Romanen har blitt beskrevet som «en svart og brutal fortelling om fatal omsorgssvikt, og den fortelles i et rått og levende språk». Hovedpersonen, som forteller i første person, er en ung mann som befinner seg i en psykiatrisk institusjon. Den navnløse jeg-fortelleren forteller om en oppvekst preget av farens alkoholisme og morens overvekt, og foreldrenes innbyrdes hat og krangel. Hovedpersonens tragedie i hjemmet forplanter seg: selv om han kommer i fosterhjem, er han fremdeles mobbeoffer i skolegården. Historien fortelles i ettertid, som en del av hovedpersonens terapi – og historien beveger seg fram mot de grufulle hendelsene som førte ham inn på asylet.