Det bysantinske pavedømmet var en periode da pavedømmet var under bysantinsk dominans. Perioden strakk seg fra 537 til 752, da pavene trengte samtykke fra den bysantinske keiseren i utpekelsen av biskoper. Også mange av pavene som blei valgt i denne perioden, hadde vervet , embetsmenn som fungerte som bindeledd mellom keisermakt og kirka. Pavene var ofte fra Hellas, Syria eller Sicilia. Justinian I erobra Den italienske halvøya i Goterkrigen (535–554) og utnevnte de tre følgende pavene, en praksis hans etterfølgere holdt fram med. Seinere blei dette ansvaret overført til eksarkatet Ravenna.