Trelasthandelen samlet seg heretter mer og mer i byene, og byborgerne fikk ved kjøbstadsprivilegiene av 30. juli 1662 enerett til utskipning av trelast. Dette bidro til oppkomsten av flere byer som Drammen, Skien, Fredrikstad, Moss. En resolusjon av 6. september 1688 reduserte antallet sagbruk fra ca. 1200 til 664 og fastsatte hvor stor andel, av en samlet produksjon på 5 millioner bord, som hvert av disse, «kvantumsagene», skulle ha lov til å skjære. Innskrenkningene gikk i løpet av 1700-tallet av hensyn til bevarelsen av skogene stadig videre, slik at trelasthandelen ble samlet på stadig færre hender. Det utviklet seg et arvelig monopol, som i høy grad ble til skade for skogbøndene. Til slutt måtte loven ta disse under sin beskyttelse og lempe på de stramme båndene (forordning av 22. april 1795). Loven av 8. juni 1818 begrenset de gamle forbudene slik at bare innkjøpt tømmer måtte skjæres ved privilegerte sager; tømmer fra egen skog kunne man heretter skjære fritt. Ved lov av 26. august 1854 ble også denne resolusjonen opphevet fra 1. januar 1860.