En rekke forsøk på å organisere en bevegelse for å trekke linjene for og fremtvinge reformer kulminerte i at Kongressen sammenkalte til konstitusjonskonventet i Philadelphia sommeren 1787. Konstitusjonskonventet ble sammenkalt med det beskjedne mål å fremme noen justeringer til konføderasjons-artiklene, men begynte raskt, og hemmelig, å arbeide på en helt ny konstitusjon kort tid etter det første møtet. Konstitusjonen foreslått av konvensjonen, var en føderal styresmakt, begrenset i rekkevidde, men uavhengig av og suveren i forhold til statene innenfor sine tildelte roller med mulighet for å skattlegge og utstyrt med både utøvende og dømmende makt i tillegg til et todelt parlament. Den nasjonale forsamlingen, eller kongressen, inneholdt nøkkelkompromisset til konvensjonen mellom de små statene som ønsket å beholde makten de hadde under «en stat en stemme»-kongressen til konføderasjonsartiklene, og de større statene som ønsket at vekten til deres større befolkninger og rikdom skulle være proporsjonal med makten. Senatet skulle representere statene likt, mens Representantenes hus skulle velges fra distrikter på omtrent like store befolkninger.