Donoso Cortés plasseres som regel innenfor den kontrarevolusjonære retningen i første halvdel av 1800-tallet, ved siden av Edmund Burke, Louis de Bonald og Joseph de Maistre. I sine siste verker har Donoso Cortés bare forakt til overs for liberalismen, som han beskylder for å være ute av stand til å bestemme seg. I sin tale («Tale om diktaturet») gikk han i stedet inn for et «sabelens diktatur», en sterk regjering som det eneste midlet for å unngå revolusjonens kaos.