Klokken 7 om morgenen ankom ti H-21 "flyvende bananer" med 1. bataljon i Sør-Vietnams 11. infanteriregiment en risåker ca. 300 meter fra Ấp Bắc. Åkeren var dekket av tåke, og enhetene bevegde seg til fots i kolonner mot landsbyen. Da sørvietnameserne var 30 meter fra åkerkanten åpnet Viet Cong sitt bakholdsangrep. 1. bataljons kommadør ble umiddelbart drept, og mange av hans medsoldater ble meiet ned i den åpne åkeren. Resten av enheten søkte dekning. Helikoptrene, fløyet av amerikanske piloter, fraktet forsterkninger inn for å hjelpe. Stadig flere kompanier ble satt inn i det dødelige kuleregnet. Viet Cong skjøt mot helikopterne med granater og bombekastere, og ødela fem mens de landet og tok av. Sørvietnameserne fikk utover ettermiddagen artilleristøtte og luftstøtte fra amerikanske enheter som beskjøt de nordvietnamesiske stillingene, med minimal effekt. Til slutt ble M113-panservogner satt inn i slaget for å redde de sørvietnamesiske enhetene. Tidligere fikk disse kjøretøyene Viet Cong til å flykte, men denne gangen ble vognene og deres utsatte maskingeværmannskap beskutt. Noen av slagets tyngste tap ble lidd av panservongsmannskapene. Etter hvert som kvelden nærmet seg, satte Sør-Vietnam til slutt inn sin elitestyrke av 300 fallskjermjegere for å avskjære nordvietnamesernes tilbaketrekning mot øst. Da transportflyene nærmet seg Ấp Bắc, ble de beskutt og pilotene endret flygeretning. Mannskapene kompanserte ikke for denne endringen da de hoppet ut av flyene, og landet dermed kommunistenes stillinger, i stedet for bak. Mange av soldatenes fallskjermer satt seg fast i trærne. Dermed ble også denne enheten utsatt for store tap. På tross av all motgangen, var det like før Viet Congs stillinger falt. Nordvietnameserne trakk seg derfor tilbake mot øst da natten falt på kvelden 2. januar, uten å bli forhindret eller beskutt.