Klokkene sitter gjerne montert i en klokkestol i et eget lite rom, typisk kalt , høyt oppe i klokketårnet. Rommet har gjerne glugger som kan åpnes, såkalte , for å slippe ut lyden fra klokkene. Ofte er det lydglugger i alle retninger, men ikke bestandig. Tuft kirke i Hvittingfoss har for eksempel lydglugger i kun tre retninger. Klokkene støper for å gi god klang og kalles ofte kirkeklokker, fordi nesten alle kirker bruker sånne klokker. Mange kirkesamfunn har til og med egne folk ansatt for å ringe med klokkene til spesielle begivenheter. Disse ansatte kalles klokkere, selv om selve ringeprosessen for en stor del har blitt automatisert i våre dager. I kirkene henger det som regel én, to eller tre sånne støpte klokker, men det kan også være flere. I Kongsberg kirke er klokkestua bestyrket med et klokkespill og har mange flere klokker, noe man også finner i en enda mer avansert variant ved Nidarosdomen. Også i Oslo rådhus er det ene tårnet bestyrket med et svært avansert klokkespill, og tårnet har utvendig urskive som viser tiden, på framsiden ut mot havneområdet ved Aker brygge. Det samme gjelder for Bærum rådhus.