I slutten av februar ble en forsyningskolonne på 18 vogner sendt mot Luneburg med forsyninger av blant annet ammunisjon til garnisonen. Den ble eskortert av et enkelt kompani. 5. mars var konvoien fortsatt 13 km fra Luneberg, og var forsinket på grunn av kraftig regn, som fikk elevene til å svulme opp, og gjorde veiene dyvåte. Major Tucker fryktet et zuluangrep, og sendte ordrer til kompaniet om at de skulle komme fram til Luneberg ved kveldstid, koste hva det ville. Uheldigvis tok kompaniets sjef dette bokstavelig, og etterlot de fleste vognene. I de følgende dagene ble flere vogner berget og fraktet til Luneberg. 7. mars sendte Charles Tucker kaptein David Moriarty avsted med hundrede menn for å samle alle vognene, og passe på dem til vannstanden falt nok til at de kunne reddes tilbake til Luneberg. 11. mars inspiserte Tucker festningsverket ved vognene, men syntes at den var for dårlig konstruert. Vognene var plassert i en 'V' form med endene ved elvebredden. Imidlertid var vannstanden falt, og det var nå en åpning på flere meter mellom endene av befestningen og elven. En annen feil var at 30 soldater var plassert på den andre siden av elven.