I 1834 forlovet Schumann seg med en av Wiecks elever, Ernestine von Fricken (født. von Zedtwitz), som han den gang trodde var datter av en rik böhmisk baron. Det viste seg imidlertid at Ernestine var adoptert og etter tidens regler ikke hadde arverett, så Schumann opphevet forlovelsen etter et år. Likevel gav han henne et musikalsk minnesmerke i . Familien von Fricken stammet fra den böhmiske byen , og dette stedsnavnet (i sin tyske form ) danner grunnlaget for gjennom bruk av tonerekkene og . Et stykke bærer navnet (Ernestine), et annet er tilegnet (Clara), selv er med som kronen på verket. Åpningen av stykket, , og miniatyrene med titlene og danner unntakene fra denne tematikken.