Albansk språk utgjør en egen gren av indoeuropeisk, først bevitnet skriftlig på 1400-tallet da albansk etnisitet for lengst var formet, men åpenbart basert på den bredere gruppe av paleo-balkanere i antikken. Det er således usikkert hvor albansk språk ble utviklet, man analyser (blant annet ved hjelp av latinske og slavisk lånord) antyder at det var i fjellrikt område framfor på lavlandet eller ved kysten. Mens ord for planter og dyr som er karakteristiske for fjellregioner og er helt originale, synes navnene for fisk og begrepet for jordbruksaktiviteter å være lånt fra andre språk. Slovakiske lån i albansk antyder kontakten mellom de to befolkningene skjedde da albanere bodde i skogene 600–900 meter over havnivået. De utallige ordene for fjellklatring og for sauegjeting, koblet med omfattende innflytelse fra latin, gjør det sannsynlig at albanere har sin opprinnelse nord for Jireček-linjen, lengre nord og i innlandet enn dagens albanske grenser antyder.