Mayer var uenig med Cukor i to av hans valg av skuespillere. Han mente at unge og forholdsvis uerfarne Jean Harlow ville bli fullstendig overskygget av de langt mer erfarne skuespillerne i de øvrige hovedrollene. Cukor hadde derimot blitt overbevist om hennes komiske talent etter å ha sett (1932). Mayer var også skeptisk til John Barrymores alkoholmisbruk og uberegnelige oppførsel. Cukor hadde imidlertid god erfaring med ham etter å ha regissert ham i (1932), en film produsert av Selznick. Barrymore foreslo å forsterke likhetene mellom seg selv og rollefiguren sin, en avdanket stumfilmskuespiller med et alkoholproblem. Han baserte også rolletolkningen sin på svigerfaren sin, Maurice Costello, og svogeren sin, Lowell Sherman. Cukor var på sin side usikker på Selznicks avgjørelse om å gi Marie Dressler rollen som den tidligere skjønnheten Carlotta Vance. Mayer argumenterte for at hun var den rette til rollen, til tross for sitt ordinære utseende. Etter at innspillingen startet ble også Cukor overbevist, og beskrev henne som «en kvinne som er en fabelaktig personlighet».