Han er kjent for sin militære taktikk og dyktighet. Han ledet styrkene fra Medina under Muhammad og styrkene til hans etterfølgere, Abu Bakr og Umar ibn al-Khattab. Det var under hans militære ledelse at Arabia, for første gang i historien, ble forent under en enkelt politisk enhet, kalifatet. Som kommandant av styrkene til den islamske staten var han seierrik i over hundre mindre og større slag mot styrkene til Det bysantinske riket, det persiske sasanideriket og deres allierte, foruten også mot andre arabiske stammer. Han oppnådde å erobre Den arabiske halvøya, den islamske underleggelsen av persiske Mesopotamia (Irak) og den islamske erobringen av romerske Syria i løpet av årene fra 632 til 636. Selv om han senere ble fratatt posisjonen som den øverste militære kommandanten forble han uansett den fremste lederen av de muslimske styrkene mot bysantinerne i løpet av den første tiden av de bysantinsk-arabiske kriger. Under hans ledelse ble Damaskus erobret i 634 og den fremste seieren mot de bysantinske styrkene i slaget ved Yarmouk i 636, noe som førte til erobringen av Bilad al-Sham (Levanten). I 638, da han sto på toppen av sin karriere, ble han fjernet fra sin militær posisjon av Umar.