Skrjabin var i sin ungdom kjent som avantgardist, men assosieres i dag mer med den komplekse klavermusikken fra sine siste år, i sonatene 6 til 10. I motsetning til de fleste russiske komponistene knyttet ikke Skrjabin an til landets nasjonaltradisjon, men var internasjonalist og antitradisjonell. Han planla et panteistisk som skulle forene alle kunstarter, som musikk, dans, diktning, fargevirkninger og duft. Han rakk ikke virkeliggjøre sine planer, men i sine to siste verk, og Prometeus (), siktet han mot dette målet. I det sistnevnte anvendte han et selvkonstruert fargepiano som projiserte farger på en skjerm.