CIWS fikk sitt inntog i 1970-årene, etter framgangen av sjømålmissiler. Siden sjømålmissilene ble mer og mer teknisk avanserte og raskere, kunne tradisjonelle kanoner og antiluftskyts ikke lenger holde tritt. Sjømålmissilene fløy vanligvis lavt og var programmert for å utføre tilfeldige unnamanøvrer i den siste fasen av flyvningen. Som et mottrekk til de utviklede sjømålmissilene ble det i første omgang utviklet systemer med maskinkanoner, og for å sikre en større treffrate falt valget av maskinkanoner på gatling-maskinkanoner, som er i stand til å skyte opptil 6 000 skudd i minuttet. Dermed kunne man få så mange skudd i lufta som mulig og ha en større sjanse for å treffe det innkommende missilet. Senere ble også nærforsvarssystemer som benyttet missiler utviklet.