Det mest kjente og historisk viktigste curare-giftstoffet er d-tubocurarine. Det ble i 1935 isolert fra en museumsprøve av curare av Harold King som arbeidet i Sir Henry Dales laboratorium i London. Han greide også å fastslå den kjemiske strukturen av stoffet. Stoffet ble lansert i 1940 som muskelavslappende middel under operasjoner. Curare er ufarlig å spise fordi det er et for stort molekyl til å suges opp av tarmen. Det vil være virksomt om det kommer i blodbanen i et sår eller om det settes som intravenøs injeksjon. Byttedyrene er derfor trygge å spise selv om de er drept med curareinnsatte piler.