Enriquillo ble en anerkjent og respektert opprører i sin egen levetid. Mange slavebundne, både blant indianere og negre, rømte med det mål for øye å slå seg sammen med Enriquillo i Bahoruco-fjellene. Det ble derfor desto viktigere å "pasifisere" ham for å stanse det økende problem med flukt og fluktforsøk. Samtidig skapte Enriquillos opprørere frykt blant encomendorene og andre spanske beboere i distriktene rundt Bahoruco-fjellene. Endelig i 1533 lyktes det å "pasifisere" ham gjennom inngåelsen av en fredsavtale. En ekspedisjon ledet av kaptein San Miguel oppnådde kontakt med opprørslederen, og gikk inn i fredsforhandlinger. Enriquillo ble overrakt et brev fra Karl V., konge av Spania, som uttrykte sin respekt for ham, gav ham tittelen Don, og full frihet fra rettsforfølgelse for hans handlinger under opprøret, så lenge han anerkjente kongens og spanjolenes overhøyhet. Dette gikk Enriquillo med på, og han ble overrakt en rekke gaver. Siden kom Bartolomé de las Casas, "indianernes forsvarer", til landsbyen i Bahoruco-fjellene. Enriquillo og hans landsby opplevde seg som kristne fra før, og tok imot de las Casa etter sigende med glede. De las Casas gav dem nattverd, døpte deres barn, og ledet dem tilslutt ned fra fjellet og plasserte dem i en ny landsby utenfor den spanske byen Azua, slik at de kom under spansk "beskyttelse". Her fikk Enriquillo og hans flokk leve som frie indianere. Som motytelse hjalp Enriquillo og hans menn spanjolene å fange andre rømlinger i Bahoruco-fjellene, der indianerne var lommekjente.