Mingdynastiet og Qing-dynastiet benyttet begrepet guanhua (官話, , «riksspråk») for å henvise til det språk som benyttes ved hoffet. Standarden på denne tiden synes å ha vært basert på dialekten omkring Nanjing, og det var først senere, da administrasjonen ble lagt til Beijing, at den nye hovedstaden fikk innflytelse på standardspråket. På 1600-tallet fantes allerede etablerte ortoepiakademier, hvis mål var å tilpasse uttalen til beijingstandard, men disse forsøkene hadde begrenset gjennomslag. Så sent som på 1800-tallet hadde keiseren i mange tilfeller vanskelig for å forstå sine egne ministre ved hoffet på grunn av mangel av en enhetlig uttale. Fram til 1909, under Qingdynastiet, ble Beijingdialekten benyttet som guoyu (國語, ) – «rikstale».