Hans spill ble bivånet av den tidens unge Duke Ellington, som senere formidlet sin beundring i stykket (1939); til gjengjeld skrev Smith (1957), hvorpå Duke utga (1965). Hans vide berømmelse stammer i vesentlig grad fra innspillinger på Decca Records fra 1935 og utover, med eget orkester. Han komponerte over 100 melodier og ga ut en rekke plater, for det meste som soloartist, samt turnerte Europa og Nord-Afrika (49-59, 65-66). Videre var han hazzán i synagoger på 40-tallet, figurerte i filmen (1954), og skrev autobiografien (1965). Filmen (2004) oppsummerer hans liv.