Jamfør tittelen inneholdt ikke dette albumet de forventede folke- og protestsangene, et brudd som fremprovoserte skarp kritikk fra ledende skikkelser i folk-miljøet. Redaktør i Irwin Silber klaget på at Dylan hadde «mistet kontakten med vanlige folk, og hadde blitt fanget inn i sin egen berømmelsesrus». De fleste kritikere utenfor dette miljøet lovpriste derimot Dylans nyskapende sanger, som øvde enorm innflytelse på blant andre The Beatles. Til tross for at tekstene nå var blitt noen andre: «Det er ingen sanger som retter pekefingeren mot noe», sa Dylan selv til Nat Hentoff fra The New Yorker. Han fremførte fortsatt sangene akkompagnert av seg selv på gitar og munnspill, og spiller piano på en av sangene. nådde nummer 43 i USA og solgte etter hvert til gull, og den kom opp på nummer 8 på listene i Storbritannia i 1965.