Likevel var kjernen i rebetikaspiren fra hasjbulene og fengslene. Det var der de første skapte sine sanger. De sang uanstrengte med rolige, hese stemmer, en etter en, hvor hver sanger la til sitt vers som ofte kunne være helt irrelevant fra det foregående verset. En låt kunne gjerne vare i flere timer. Det var sjeldent refrenger og melodien kunne være både enkel og lettspilt. En akkompagnerte sangeren med eller . Særlig sistnevnte var et meget enkelt instrument å lage i fengsel, siden det var så lite og lett kunne gjemmes fra politiet. Og typisk kunne en annen, som var beveget av musikken og sangen, reise seg opp og danse i klassisk , , eller stil. De klirrende glassene fra taverna'er ble etterlignet i musikken av klangen til den lille baglama'en.