En mastaba (gammelegyptisk: , «evig hus») var en flat plattform som oldtidens egyptere bygget over en grav for å beskytte og markere den. Etter 2700 f.Kr. begynte egypterne å bygge pyramider, noe som varte fram til rundt 1700 f.Kr. Den første pyramiden var Djoserpyramiden som ble bygget i løpet av tredje dynasti av farao Djoser og hans arkitekt Imhotep, som en trappepyramide ved å bygge seks mastabaer oppå hverandre: i praksis en ziggurat uten et tempel på toppen. De største egyptiske pyramidene er pyramidekompleksene på Gizaplatået utenfor Kairo. Pyramidenes tidsalder nådde også sitt høydepunkt ved Giza i årene 2575–2150 f.Kr. Oldtidens egyptiske pyramider ble i de fleste tilfeller plassert vest for elven Nilen ettersom den guddommelige faraos sjel var ment å bli med solen ved dens nedstigning før den fortsatte med solen i det evige kretsløp. Pyramidene begynte som trappepyramider, men de fleste fikk en polert, meget skinnende, hvit kalksteinsoverflate som skinte heftig i solen, og som gjorde at de kunne bli sett fra stor avstand. Spissen, en toppstein, , var som en miniatyrpyramide i seg selv. Den ble framstilt av hard stein, granitt eller basalt, og kunne også bli belagt med gull, sølv eller elektrum, og ville ha vært meget reflekterende.