I keisertidens Roma hadde Isis utviklet fra sin opprinnelige posisjon som en mindre guddom i et større panteon til å være den store gudinnen, som mottok all oppmerksomhet og hengivenhet. Kulten hadde utviklet seg til en ny, selvstendig religion, fjernt fra utgangspunktet. Nå fremsto den etterhvert som en mysteriereligion etter samme mønster som andre antikke mysteriereligioner: orfismen, dionysiske mysterier og de eleusinske mysterier. Isiskulten handlet fremdeles om død og oppvekking, men Osiris hadde glidd i bakgrunnen, og Isis var nå herskeren over naturen, menneskenes hjelper og den som kunne bidra til et bedre liv etter døden.