Hayao Miyazaki, også regissøren av (1988), (1997) og (norsk premiere 5. oktober 2005), gikk ut av pensjonstilværelsen for å lage denne filmen etter å ha møtt datteren til en venn, som hovedpersonen er basert på. Det blir ofte kommentert at filmen er en allegori på progresjonen fra barndommen til modenhet, og risikoen for å miste seg selv i prosessen. Det finnes kanskje også skjulte referanser til konkurrerende politiske ideologier.