Horkheimers kritiske teori kan i så måte ses som en forening av Kants og Marx' bruk av begrepet, i henholdsvis og . Innen den transcendentale idealismen som Immanuel Kant (1724-1804) utviklet, innebærer «kritikk» å undersøke og fastslå grenselinjene for gyldigheten av bestemte kunnskapstyper og kunnskapsområder, særlig ved å redegjøre for begrensningene ved de ikke-reduserbare grunnbegrepene som kunnskapssystemene baserer seg på. Marx på sin side utviklet kritikkbegrepet til den eksplisitte betydningen , og koblet det til den revolusjonære praksisen, slik han formulerte det i den 11. av hans berømte : «Filosofene har (hittil) bare fortolket verden, det det kommer an på, er å forandre den».