De eldste siidaer omtales gjerne som , fordi de fungerte for mennesker som hadde en halvnomadisk tilværelse, altså hadde sesongvise forflytninger, samt drev med fiske og fangst (veidefolk). Dette til forskjell fra senere samiske tilpasninger som reindrift med forflytninger over meget store avstander. De gamle veidesiidaene hadde flere oppholdssteder med ulike typer ressursutnyttelser gjennom året. Siidaenes virksomhetsområder fulgte vassdragene/dalførene, mens vannskiller var grenseland mellom dem.