På et slikt midlertidig oppsatt anlegg gjennomfører man et såkalt «trafikkspill». Det vi si at man kjører tog etter nøye planlagte togruter; dette representerer i seg selv en modellering av en jernbanevirkelighet. Godstrafikk på skinnegangene gis et realistisk trafikkbilde, og godsvognene foregis å frakte varer fra en produsent på ett sted langs anlegget til en mottager på et annet sted. Med hver vogn følger et eget vognkort der det er plass til et fraktkort som viser avsender og mottager av vognens (ofte fiktive) last. Stasjonene er betjent med personale som sørger for at tog sendes mellom stasjonene etter en prosedyre som ofte ligger tett opp til slik det gjøres (eller ble gjort) ved en virkelig jernbane. Store stasjoner kan være betjent med egne stillverksoperatører og egne skiftelokomotivførere. Hvert enkelt tog kjøres av en lokomotivfører som følger toget hele veien, noe som er blitt mulig ved hjelp av moderne digitalstyring (DCC) av lokomotivene. Har man tilstrekkelig med deltagere på et treff, kan også godstogene ha en egen togfører (konduktør) som holder orden på alle vognene og deres vognkort, og er den som administrerer toget på stasjoner.