I en del steder hadde de sekulære kirkefolkene, som hadde blitt fordrevet fra klostrene, vendt tilbake, og fordrev selv de regulære kirkefolkene ut. Biskop Æthelwold hadde vært den fremste fienden til de sekulære, og erkebiskop Dunstan synes å ha gjort lite for å komme hans fraksjon av reformister til hjelp på denne tiden. Mer generelt grep stormennene anledningen til å omgjøre mange av Edgars tildelinger og fordeler til klostrene, og tvang abbedene til skrive om leie- og eiendomsforholdene til fordel for den lokale adelen. Ealdorman Ælfhere var lederen for denne politikken. Han angrep Oswalds nettverk av klostre over hele Mercia. Ælfheres rival var Æthelwine, som var en trofast beskytter av sin slekts kloster Ramsey Abbey, behandlet han Ely Abbey og andre klostre strengt. Ved et tidspunkt i løpet av denne uorden, synes det som om Ælfhere og Æthelwine kom meget nær direkte krigføring. Det kan ha blitt bilagt av ved Ælfheres ambisjoner i East Anglia og til angrep på klosteret Ramsey Abbey. Æthelwine, støttet av slin slektning ealdorman Byrhtnoth av Essex og andre ikke nevnt med navn, samlet en hær og tvang Ælfhere til å trekke seg tilbake.