Oppdagelsen av Okazaki-fragmentet fant sted i 1968 ved hjelp av bruken av radioaktive nukleotider i et kort tidsrom av replikasjonen. Deretter ble trådene atskilt, og det lot seg gjøre ved å markere de nye trådene isolert. Det kunne da observeres at det var oppstått én lang tråd, og mange mindre (ca. 1.000 nukleotider lange). Dermed var det bevist at den ene tråden fra replikasjonsgaffelen ble gjort komplett direkte, mens den andre tråden ble komplettert på en annen måte – med mindre stykker, og dette betinget av retningsorienteringen av de involverte enzymer. Først helt til sist ble stykkene fuget sammen ved en ligase til én gjennomgående tråd. Man skiller mellom en kontinuerlig (ledende) og en diskontinuerlig tråd.