Det apokryfe skriftet (), som nevnes av blant andre Eusebius og av Epiphanius av Salamis, tilhører en særskilt gruppe apokryfer som tradisjonelt tilskrives Leucius Charinus. I henhold til moderne forskning kan det dateres til 300-tallet, og tilhørte de forbudte såkalte som knyttes til pave Gelasius I. ble utgitt av Constantin von Tischendorf i (Leipzig, 1821). En annen Andreaslegende kalles for (), og ble utgitt av Max Bonnet i (Paris, 1895).