I antologien er følgende tekster av ham oversatt til norsk: , en systematisk oversikt over metafysiske prinsipp i nyplatonismen «Læra om henadane», et utdrag fra hans , hvor han gjøre rede for henadenes rolle i hierarkiet av guddommelige vesen «Om triaden Være – Liv – Sinn», et utdrag fra hans , hvor han forklarer hva som er den første årsak til skapelsen «Om å skode det Eine», et utdrag fra hans , hvor han forklarer hvordan man kan oppnå erkjennelse av Det Ene, som ligger utenfor det værende «Innleiing» til hans , hvor han forklarer sitt syn på Platon. Proklos «går mykje lenger enn å seie at Platon sin filosofi var guddomleg inspirert. Platon sin filosofi er guddomleg, og Platon sjølv er ein mystikar som gjennom mystisk skoding har fått openberra denne læra.» Utdrag fra , hvor Proklos resonnerer omkring gudenavnenes etymologi, og forholdet mellom navn, begrep og realitetene de omtaler. Teksten er et eksempel på eksegese fra orfiske og kaldeiske tekster. Den eneste kjente fragment fra , hvor han presenterer «dei grunnleggjande trekka i den kaldeiske filosofien, spenninga mellom kropp og sinn, materiell og immatriell røynd.» «Om det heilage handverket», som muligens er et fragment fra eller fra en annen kommentar til et annet verk av samme forfatter, hvor Proklos gjør rede for det magiske prinsippet kalt «korrespondanse», , det vil si at enkelte materielle ting skaper en kontakt med en guddom «Om bøn», et utdrag fra hans , hvor han forklarer at bønn er et uttrykk for ydmykhet «Om dygdene Tru - Sanning - Kjærleik», fra hans og hans . Her uttrykkes det særlig hvordan nyplatonismen etterhvert kom til å understreke troens betydning, muligens på grunn av påvirkning fra kristen tro og tanke. Sju hymner, til Helios, Hekate og Janus, Athene og flere. Hymnene har likhetstrekk med bønner, og hensikten er å søke en guddommelig godvilje og enhet og likhet med gud.