I sin rendyrkede, benthamianske form finnes det ikke mange fengsler der dette fullstendige celleinnsynet fra ett sentralpunkt er mulig. Nærmest kommer på Isla de la Juventud i Cuba. Etter CCTV-overvåkning (video) ble mulig, er det uansett ikke bygningsarkitekturen, men lovene og fengselsmyndighetenes vilje og ressurser som ivaretar et slikt eventuelt ønske. En tillempet utføring av panoptikonideen gjaldt for de fengsler der man fra sentralpunktet riktignok ikke har innsyn i selve cellene (hvis de har gitterdør), men kan overvåke enhver cellekorridor. Da er utformingen gjerne at cellefløyene – gjerne fleretasjes – er organisert stjerneformet. Denne utformingen finner man også i Botsfengselet i Oslo, som stod ferdig i 1851. Her skyldes impulsene fra medisinprofessor Frederik Holst (1791–1871). Holst foretok omfattende utenlandsreiser for å studere fengsels- og sykehusvesen. Både for sinnssykeasyl og fengsler anbefalte han en panoptisk arkitektur. Utviklingen innen psykiatrien førte til at ideene der var blitt gammeldagse før de ble iverksatt, men Botsfengselet ble panoptisk.