På Wienerkongressen i 1815 fikk han sine landområder tilbake og beholdt tittelen kurfyrste, en tittel som var betydningsløs etter Det tysk-romerske rikes oppløsning, idet kongressen avslo å gi ham kongeverdighet. De reformene som ble innført under det franske herredømmet ble avskaffet, og den loven som kurfyrsten i 1817 satte i verk tok så godt som ikke hensyn til folkets rettigheter. For å unngå stendenes protest unnlot han å sammenkalle dem. Han ble etterfulgt i 1821 av sin sønn Vilhelm II, og under ham brøt det ut uroligheter i 1830. I september 1830 tillot Vilhelm II innkalling av stenderforsamlingen og i januar 1831 undertegnet han en grunnlov vedtatt av forsamlingen. I september 1831 tok han sin sønn, kurprins Fredrik Vilhelm, til medregent. Ved Vilhelm IIs død i 1847 fulgte Fredrik Vilhelm I, som allerede som medregent hadde kjempet mot landdagen og forfatningen med alle midler.