Ettersom akademisk skeptisisme, med Karneades fra Kyrene som dens mest kjente tilhenger, hevder at «Ingenting kan bli kjent, heller ikke dette», pyrrhonisk skeptikere nektet å gi samtykke til enhver ikke-innlysende forelegg og forble i en tilstand av vedvarende forespørsel. De bestred muligheten for å oppnå sannhet ved sanselig oppfattelsesevne, fornuft eller av de to kombinert, og derfra konkluderte at det var behov for total suspensjon av bedømmelse av tingene. I henhold til Arne Næss kan følgende hovedpunkter trekkes ut av pyrrhonismen: — filosofer og profeter har framsatt teorier som hevdes å være sanne, men de kan med like stor rett være det motsatte. — det finnes ikke et kriterium på sannhet som avgjør sannhetsverdien en gang for alle. Vi skal ikke være for eller imot, men innta holdningen «inntil videre». (å se egne opplevelser og tanker, selvgranskning) — sikker kunnskap om egne tanker er mulig, men subjektiv visshet er grunnlag for påstander. — skeptikeren imøtegår dogmatikerens dogmatisme. — skeptikerne avstår fra endelige dommer. — dogmatisme fører til angst og opphisselse — skeptisk filosofi fører til lykke.