Umiddelbart etter ulykken forsto man ikke hvorfor et av skaftene hadde brukket av. Det var først etter at deler av plattformen var blitt undersøkt på land at man kunne danne seg et bilde av hva som faktisk hadde forårsaket katastrofen. Det ble det brakt på det rene at det var horisontalstag D-6 som brakk av. Derved ble flere av stagene som holdt D-søylen overbelastet, noe som førte til ytterligere brudd. Oppdriften i undervannskroppen i D-søylen ga et formidabelt løft og med flere defekte stag løftet D-søylen seg og brakk løs fra plattformen og drev av. Når nå oppdriften i området ved D-søylen var borte, krenget plattformen over mot denne siden. Deler av dekkshuset og det meste av søylene C og E kom nær fullstendig under vann mens B-søylen på babord side hevet seg tilsvarende. Ved at krengingen stanset ved ca. 30 grader var det tilstrekkelig reststabilitet til at plattformen kunne holdt seg flytende. Når den til slutt kantret skyldes dette vanninntrenging i dekkshuset og de resterende søylene, særlig C- og E-søylene. I C sto flere dører åpne og i begge var en rekke lufteåpninger ikke stengt. Utfallet av dieselaggregatene førte også til at det ikke var mulig å lense C- og E-søylene eller fylle B-søylen for å oppnå et større rettende moment. Etter ca. 20 minutter kantret plattformen.