Samuelbøkene oppgir tre hendelser i Sauls opphevelse til konge: I kapittel 9 i ble Saul sent sammen med en tjener for se etter sin fars esler som hadde villfaret, og da han forlot hjemmet for Gibea kom de til sist til distriktet Suf hvor Saul foreslo at de oppga letingen. Sauls tjener sa at de er i nærheten av en by kalt Ramah (rundt 8 km nordvest for Jerusalem) hvor det er en gudemann (som israelittene tidligere kalte en «seer», men som de nå kaller profet) bor og som de kan spørre. Denne gudemannen (som senere ble identifisert som Samuel) har tidligere hatt en visjon hvor han skal vise gjestefrihet til Saul og senere salve ham i fortrolighet. I kapittel 10 i kommer det fram at folket ønsket å være som andre nasjoner og etablere et sentralisert kongedømme. Samuel samlet da sammen folket ved Mispa i Benjamin, og viste fram sterke reservasjoner som han ikke gjorde forsøk på å skjule, men tillot utnevnelsen av en konge. Samuel benytter det som på gresk kalles (engelsk ), en form for himmelsk avgjørelse ved loddkasting, for bestemme hvem det var som Gud har bestemt skal være konge ved å redusere forsamlingen ned til mindre grupper inntil Saul er endelig identifisert. Saul, som lå skjult i (reisegodset), er da offentlig bekreftet. Kapittel 11 i fortelles det at ammonittene, ledet av Nakasj, beleiret byen Jabesj i Gilead som ble tvunget til å overgi seg. Vilkårene for overgivelse var å bli sendt i slaveri og få sitt høyre øye stukket ut som tegn på slaveriet. Byens innbyggere hadde sendt ut hjelp til andre stammer i Israel, og stammene vest for elven Jordan samlet under ledelse av Saul en hær. Saul ledet hæren til seier over ammonittene, og i takknemlighet og i anerkjennelse av hans militære dyktighet samlet folket seg i Gilead å utropte Saul som konge.