Under de politiske prosessene som ledet fram til den finske vinterkrigen valgte han en konsekvent og kompromissløs linje overfor Sovjetunionen. Dette grunnga han både med at ettergivenhet kunne skade landets indre samhold, og med at det var liten grunn til å tro at Stalin . Han deltok selv i liten grad i de praktiske politiske oppgavene under krigen, men hans rolle som nasjonens samlende leder og førende stemme vakte positiv internasjonal oppmerksomhet. Han led personlige tap under krigen, i og med svigersønnen Paavo Pihlajamaas død. Han bidro også personlig med å avstå jord til de hjemløse østfinnene som måtte flytte etter fredsslutningen.