Den 21. august 1941 myrdet en fransk kommunist, Pierre Georges, den tyske marineoffiseren Anton Moser i Paris Metro, det var første gang motstandsbevegelsen hadde drept en tysker. Den tyske militærguvernøren Otto von Stülpnagel fikk tre personer skutt som gjengjeldelse, ingen av dem var knyttet til drapet. General Stülpnagel kunngjorde 22. august 1941 at for hver tysker som ble drept, ville han henrette minst ti uskyldige franskmenn, og at alle franskmenn i tysk varetekt nå var gisler. Den 30. september 1941 utstedte Stülpnagel regelen om gisler, og beordret alle distriktssjefer om å utarbeide lister over gisler som skulle henrettes i tilfelle ytterligere «hendelser», med vekt på franske jøder og folk kjent for kommunistiske eller gaullistiske sympatier. Den 20. oktober 1941 ble oberstleutnant Karl Friedrich Hotz, feltkommandanten i Nantes, myrdet på gaten; militæradvokaten Dr. Hans Gottfried Reimers ble myrdet i Bordeaux den 21. oktober. Som gjengjeldelse skjøt Wehrmacht 50 franskmenn som ikke var tilknyttet Nantes, og kunngjorde at hvis leiemorderen ikke meldte seg innen midnatt den 23. oktober, ville ytterligere 50 bli skutt. Attentatmannen meldte seg ikke, og ytterligere 50 gisler ble skutt, blant dem Léon Jost, en tidligere sosialistisk embetsmann og en veteran med én fot fra første verdenskrig, som sonet tre års fengsel for å ha hjulpet jøder med å rømme inn i Spania.