I 1907 var oppbyggingen av det første flotasjonsanlegget i Sulitjelma etter elmoremetoden ferdig. Dette ga et biprodukt som kunne brukes andre steder i prosessen. Dermed ble det såkalte tatt i bruk i knutsenovnene. Dette konsentratet inneholdt blant annet cirka 6 % Cu, 35 % Fe og 35 % S. Det tørkede elmorekonsentratet ble tilført den smeltede massen i ovnene. Knutsenovnene kunne da under gode forhold gå kontinuerlig i flere døgn. Det ble eksperimentert en hel del med knutsenovnene og prosessene rundt disse. Resultatet var at de gamle skjærsteinsovnene for en stor del ble overflødige. Tre av dem ble fjernet, mens den fjerde stadig var i bruk.