Planer tok utgangspunkt i to scenarier: gjennombrudd på vestfronten, slik at vestallierte umiddelbart kunne bistå motstandsbevegelsen, eller et sammenbrudd i Wehrmacht på østfronten. Eksilregjeringen og den militære øverstkommanderende hadde myndighet til å sette i gang en oppstand. Det var uklart hvordan motstandsbevegelsen skulle forholde seg til sovjetiske styrker når den polske regjeringen ikke hadde diplomatiske bånd med Moskva.