I løpet av våren 1968 begynte Dubček å reformere det kommunistiske diktaturregimet i den såkalte Prahavåren, pressesensuren ble avskaffet og det ble mulig å kritisere forholdene i nabolandene. Dubček snakket om «sosialisme med et menneskelig ansikt». Det ble forsamlings- og talefrihet, bedriftene skulle i større grad få styre seg selv, og grunnloven skulle etter planen revideres. Natten mellom 20. og 21. august 1968 ble Tsjekkoslovakia invadert av styrker fra Polen, Ungarn, Bulgaria og Sovjetunionen. Dubček ble arrestert og de utenlandske troppene ble møtt av passiv motstand. Dubček ble tvunget til å gå av den 17. april 1969 og ble erstattet av Gustáv Husák. En stor del av de som hadde støttet Praha-våren mistet partimedlemskapet og mistet sine stillinger, flere tusen lærere, advokater, journalister og andre mistet jobbene sine og måtte nøye seg med ufaglært, manuelt arbeid som fyrbøtere eller vaskehjelper. I oktober 1969 ble grunnloven endret slik at Tsjekkoslovakia ble en to-nasjonal forbundsstat der tsjekkere og slovaker skulle dele makten likeverdig med hvert sitt nasjonalråd og en felles nasjonalforsamling. Nasjonalforsamlingens lavere kammer var sammensatt av ⅔ tsjekkere og ⅓ slovaker, mens det høyere kammeret hadde like mange representanter av hver. Et investeringsprogram ble iverksatt for å bringe Slovakia opp på samme økonomiske nivå som de tsjekkiske områdene. De tsjekkiske områdene sto i 1980-årene fortsatt for 80 % av industriproduksjonen i Tsjekkoslovakia. På begynnelsen av 1970-årene ble hele samfunnet rensket for reformister. All form for opposisjon og motstand ble slått ned. Gjennom en forbedret økonomisk utvikling håpet man at motstanden skulle forsvinne, industriarbeidere fikk økt lønn, men oljekrisen i 1973 gjorde at de økonomiske problemene var åpenbare.