I tidens løp utviklet abbediet seg, og i det 12. århundre var det et meget elitært kloster for damer av adel. Abbediet gikk da for å være et kapittel av kvinnelige kanniker med en autoritær prinsesse-abbedisse som regent. Hun hadde rett til å motta tiende og utnevne pastorer i Munsterbilzen og dessuten i sognene som tilhørte landeiendommene abbedissen hadde fått i eie av Ida av Verdun. Bortsett fra disse kirkelige rettighetene hadde hun også borgerlige og juridiske rettigheter. Hun var ikke bare «frue til Munsterbilzen», men hadde også rettighetene til landsbyene Wellen, Haccourt, Hallembaye og Kleine-Spouwen. Hun var videre prinsesse av det hellige romerske rike av den tyske nasjon og var etter egen mening eneherskerinne over disse domenene, og ansatte selv dommere og skrivere. De verdslige lovene var her de samme som i grevskapet Loon. I begynnelsen av det 14. århundre hadde klosteret en uenighet med greven av Loon i forbindelse med tienden fra kirkene i Riemst, Gellik, Assche og Genk. Det endte med at greven av Loon fikk tilkjent retten til å motta tiende fra Genk og Riemst. Fra det 17. århundre var dette herredømmet et tvistepunkt mellom Sankt-Lambertuskapittelet i Fyrstbispedømmet Liège og fyrstbiskopen og abbedissen, og etter mange prosesser erkjente hun i 1773 fyrstbiskopens suverenitet. Under den franske revolusjon ble abbediets eiendommer solgt, og kapittelet oppløst.