Veggene er laftet av forholdsvis grovt rundtømmer, og laftehogget er utført på den måten som har fått navn etter nettopp denne stua, raulandslaft. Dette er den eldste kjente forekomsten av en type laft som ble utbredt før svartedauen, og som fortsatte i bruk også i nyere tid. I motsetning til det jevngamle findalslaftet ligger i raulandslaftet midt i stokktverrsnittet, noe som gjør mindre utsatt for brudd. I har tømrerne satt igjen en kloss («garpe», «barke» eller «kverke») som passer inn i til den underliggende kryssende stokken og sikrer stabilitet mot vridning og sideveis forskyvning. Hoggemåten gir halsen et T-formet tverrsnitt. På begge sider av overhogget er det hogd som gir god tilslutning til skråflatene i neste stokks underhogg.