Havelock Ellis (1898) var den første psykologen som brukte begrepet da han knyttet myten til fra boken av den romerske poeten til en av sine pasienter. Sigmund Freud (1905–1953) brukte begrepene «narsissistisk libido» i sin rapport, «Three Essays on the Theory of Sexuality». Ernest Jones (1913/1951) var den første som tolket ekstrem narsissisme som en personlighetsfeil. Robert Waelder (1925) publiserte den første casestudien om narsissisme. Pasienten var en vellykket vitenskapsmann med trekk av overlegenhet, og besettelse av å fremme seg selv og manglende skyldfølelser. Pasienten var reservert og helt uavhengig andre med manglende evne til å føle empati med andres situasjoner. Pasienten hadde en egoistisk seksualitet. Waelders pasient var også svært logisk og analytisk som verdsatte abstrakt intellektuell tanke (tekning for tekningens skyld) fremfor praktisk anvendelse av vitenskapelig kunnskap.