En av Norges filantropiske foregangsmenn var ingeniørkaptein Carl Bonaparte Roosen fra Arendal, men stasjonert i Trondheim. I 1851 foreslo han at Trondhjem kommune kunne bygge mønsterboliger for arbeiderne, tilsvarende de tomannsboligene som ble bygd i England fra 1840-tallet. Roosen ble nedstemt både da og i 1954, men i 1856 lanserte borgermester Henrik Lysholm en aksjetegning til «». Dette gikk bra, og i november samme år ble stiftet. Den tyske byggmesteren Johan Friedrich Kunig fra Königsberg var kommet til Trondheim etter bybrannene i 1841 og 1842, og det ble han som ledet arbeidet med arbeiderboligen i Sverresgate 8 (1857–58). Det er ukjent hvem som tegnet arbeiderboligen på Kalvskinnet, men den er i likhet med arbeiderboligen i Nedre Hammersborggate 11 i Oslo (bygd i 1851)<ref>[https://oslobyleksikon.no/side/Arbeiderboliger Arbeiderboligen i Nedre Hammersborggate, å skape den ideelle arbeiderboligfor at afvende enhver Fare for den sociale Revolution!å skaffe arbeiderklassen sunne og gode boliger og gjøre flere og flere av disse til eiendomsbesittere, er en samfunnsoppgave av første rang, til betryggelse av samfunnets utvikling og til gagn for industriens arbeidsvilkår; kommunen bør derfor ikke stå likegyldig overfor den.Aftenpostenegnehjem-kolonier i fritliggende strøg med rigelig af sol og lys og frisk luft skaffer en ganske anderledes tilfreds arbeiderbefolkning end kasernerne''». Etter hvert kom det også hagebyer med trehus, med Tåsen hageby som den eldste i Norge, fra 1923. I 1924 stod også Ullevål hageby ferdig til innflytting, men her var leilighetene for dyre for arbeidere, bekreftet av klagene over at bare noen få av boligene hadde «pikeværelse», altså et rom til hushjelpen.