I 1787 reiste Cimarosa til St. Petersburg etter invitasjon av tsarina Katarina den store. Han ble ved hoffet hennes i fire år og skrev et enormt antall komposisjoner, i hovedsak leilighetsverk. Felles for de aller fleste er at ikke en gang navnene er bevart. Et viktig unntak er rekviemet i g-moll fra 1787, som var et bestillingsverk i anledning den franske ambassadøren til St. Petersburgs død. Cimarosa forlot Russland i 1791, og på invitasjon av keiser Leopold II, reiste han til Wien for å gå inn som Antonio Salieris etterfølger. Her komponerte han mesterverket (1792, «Det hemmelige ekteskapet»), som regnes som en av de aller beste innen sjangeren lettere operamusikk. I 1793 returnerte Cimarosa til Napoli hvor og andre verk ble møtt med stort bifall. Blant komposisjonene fra dette siste oppholdet i Napoli kan den sjarmerende buffaen og seriaen nevnes. Den siste skrev han for Venezia i 1796, og skapte med det et verk som pekte langt ut over 1800-tallet.