Yann de Caprona oppgir at ordet kommer av middelalderlatin , «saksbehandler, fortrolig medarbei­der, som holder på en hemmelighet; hemme­lig rom» og er avledet av secretus «». Secretus stammer fra verbet secernere «adskille», som bygger på - «av» + «skille, skjelne, oppfatte». oppgir at tittelen stammer fra middelalderlatin og betyr en «som tar vare på sekretet (privatseglet)», i betydningen medhjelper ved utførelse av skriftlig arbeid. En var med andre ord en betrodd person som tok seg av korrespondansen og affærene for en annen (gjerne mektig) person på en fortrolig måte.