Mens historikeren John Bagnell Bury vurderte Aëtius som en stor militær leder og framstående figur i historien, betraktet han ikke slaget i seg selv som av avgjørende betydning. Han argumenterte for Aëtius angrep hunerne da de allerede holdt på å trekke seg tilbake fra Orléans slik at faren for Gallia var uansett i ferd med løses, og at han avsto fra å angripe hunerne på nytt dagen etter for å beholde maktbalansen. Bury antyder at den germanske seieren over hunerne i slaget ved Nedao, tre år senere, var av større betydning ved at hunerriket gikk i oppløsning. For Bury var resultatet av Châlons at Attila tilbrakte sitt siste år i å herje i nordlige Italia framfor Gallia.