Lepidodendrales, også kalt skjelltrær på grunn av mønsteret på barken, hørte til kråkefotplantene, den eldste gruppen av karplanter med aner helt tilbake til silur. Med sine 30 meter (og flere mindre arter), var det blant de høyeste trærne i devon.Skjelltrærne skulle etter hvert dominere sumpskogene i karbonperioden og oppnå høyder på 50 meter. Tre grupper utgjorde skjelltrærne; Lepidodendron (hvor vi finner de høyeste trærne og som hadde blader som lignet på opptil en meter langt gress), Diaphorodendron og Sigillaria. Før inkluderte man også Leptophloeum, men betraktes i dag som tilhørende Isoetales, en orden av kråkefotplanter hvor vi også finner vår tids brasmegras. Sistnevnte er samtidig de nærmeste nålevende slektningene til Lepidodendrales. De fleste kråkefottrærne døde ut i slutten av karbon og begynnelsen av perm, men Sigillaria, som kunne bli 30 meter, klarte seg nesten til slutten av perm. Felles for alle var at stammen hadde en relativt myk indre kjerne med lite vedvev som var for svak til å holde trærne oppe. I stedet fikk de sin mekaniske støtte fra en tykk lignin-rik bark.