I motsetning til den foregående tilnærmingen, mente Mahmood Ahmad, som ble valgt som den andre etterfølgeren (kalif) og leder for trossamfunnet dagen etter bortgangen av Noor-ud-Din, at Ghulam Ahmad hadde sett for seg et system med guddommelig ordinert kalifat for å etterfølge ham, i likhet med det som ble etablert etter Muhammad sin bortgang, under hvis ledelse rådet skulle operere. Følgelig foretrakk han en sentralisert autoritet gjennom kalifatsystemet som etter hans syn, var religiøst uunnværlig og som det var nødvendig at trossamfunnet inngikk troskapspakt med.. Ghulam Ahmads etterfølgere ble ifølge ham og Hakim Noor-ud-Din fortsatt utnevnt av Gud og det fordret derfor lydighet fra trossamfunnet.. Dette, hevdet han, kom tydelig fram fra Testamentet så vel som Ghulam Ahmads andre verk. Dessuten var det en ordning som ifølge ham hadde eksistert gjennom hele perioden med Noor-ud-Dins ledelse, siden Noor-ud-Din ikke bare omtalte seg selv som (dvs. kalifen til Messias), men også gjorde det klart at det var Gud som hadde skjenket ham dette embetet, og ikke støttespillerne til Muhammad Ali. Ahmadiyya muslimsk trossamfunn grunnfester følgelig sin religiøse og organisatoriske autoritet til kalifen som Ghulam Ahmads guddommelig valgte etterfølger..