Konfesjon har imidlertid vist seg som en god forklaringsfaktor på hvilke land som gikk inn for eugenikk: De fleste land med eugenisk lovgivning var overveiende protestantisk. I katolske land var man generelt mye mer skeptisk til eugenikk, spesielt til negativ eugenikk. Pave Pius XI hadde i sin encyklika (1930) gjort det klart at sterilisering ikke var forenlig med den katolske tro, noe som ytterligere svekket populariteten av dette tiltaket. En lang rekke katolske land gikk sammen i den såkalte «Latinske internasjonale føderasjon av eugeniske foreninger» (Argentina, Brasil, Colombia, Costa Rica, Cuba, Frankrike, Honduras, Italia, Mexico, Panama, Peru, Portugal, Romania, Spania [Catalonia], Sveits [de fransk- og italiensktalende kantonene, Uruguay). I disse land foretrakk man å snakke om (, «barnedyrking») fremfor , og hadde størst fokus på positivt eugeniske tiltak, f.eks. et forbedret helsevesen og økt fruktbarhet. Men også her skulle individene underordnes rasens, nasjonens eller statens interesser. Samtidig var negative tiltak delvis fullt akseptert utenfor moderlandet, som den brutale håndhevelse av raseblandingsforbudet i Italiensk Øst-Afrika illustrerer.