Lenins tekst kalt fra 1902 er den tidligste kilden hvor demokratisk sentralisme blir diskutert. Prinsippet om demokratisk sentralisme skulle siden bli et opprivende spørsmål i konfliktene mellom bolsjevikene og mensjevikene i det som da het det russiske sosialdemokratiske arbeiderpartiet. Etter den sjette partikongressen som ble avholdt i Petrograd i 1917, hadde bolsjevikene vunnet gjennom med sin linje, og definerte den demokratiske sentralismen slik: At alle styrende organer i partiet, fra topp til tå, skal være valgte; At alle partiorganene skal rapportere aktiviteter jevnlig til sine respektive partiorganisasjoner; At det skal være streng partidisiplin og at mindretallet innordner seg etter flertallet; At alle beslutninger i høyere organer skal være absolutt bindende for de lavere organene og for alle partimedlemmer. Lenins begrunnelse for en slik streng partidisiplin var at demokratisk sentralisme ville motvirke den omfattende fraksjonsvirksomheten som tidligere hadde rådd i partiet. Han hevdet at fraksjoneringen ledet til ukameratslig oppførsel blant partimedlemmene, noe som lett kunne utnyttes av politiske fiender utenfor partiet.