På 1950-tallet var restriksjonene innen den internasjonale flytrafikken langt større enn i dag. De fleste selskaper hadde stort sett bare tillatelse til å transportere passasjerer og gods til og fra eget land gjennom bilaterale avtaler, noe som var regulert gjennom Luftens friheter. Men Loftleiðir utnyttet det som lå i det som den gang ble kalt Luftens fem friheter (den 3. og 4. frihet); muligheten til å transportere passasjerer mellom Europa og USA ved å fly disse Island og Island. Det var ikke nødvendig, rent fysisk, å dele reisen i to, bare å utstyre passasjerene med to billetter.