Spiserøret hos drøvtyggere ender i nettmagens fremre vegg og fortsetter via svelgrenna mot åpningen til bladmagen. Når dyra spiser havner imidlertid det tygde plantematerialet først i formagen, enten vomma (de grovere delene) eller i nettmagen (de finere delene), der cellulose, hemicellulose og andre polysakkarider brytes ned av mikroorganismer. Formagen fungerer som et gjæringskammer. De tyngre fine halvfordøyde delene synker etter hvert til bunnen av nettmagen og går videre via svelgrenna til bladmagen når nettmagen trekker seg sammen. Næring som har havnet i vomma vil etter en tids gjæring være halvfordøyd. Dette halvfordøyde plantematerialet kalles og blir gulpet opp og tygd på nytt, for deretter å svelges tilbake til nettmagen og (om det er fint nok) gå videre til bladmagen, der en del av væsken fjernes. Det fortykka nedbrutte plantematerialet havner så i løypemagen (som tilsvarer vår ene magesekk og typisk har et svært surt miljø), der enzymer fortsetter nedbrytningen av næringsstoffene, før det sendes videre til tolvfingertarmen (der bukspytt nøytraliserer syrene) og ut i tynntarmen og resten av tarmsystemet. Hos dyr som mangler bladmagen må løypemagen og tynntarmen i større grad bidra til opptaket av væske.