Falkenhayn var dessuten en «vestlige» som oppriktig mente at krigen skulle vinnes på vestfronten mot de sterkeste partene av ententemaktene, spesielt det britiske imperiet som måtte tvinges ut. Allerede i november 1914 hadde han innsett med at krigen ikke kunne vinnes, og kom med forslaget ovenfor keiseren og de ledende tyske politikere om å forhandle fram en fredelig løsning. Etter forslaget var avslått, konkluderte Falkenhayn at Tyskland måtte samle alle sine tilgjengelige krefter på vestfronten for å utkjempe og vinne en utmattelseskrig. Ikke alle offiserene delte hans synspunkter, deriblant Hindenburg og Ludendorff som argumenterte om at man først burde slå ut Russland. Falkenhayns fremste motargumentet var de enorme landområdene mot øst med primitive kommunikasjonssystemer, russerne ville kjøpe med land for å bedre egne forsvar mot enhver invasjonsstyrke som Napoleon erfarte i 1812.