Lars Levi så sognets innbyggere som preget av fattigdom og alkoholmisbruk. Gradvis oppstår det hos Lars Levi, sannsynligvis med røtter helt tilbake til hans barndom, tanker om at alkoholen er hinderet for at man kan leve et liv i fattig verdighet, og at denne fattige verdigheten er selve veien til Gud. Tankene har nok fått nytt liv i hans år og gjennom hans virke i Karesuando, selv om beskrivelsene av nivået av alkoholmisbruket må settes litt i perspektiv. Lars Levi skriver selv i en rapport til konsistoriet i Stockholm i 1836 at den "" mens at han retrospekt i beskriver sine sognebarn i Karesuando som "". Hvor den første kilden kan ha vært preget av et ønske om å skjønnmale overfor sin arbeidsgiver, kan den andre ha vært preget av ønske om å fremstille situasjonen før hans vekkelsesarbeide som verre enn tilfellet kanskje var. Sannheten ligger nok et sted innen dette spennet. Et bevis på at dette preget hans religiøse tanker ser man i hans besvarelse av pastoraleksamen i 1843 som fikk tittelen og som formmessig bestod av en rekke teser og et forsvar for hver av dem. De siste to tesene er bemerkelsesverdig nok skrevet på henholdsvis finsk og samisk og omhandler behovet for religiøs overbevisning for å overvinne alkoholens makt over menneskets sinn og sjel og, den som var skrevet på samisk, hvordan en same er et bedre kristent menneske i kraft av sin nærhet til naturen å inneha en sunnere sjel enn den svenske befolkning som gjennom den moderne sivilisasjonens goder var korrumpert og religiøst og kulturelt fordervet.