Etter Deweys død falt ryet hans hurtig. Talsmennene for den framvoksende analytiske filosofien betraktet filosofien hans som ullen og umoderne, og de pedagogiske skriftene hans ble skyteskive for de som beskyldte ham for å være ansvarlig for alle problemene ved «progressiv» utdanning som viste seg i etterkrigstida. Det sosiale og politiske tankegodset hans ble angrepet fra alle hold. Både høyre- og venstresiden angrep ham for å ikke tilby mer enn tom og potensielt farlig framstilling av den vitenskapelige metode, og «kristne realister» som Reinhold Niebuhr betraktet Deweys håp om at de pedagogiske metodene hans skulle bidra til økt demokrati-deltakelse som optimistisk inntil det naive.