Etter ekteskapsloven av 1918 var partene pålagt å gjennomgå mekling før de fikk innvilget separasjon av fylkesmannen. Hensikten var å unngå oppløsning av ekteskap. Flere steder hadde familierådgivningskontorene oppgaven som meglere, men var etter hvert mer opptatt av forholdene etter en skilsmisse. Kreyberg ga offentlig uttrykk for at mange par trengte mer støtte og veiledning enn de fikk tilbud om, især av hensyn til barna. Obligatorisk megling som omfattet samværsordninger ble innført ved lov i 1997. Da barneloven var oppe til revisjon i 1997 ble forskjellen mellom forventet samarbeidsklima før og etter at skilsmissen var et faktum, igjen trukket frem i debatten. Kreyberg gikk i sin praksis også offentlig ut med krav om prevensjonsveiledning i skolen og forslag om ekteskapsforberedende kurs for unge.