Michiko Kakutani omtalte boka i . Han påpekte hvordan rene tekstutgaver av Dylans dikt var klart svakere enn sang-versjonene («his lyrics nonetheless tend to be diminished when they appear in book form, divorced from the sensual, emotive matrix of the music»), men slo også fast at mange av sangene – særlig de tidlige – likevel framsto med en vill språkglede og en stemningsfull bildebruk («evince a wild, unaccommodated love of language, combined with a seemingly unconscious ability to spin out images that are at once evocative and allusive»).