Matthew Paris levde i en tid hvor engelsk politikk var særdeles komplisert og kjedsommelig. Hans talent er som forteller og i beskrivelser, selv om han var levende interessert i politikkens personlige side. Hans portretter av sine samtidige kaster lys over hans egne fordommer, mer enn over deres mål og ideer. Som de fleste av datidens «historikere» vurderte han aldri opplysninger kritisk. Han beundret en sterk personlighet, også når det gjaldt en politikk han var imot. Han priser derfor Robert Grosseteste, men fordømmer Robert Grossetestes mønster for klosterreformer. Matthew var sterk tilhenger av klosterordenen og tilsvarende motstander av dens rivaler, de verdslige geistlige og tiggermunkene. Han var sterkt imot hoffet og dets utenlandske favoritter. Han avskydde kongen som statsmann, men beskrev kongens person i mildere ordelag.