På denne tiden, kom Muhammed ibn Saud styrket fram etter en kamp innen den herskende familien i Al-Diriyah, Al Migrin (sønn av Migrin, en slektning av Mani'), og ble , eller leder, over Al-Diriyah. I 1744, tok Ibn Saud inn en rømt religiøs lærd Muhammad ibn `Abd al-Wahhab, som stammet fra byen Al-Uyaynah, som ligger ved samme wadi omtrent 50 km oppstrøms. Ibn Saud gikk med på å implementere ibn Abd al Wahhabs religiøse syn, og det som seinere ble kjent som det første saudiske riket, med dets hovedstad Diriyah, ble grunnlagt. Under de kommende årtiene, lyktes Ibn Saud og hans etterfølgende ætlinger, å underkue hele Nejd, i tillegg til de østre og vestre regionene av Arabia, og utføre raid inne i Irak. Diriyah vokste raskt i størrelse og økte i velstand, og ble den største byen i Nejd og en stor by i Arabia for sin tid. Saudis erobring av de hellige stedene Mekka og Medina førte allikevel Det osmanske rikets vrede, noe som førte til krig mellom dem fra 1811 til 1818 og en Osmansk og Egyptisk invasjon av Arabia som førte til slutten for Saudistaten 1818, med Diriyahs kapitulasjon etter en beleiring som nesten varte et år. Lederen for de invaderende styrkene, Ibrahim Pasha, beordret at Diriyah skulle ødelegges. Da et medlem av den lokale overklassen forsøkte å gjenoppleve Wahhabistaten i Diriyah, beordret Ibrahim at byen skulle ødelegges enda mer og brenne ned det som var igjen. Da Saudierne gjenopplivet sin historie 1824 og igjen i 1902, la de sin hovedstad lenger sør i Riyadh, som i dag fortsatt er landets hovedstad.