Laurentius Petri hevdet kirkens selvstendighet mot kongens ønske om større makt over kirken. Han representerte en moderat retning innenfor reformasjonen som ikke gikk like langt som for eksempel den danske. Dette viser seg blant annet i kirkeordningen av 1571, Laurentius lyktes med å få kong Johan III til å samtykke til (se Laurentius Petris kirkeordning). Laurentius ble valgt til erkebiskop i august 1531, og ble vigslet av den katolske biskopen Petrus Magni, noe som innebar at de svenske biskopene kom til å inneha en ubrutt apostolisk suksesjon. (Den katolske kirke bestrider dette, blant annet i dokumentet Dominus Iesus fra 2000).