I innledningen til sitt essay «Kurt Vonnegut and Humor» foreslår Tally og Peter C. Kunze at Vonnegut ikke var en «svart humorist», men en «frustrert idealist» som benyttet «komiske lignelser» for å undervise leseren om absurde, bitre eller håpløse sannheter, og med hans mørke vitser tjente til at leseren lo framfor å gråte. «Vonnegut gir mening gjennom humor, som er, i forfatteren syn, et like gyldig middel for å kartlegge den vanvittige verden som med hvilken som helst annen strategi.» Vonnegut selv mislikte å bli kalt for en svart humorist, og mente at dette, som med mange andre litterære merkelapper, tillot leserne å overse aspekter av en forfatters verker som ikke passet inn i denne merkelappens stereotypi.