Forsamlingene fikk ingen direkte innflytelse. Kongeloven forble i kraft, men stenderforsamlingene skulle ha lovutkast til betenkning og kunne stille forslag til nye lover. Etter behandling i stenderforsamlingene gikk sakene til videre behandling i kollegiet (nærmest: ministeriene). Kongen var ved hver stenderforsamling representert av en kongelig kommissarius.