Speners hovedverk var , og ble til i 1675. Det utgjorde egentlig et forord til en nyutgivelse av en evangeliepostille av Arndt – men inneholdt to nye elementer som kom til å utmerke pietismen som bevegelse. Her fremlegger Spener et omfattende reformprogram for den lutherske kirke. Han brennemerket misforhold i kirken og kritiserte de troendes manglende kjennskap til og dypere forståelse for Bibelen. Det første av hans forslag var at fromme skulle grunnlegge mindre forsamlinger innenfor kirken, . Det andre var at han ville innføre i lutherdomnen et «håp om en bedre tid», dvs. tanken om en forberedende tusenårsperiode (kiliasme) innen den ytterst dom. Det var med dette senere motiv som han sterkest kom å skille seg fra kirkeortodoksien og vinne sympati blant de av kirken forfulgte sekter.