Det er sannsynlig at det er kontinuitet fra de forhistoriske bygdene til den middelalderske herredsinndelingen idet, at utpekte bygder synes å ha utgjort en herreds-kjerne adskilt fra naboherreder ved større eller mindre skogstrekninger. Noe slikt menes det å ha blitt konstatert på Fyn, hvor dog Gudme og Sunds herreder på Sydøstfyn kun var svakt bebygd i oldtiden, og for Sjællands vedkommende tegnes et lignende bilde for Strø, Lynge, Horns, Ods, Løve, Merløse, Flakkebjerg, Hammer, Baarse, Stevns og Bjæverskov herreder, mens grensene er mer utvisket for Ars, Løve og Slagelse herreder på Vestsjælland, Alsted, Tybjerg og Ringsted herreder på Midtsjælland og endelig «Heden» mellom Roskilde og København tegner seg som et sammenhengende område, en «storbygd», som i ettertid har blitt delt i mindre herreder. For Skånes vedkommende «er det ikke mulig å konstatere de opprinnelige bygdekjerner innenfor herredsgrensene»" og betegnes som «konstruerte»", oppstått ved en deling av gamle bygder, som var for store til å utgjøre et enkelt herred. Herredene i Halland sies å ha «bygdenavn» og herredene i Blekinge ses på som en enkel tredeling. For Jyllands vedkommende oppfattes bygdene å være større enn på øyene, snarere svarer de til hele og halve sysler, og herredsdelingen synes å være «konstruert» senere. Benevnelsen «herred» er første gang nevnt i Knut den helliges gavebrev fra 1085, hvor sjællandske landsbyer gitt i gave til kirken i Lund er angitt ved sin beliggenhet i et herred. Derimot gjelder dette ikke landsbyene i Skåne, og som er anført med andre områdebetegnelser, og (tilsvarende de senere Gærs og Gønge herreder). Når det ikke for Skånes vedkommende brukes herreder som stedangivelse, kan dette bety, at herredet som benevnelse kan ha vært ganske nytt og derfor ennå ikke tatt i bruk i hele det danske riket.