Siden det er umulig å lage kortslutninger, åpne kretser og gjennomkoblinger som er helt ideelle over det frekvensspekteret man typisk måler over med en VNA, er det nødvendig at instrumentet blir informert om de uideelle karakteristikkene ved kalibreringskomponentene. Man snakker da ofte om ulike «kalibrerings-standarder». For åpne kretser trenger man i utgangspunktet en spesifikasjon på endekapasitans og på forsinkelse fra referanseplanet. Denne kapasitansen er ofte angitt som et tredje-ordens polynom, siden den vil være frekvensavhengig. For en kortslutning og en gjennomkobling trenger man en spesifikasjon på forsinkelse fra referanseplanet. For kortslutninger har man i noen tilfeller også en spesifikasjon på endeinduktans som også kan oppgis som et tredjeordens polynom over frekvens. Denne endeinduktansen er imidlertid ikke like viktig som endekapasitansen for en åpen krets, og støttes ikke av like mange instrumenter. Enkelte moderne VNA-er støtter å bruke S-parametre for kalibrerings-komponentene direkte, slik at det blir mulig å spesifisere de uideelle karakteristikkene enda mer nøyaktig. Da trengs ikke forsinkelses-spesifikasjon og endekapasitans/endeinduktans.