Situasjonen forverret seg med Mussoliniregjeringen, så meget at biskopen den 16. januar 1928, sammen med erkebiskop Francesco Borgia Sedej (Gorizia og Gradisca), og biskop Luigi Fogar (Trieste og Capodistria), sendte et memorandum direkte til regjeringssjef Benito Mussolini for å protestere mot utdanningsministeren beslutning om å avskaffe bruk av slovensk og kroatisk i de tre første barneklassene. Selv om konkordatet mellom stat og kirke undertegnet 11. februar 1929 eksplisitt åpnet for å utnevne sogneprester som i tillegg til italiensk også forsto og snakket det språket som var i bruk lokalt, for bedre å yte religiøs bistand på de troendes språk i henhold til til kirkens egne regler, ble forholdet mellom Den hellige stol og kongeriket Italia stadig vanskeligere. I sitt bispedømme måtte biskop Pederzolli kjempe mot de sivile myndigheter mot en rekke tiltak som spant fra oppløsningen av katolske ungdomsklubber, vilkårlig italienisering av prestenes etternavn, til misbruk som å spørre skolebarn om hvilket språk som ble talt i skriftestolen. Resultatet komme være tiltak mot presten, til oh med fengsling.