Rundt juni 1752 utførte Franklin det kjente drage-eksperimentet sitt. Drageeksperimentet ble utført på ny av Romas, som fikk 3 meter lange gnister ut av metallstrengen, og av Cavallo, som gjorde mange viktige observasjoner omkring atmosfærisk elektrisitet. L. G. Lemonnier (1752) gjorde også Franklin-eksperimentet med en antenne, men byttet ut den jordede ledningen med støvpartikler. Han dokumenterte senere elektrifiseringen av atmosfæren i finvær, og den døgnlige variasjonen av den atmosfæriske elektrisiteten. G. Beccaria (1775) viste også den døgnlige variasjonen og avgjorde at ladningen til atmosfæren var positiv i fint vær. H. B. Saussure (1779) registrerte data ved å måle den induserte ladningen til en strømførende leder i atmosfæren. Instrumentet til Saussure bestod av to små kuler med to tynne ledninger og var en forgjenger til elektrometeret. Saussure fant ut at elektrisiteten i finvær varierte gjennom året og med høyden. I 1785 oppdaget C. A. Coulomb konduktiviteten til luften. Oppdagelsen hans motbeviste den tidligere oppfatningen om at de atmosfæriske gassene var isolatorer (som de til en viss grad er fordi de ikke har gode strømførende egenskaper når de ikke er ioniserte). Forskningen hans ble uheldigvis totalt ignorert. P. Erman (1804) la fram en teori om at Jorden var negativt ladd. J. C. A. Peltier (1842) testet og stadfestet teorien til Erman. Lord Kelvin (1860-åra) foreslo at de positive ladningene i atmosfæren forklarte finværsladningen og beviste senere at det eksisterte elektriske felt i atmosfæren.