Hieronimus, som oversatte hele Bibelen til latin omkring år 400 (), var også motstander av evangelieharmonien. Hieronimus var den ledende personlighet i kanonspørsmålet da Det nye testamentes endelige innhold ble fastsatt på pave Damasus’ synode i Roma i år 382, i nærvær av utsendinger fra kirken i øst og vest. Det ble bekreftet i synodene i Hippo i år 393 og Kartago i år 397.