På denne tiden kom komposisjoner som (1984), et vekselspill mellom orkester og lydbånd, dessuten også (1989) og (1990), i de sistnevnte tok un i bruk live-elektronikk. Under innflytelse av spektralmusikk-komponistene Gérard Grisey og Tristan Murail utviklet Saariaho en stil preget av langt utholdte basstoner og mikrotonale intervaller. Hennes mest kjente verk, for fioliner og orkester (1994–97), er skrevet i denne stilen.