Den første fremsyningen av 24. januar 1838 ble mottatt med bifall av publikum, og stykket fikk også god omtale i . Welhavens venn A.M. Schweigaard i betegnet imidlertid stykket som «en Skam for, vort Theater», og protesterte mot at teatret antok et slikt stykke. Troppistene hadde forberedt seg godt til den andre oppførelsen da slaget fant sted. De hadde bestilt piper på forhånd og leiret seg på strategiske steder i salen. Man kan ikke si at de oppførte seg dannet, til tross for at den leir de representerte, gjerne påberopte seg intelligens og dannelse. Pipekonserten ble ytterligere forsterket med små leketrompeter medbrakt for å forstyrre forestillingen.