Den ble først vist på Klingenberg kino, men fikk lunken mottakelse i pressen. Den ble også nominert til under Filmfestivalen i Cannes i 1959 og i 1960, der den også vant lydprøvene, og journalistene her hjemme mente så at filmen var berømmelsesverdig dristig og bevisst formeksperimentelt.