I denne krigen hadde Antigonos I Monofthalmos vokst seg for mektig for at de andre herskerne kunne tolerere ham. Han sto overfor Ptolemaios I Soter, Lysimakhos, og Kassandros. Antigonos invaderte Syria som da var under Ptolemaios' kontroll, og beleiret byen Tyr i Fønikia i mer enn et år. Han allierte seg med Polyperkon, som fortsatt kontrollerte deler av Peloponnes sør på det greske fastlandet, og proklamerte frihet for grekerne for å få de over på hans side. Men selv om Kassandros var fristet til å inngå fredsavtale med Antigonos, snudde krigslykken i Asia mot den enøyde generalen Antigonos. En styrke som ble sendt av ham under ledelse av hærføreren Athenaios klarte ikke å undertrykke nabateere sør for Judea. Ptolemaios invaderte Syria og beseiret Antigonos' sønn Demetrios I Poliorketes i slaget ved Gaza i 312 f.Kr., og samtidig sikret Selevkos I Nikator seg kontrollen over Babylon og dermed også over de østlige besittelsene av Aleksanders tidligere rike. Selv om Antigonos inngikk et kompromiss av en fredsavtale med Ptolemaios, Lysimakhos, og Kassandros, fortsatte han krigen mot Selevkos og forsøkte å gjenvinne kontrollen av de østlige provinsene av riket. Han klarte å komme så langt som til Babylon i 310 f.Kr., men den babylonske krig (311–309 f.Kr.) endte med hans nederlag.