I 1934 fikk Nasjonal samling (NS) programfestet eugenisk «vern om folkeætten», og etter at det ble statsbærende parti i september 1940, ville man snarest sette sitt program ut i livet. 16. april 1942 ble det sendt et lovforslag til ministerpresident Quisling der den medisinske indikasjon ble begrenset og den sosiale indikasjon forkastet, mens man legaliserte avbrytelse av svangerskap av eugeniske grunner og ved forbrytelser mot kvinnens kjönnsfrihet. Men loven måtte også sanksjoneres av Terboven, og han forlangte den etiske indikasjonen fjernet - for så lenge barnet kunne ventes å bli velskapt, burde det også fødes (brev fra , 27. juli 1942, Riksarkivet). Selv ikke Nazi-Tyskland fikk noen egen, rasehygienisk abortlov – slik Norge fikk fra 1943. Lov til vern om folkeætten listet opp ti typer sykdommer og defekttilstander som, hvis de var av arvelig type hos noen av foreldrene, talte for abort, selv om forelderen ikke selv var rammet eller synlig syk.