Som argument mot deistene forsvarer Lessing retten som «de emosjonelle kristne» har til sin religion og sin aktive kristendom (, 1777; , 1777). Han vender seg mot deres «fornuftighet», som er spissfindig, arrogant og kan motbevises, og ber om å bevare de gamle lover, som det fortsatt ikke er noen rimelig erstatning for (, 1749; , 2. Februar 1774).