Paus sang og skrev konsekvent på norsk, som da han debuterte var helt nytt og uhørt for rock- og annen populærmusikk. Thyvold sa at Paus' betydning for norskspråklig musikk ikke kan overvurderes, og at alle som kom etter ham – som «de fire store» – står i gjeld til ham: «Ole Paus utfordrer deg til å gjøre det på ditt eget språk, men samtidig legger han listen veldig, veldig høyt». I forbindelse med 50-årsjubileet for Ole Paus' debut i 2020 utkom boken med alle Paus' sangtekster. Paus døde i desember 2023, 76 år gammel. Den ufullendte selvbiografien ble utgitt i 2024; boken beskrives som «like mye en fortelling om storfamilien Paus, som det er historien om en av Norges mest folkekjære visesangere og rabulister». I et av de siste fragmentene fra hans egen hånd i selvbiografien forteller Paus at Alf Cranner viste ham landskaper som skulle prege ham: «Det var avsindige stup og vidunderlige avgrunner, en verden der poeter og tyver, artister og gjøglere smeltet sammen til en ny og hemmelig skapelsesberetning. Borgerlig skyldfølelse ble brensel til bålet som bare nakne sjeler finner varme ved». Willy Pedersen skriver at «dette er den aldrende Paus sine egne erindringer om det magiske som skjedde da han var tyve år. Det er også en nøkkel til lesingen av Asbjørn Bakkes solidariske essay om en begavet rømling som aldri tålte at livet ble for lett og ukomplisert.» Ole Paus er begravet i familiegrav på Vestre gravlund, i graven etablert av oldefaren, stålmagnaten Ole Paus.