Selv om prosessene i Nord-Hålogaland ikke var avsluttet ennå, anslo ikke Schjelderup sjansene hennes for gode. Hun hadde søkt i Tana, der læstadianismen stod så sterkt at hun ikke kunne regne med å få stillingen, og det var derfor i Berg og Torsken på Senja hun hadde mulighet. For å hjelpe Bjerkås, innstilte han henne til et vikariat i Hamar bispedømme, til tross for at han ikke mente det var en god stilling for henne. 3. mars 1961 fikk Ingrid Bjerkås dermed ordinasjonstillatelse fra Kongen i statsråd for å bli ordinert til vikartjeneste i Hamar bispedømme. Siden Bjerkås på dette tidspunktet også hadde inne søknader på faste stillinger som det var mulig for henne å få, var dette ifølge Norderval trolig en «proforma-ordning» for at hun skulle fylle alle kravene for ordinasjon.