Mange katolske biskoper og prester som hadde giftet seg, tok nonner som hustruer. Dette var i de fleste tilfeller for å kunne fortsette å leve sølibatært samtidig som dermed to personer (prest og nonne) slapp ytterligere ubehageligheter fra myndighetenes side, og fordi de dermed kunne sikre disse kvinnene et livsunderhold som de ellers med nokså stor sannsynlighet ville bli berøvet. Disse ekteskapene var rene -arrangementer. På den annen side var det også de som rett og slett ønsket seg et ekteskap. Enkelte av de «patriotiske» biskoper hadde nok hele tiden hatt en dragning til slikt samliv; enkelte hadde inngått hemmelige ekteskap selv før kulturrevolusjonen.