I slutten av 1987 angrep de sørafrikanske styrkene kommandert av oberst Deon Ferreira støttet av den angolanske opprørsbevegelsen UNITA den lille men strategisk viktige landsbyen Cuito Cuanavale, som etter en militær opprustning var forsvart av 10 000 angolanske FAPLA-soldater støttet av omtrent 2000 cubanere (særlig artillerister), mens de fleste, opptil 40.000 av Cubas 55.000 soldater i landet, var utplassert på forskjellige steder i det sørlige Angola. Cubanerne, kommandert av general Leopoldo Cintra Frías (general Arnaldo Ochoa Sánchez var Cubas øverstkommanderende i Angola fram til juni 1989, og ble deretter etterfulgt av Cintra Frías etter en politisk skandale, mens president Fidel Castro Ruz selv tok noen av de viktigste strategiske avgjørelsene) hadde kommandoen, først bare i praksis men senere også offisielt, også over de angolanske styrkene og de namibiske SWAPO-(PLAN)-soldatene i slaget. Også Angolas president José Eduardo dos Santos skal ifølge den angolanske generalløytnanten António Valeriano, som kjempet i Cuito under slaget, ha deltatt i å utforme den angolanske hærens strategi, men må likevel ha vært underordnet cubanernes kommando. Dette bidro senere til å forverre forholdet mellom Cuba og Angola. Den sørafrikanske hærens øverstkommanderende under slaget var general Johannes Geldenhuys. Det avgjørende slaget ble utkjempet i begynnelsen av 1988 og besto av massive bakkeangrep, og begge sider brukte også betydelige stridsvogn-, panserkjøretøy- og (i liten grad Cuba/Angola) flystyrker.