Oberst M. A. G. Osmani ble utnevnt til øverstkommanderende for frigjøringsstyrkene, og hele Øst-Pakistan ble delt inn i elleve sektorer som ble styrt av elleve sektorsjefer. Alle sektorsjefene var bengali-ledere fra den pakistanske hæren. Dette utløste den bangladeshiske frigjøringskrigen der frihetskjemperne fra desember 1971 ble støttet av 400 000 indiske soldater, og kjempet i lag mot den pakistanske hærens styrke på 100 000 mann samt paramilitær og støtteenheter. I tillegg støttet også en styrke på ca. 25 000 dårlig utstyrte frivillige sivile og politimenn den pakistanske hæren. Den 16. desember 1971 overgav den pakistanske hæren seg til frigjøringsstyrken bestående av bangladeshiske frihetskjempere og den indiske hæren, kommandert av generalløytnant Jagjit Singh Arora. Luftvisemarskalk A. K. Khondoker representerte Bangladeshs frihetskjempere. Pakistans general A. A. K. Niazi undertegnet deretter kapitulasjonsdokumentet. Bangladesh oppnådde raskt anerkjennelse fra de fleste land i verden, og med undertegningen av Simla-avtalen aksepterte de fleste land den nye nasjonen som selvstendig. Bangladesh ble medlem av FN i 1974. Sk. Mujib returnerte til det selvstendige Bangladesh den 10. januar 1972. Etter hans forespørsel trakk India ut alle sine soldater fra Bangladesh. 40 000 pakistanske og 45 000 sivile ble overført til India som krigsfanger.