Fra svensk side var begge forhandlingsutspillene overfor de vestlige allierte en ren innlemmelse av Norge som et slags krigsbytte – og kompensasjon for tapet av Finland i Napoleonskrigene. Det første svenske forslaget til kapitel 4 sa at de norske amtene «skall hädanefter med full äganderätt och suveranitet tillhöra konungariket Sverige och därmed förbliva införlivade». Ved å gå inn i krigen på russisk-britisk side sikret Karl Johan russernes entydige tilslutning til å 'vinne' Norge. For enevoldskonger som tsar Aleksander og Frederik VI var norsk «selvstendighet» i seg selv en fremmed og skremmende liberal tanke. Den danske utsending Edmund Bourke fastholdt derimot at traktaten skulle ta hensyn til det norske folkets «frihet og lykke»..