På den tiden da Shakespeare døde i 1616 hadde Holinsheds blitt erstattet av andre historieverker og krøniker som var langt bedre strukturert og mer oppdatert. Disse hadde en bedre og mer kritisk metodelære for historieskrivning som hadde utviklet seg i løpet av renessansen. Det resulterte at det meste av Geoffrey av Monmouths fantastiske fortellinger, som Holinsheds oppfattet som sanne, hadde blitt forkastet. Oppsummert var allerede blitt vurdert som utdatert og ganske enkelt unøyaktig. Interessen for verket hadde imidlertid ikke minsket. Mange forfattere på 1600-tallet fortsatte å benytte Holinshed som kilde, og i 1723 kom et bind med de delene som sensuren hadde fjernet fra andreutgaven. Hva som reddet Holinshed til slutt var den nye interessen for Shakespeare på slutten av 1700-tallet. Den kritiske tilnærmingen til forskerne på denne tiden krevde at Shakespeares kilder var tilgjengelige. Sir Henry Ellis besluttet å utgi en ny utgave med tillegg som ble gjort i tiden mellom 1723 og 1728. Forskerne hadde da den nøyaktige samme utgaven som Shakespeare selv benyttet.