Den danske geografen Claudius Clavus kalte Lindesnes for «Starkads nes», og knytter det dermed til Starkads drap på fosterbroren, kong Vikar. Dette hendte etter mange år som kong Vikars hirdmann. På en seilas fra Agder til Hordaland ble de liggende og vente på medvind. Mennene rådspurte gudene på vanlig måte, ved å kaste blot-spån som røpet at Odin ville ha dem til å velge en mann ved loddkasting og henge ham. Loddet falt på kongen selv, noe som forskrekket alle. De besluttet å sove på det, men samme natt kom Grane og vekket sin fostersønn Starkad. Sammen rodde de over til en annen øy der folk hadde samlet seg til tingstevne i en rydning midt i skogen. 11 menn på hver sin stol, og på den tolvte stolen satte Grane seg. Alle hilste ham da som Odin, som altså var den som hadde fostret Starkad på Ask. De andre var de 11 hovedgudene som nå skulle avgjøre Starkads skjebne, og snart var Odin og Tor i ordkrig: Tor sa at Starkads farmor Alvhild valgte en jotne til far for sin sønn, heller enn Tor selv. Derfor skulle Starkad ikke få barn, men hans ætt utdø med ham. Odin svarte at han til gjengjeld skulle få leve i tre menns levetid. Tor sa: «» Odin forsikret at Starkad kom til å eie gode saker. Tor svarte at Starkad aldri skulle bli fornøyd med det han eide. Odin sa at han ville skjenke Starkad seier og kampferdighet i enhver strid. Tor sa da at Starka skulle pådra seg farlige sår i alle kampene. Odin sa at han skjenket Starkad skaldskap så han kunne dikte like raskt som han snakket. Tor sa da at Starkad ikke kom til å minnes hva han diktet. «» sa Odin. «» tilføyde Tor. Alt dette bekreftet dommerne da dommen som ble avsagt, og tinget hevet. Odin i Granes skikkelse og Starkad rodde tilbake til holmen. Der sa Odin at Starkad fikk lønne ham for hjelpen og sende ham Vikar, «og jeg skal hjelpe deg med det». Odin ga ham et spyd som kom til å se ut som en stikling. Dagen etter handlet Starkad etter Odins instruks, steg opp på en stubbe og bøyde en tynn kvist på en furu. Kvisten festet han med tarmene til en nyslaktet kalv. Denne galgen så ikke noe farlig ut, og Vikar steg derfor opp på stubben, og lot Starkad legge løkken om halsen på ham. Starkad steg ned, stakk stiklingen i kongen og slapp kvisten med ordene: «» Da ble stiklingen forvandlet til et spyd som gikk gjennom kongen, stubben falt, og tarmene ble til et sterkt tau så kvisten slo i været med kongen som ble hengt. Dette var Starkads første nidingsverk, og han måtte rømme Hordaland for folkets vrede. Han dro til Uppsala til ynglingekongene Eirik og Alrek og fulgte dem i krig, men var svært tynget av drapet på sin fosterbror, og ofte ble han minnet på dette av tolv berserkene som som også var i hirden.