Bainis bok om Palestrina etablerte 1800-tallets heltedyrkelse av renessansemesteren for kontrapunkt, og kalte også Palestrina for forsvareren av kirkemusikken mot det påståtte forbudet mot kontrapunkt utstedt av Tridentinerkonsilet. Moderne forskere tror ikke at denne påstanden var falsk – men likevel sterkt overdrevet. Palestrina var en av mange dyktige komponister på denne tiden, og Tridentinerkonsilets innflytelse over komponister var mer begrenset enn først antatt. Den venetianske skole ignorerte for eksempel forbudet fullstendig, og andre komponister i Palestrinas sjanger, som Orlando di Lasso, som virket i München, sto helt fritt til å skrive som de ville. Til tross for sine mangler, var Bainis bok viktig og betydningsfull for å gjøre 1800-tallsmusikere og publikum oppmerksomme på renessansemusikk.