Etter å ha fullført fortellingen sin, kaller Tannhäuser på Venus for å ta ham tilbake, . Idet Wolfram forsøker å beherske Tannhäuser dukker plutselig Venus opp og ønsker ham velkommen tilbake, . Mens Venus fortsetter å vinke: , i desperasjon, husker Wolfram plutselig at det er ett ord som kan nå Tannhäusers hjerte, og utbryter Tannhäuser gjentar navnet og vender oppmerksomheten vekk fra Venus. Mens han gjør det, sees fakler, og en begravelsessalme høres nærme seg, . Wolfram innser at det må være Elisabeths legeme som bæres, og at i hennes død ligger Tannhäusers forløsning, . Venus roper ut og forsvinner med sitt rike. Når det gryr av dag vises prosesjonen som bærer Elisabeths legeme på en katafalk. Wolfram signaliserer til dem om å legge den ned. Når Tannhäuser bøyer seg over henne og uttaler: dør han. Idet scenen bader i dagsslys ankommer de yngre pilegrimene som bærer pavens stav som spirer friske blader, og forkynner et mirakel: Alle synger deretter (Guds hellige nåde er til den angrende gitt, som nå går inn i himmelens glede!).