Som et avsidesliggende land, med en økonomi i tilbakegang, og en politisk situasjon preget av avhengighet av Danmark, var Norge et sted hvor renessansen som europeisk kulturfenomen ankom seint. Først etter reformasjonen i 1537 ble kunst, filosofi og arkitektur preget av renessansens ideer. Landet fikk små, intellektuelle miljøer, som stavangerhumanistene (slik som Peder Claussøn Friis), bergenshumanistene (slik som Geble Pedersson og Absalon Pederssøn Beyer) og oslohumanistene (slik som Jens Nilssøn og Hallvard Gunnarssøn), og de få monumentale byggverkene som ble bygd, er preget av renessansens arkitektur. Eksempler på dette er Rosenkrantztårnet i Bergen og deler av Akershus festning i Oslo. Svært få kirker ble bygd i perioden, men det finnes eksempler på renessansepreget kirkekunst, som altertavler og malerier. Stilperioden varte imidlertid lengre, først etter 1650 fant kunstelementer fra barokken veien til Norge. Fredrikstad, som ble grunnlagt i 1567, regnes av mange som Norges første renessanseby.