Paret Whitings innførte begrepet «kulturelle læringsmiljø» for å beskrive omgivelsene som påvirker et barn i utvikling. Beatrice Whiting definerte et barns miljømessige kontekst som «preget av en aktivitet som pågår, et fysisk avgrenset rom, en karakteristisk gruppe mennesker og normer for atferd». Dette miljøet består av flere lag: Barnets omgivelser (klima, flora og fauna) påvirker storsamfunnets historie (migrasjon, utveksling av materielle goder og oppfinnelser) som resulterer i vedlikeholdssystemer (bosetningsmønster, rettssystemet, sosial kontroll og arbeidsdeling) som danner et kulturelt læringsmiljø. Disse faktorene påvirker lært atferd eller progressive uttrykkssystemer som tar form av religion, magiske forestillinger, ritualer og seremonier, kunst, rekreasjon, spill og lek eller kriminalitet.