eller at i området Briggate refererte de lokale til de tallrike nabogatene som «loins» i den lokale dialekt, en korrupsjon av ordet «lanes», og de som hang i disse gatene ble derfor kalt for «loiners».