Begrepet «kunstterapi» ble først brukt på 1940 tallet (i USA og England), da man begynte å bruke kunst i behandling; tuberkoloseanstaltene, i arbeid med barn med spesielle behov og i psykiatriske institusjoner. Edith Kramer og Margaret Naumberg er sett på som kunstterapiens mødre (Holgan 2001). De var begge kunstnere, og hadde et psykoanalytisk fagfundament. Med tiden har kunstpsykoterapi blitt etablert som fagfelt, og utviklet i mange psykoterapeutiske retninger: psykodynamisk, kognitiv, mentalisering og stabiliserende behandling. Kunstterapi benyttes i behandlingen av mange ulike pasientgrupper; innen behandling for skadelig bruk av rusmidler, psykiatri, somatikk – overfor både voksne og barn.