Lachenmann utviklet konsekvent en med en klanglighet som – oppnådd ved hjelp av nye spilleteknikker for tradisjonelle orkesterinstrumenter – ofte står nærmere støy enn den symfoniske tradisjonen. I møtet mellom «det filharmoniske apparat» og klanger som avslører sitt akustiske opphav skal spillere og tilhørere gjøres oppmerksom på forbindelsen med de konkrete klangene. Målet for komponisten er ikke vakker klang, men heller opplevelsen av system og uvanlige transformasjoner ved hjelp av usedvanlige klanglige hendelser.