Ifølge Vogt mister muslimske innvandrerkvinner sine opprinnelige nettverk, og det oppstår et behov «for å ta moskéen i bruk på nye måter». Predelli viser at moskéene blir viktige i diasporatilværelsen fordi de benyttes for å etablere nettverk som erstatter familiebånd fra hjemlandet, «dekke sosiale behov», og «opprettholdelse av religiøs tro» og «religiøs undervisning» i et ikke-islamskt samfunn. Disse bruksområdene fører til at kvinnene får større deltagelses- og lederskapsmuligheter, noe som igjen fører til at kvinner får offisielle maktposisjoner. «Det er mulig», ifølge Predelli, at man «ser konturene av en langsom og stille revolusjon hvor kvinner både tar og blir gitt mer rom og stadig viktigere posisjoner i moskéene». De er ikke religiøst forpliktet til å delta i moskébønn, og deres deltagelse utfordrer moskéenes kjønnsrelasjoner. I tillegg har «majoritetssamfunnet, inkludert staten og media en viktig rolle», til tross for at trossamfunn er fritatt likestillingsloven.