Systematisk teologi forutsetter de andre teologiske disipliner. Tradisjonelt gjelder dette især de tre andre klassiske disipliner, som alle er historiske disipliner: Studiet av Det gamle testamente, Det nye testamente og Kirkehistorie/Historisk teologi. Hvilken status de historiske disipliner har vil avhenge av hvilken tradisjon det teologiske arbeid står innenfor, blant annet hvilket åpenbarings- og skriftsyn teologien har. I ortodoks teologi er det Bibelen, ofte forstått som åpenbaring (Guds ord), som har det avgjørende ordet. Systematisk teologi forstås dermed som en tjener for en tradisjonell fortolkning av Det gamle testamente og Det nye testamente. I konservativ teologi forstås dette forholdet mer åpent. Konservativ teologi forutsetter det historiske, Skriften (Bibelen) forstås som åpenbaringsvitnesbyrd, men det historiske utgjør ingen grunn i seg selv for hva som gjelder som normativt. Det historiske må kvalifiseres gjennom at det også etableres andre grunner for hvorfor noe er normativt. Systematisk teologi må også drøfte andre momenter, f.eks. historiske forhold (hva man kan si i lys av andre innsikter og andre kilder enn de bibelske). Den teologiske drøftingen tar utgangspunkt i sentrale og bærende elementer i det bibelske materialet (og dogma). I moderne kritisk teologi er Bibelen på lik linje med andre kilder om Gud. Kirkens lære handler om utlegning av menneskelig erfaring, og kristendommens tradisjon gir språket som diskursen benytter.