Etter examen artium i 1903 fra Frogner skole og cand.jur. i 1908 var han både rettsfullmektig og advokatfullmektig inntil 1916 da han ble advokat og fra 1918 president i hvoretter han fra 1925 til 1930 var president for med det nye navnet Norges Landsforbund for Idrett som med sine politiske linjer skapte en splittelse i nasjonalidretten i tiden fra 1924 frem til den andre verdenskrig, slik at Rode fra 1939 måtte tre inn i en samlende posisjon og ble med i Foreningen til Ski-Idrettens Fremme. Både under og etter krigen befattet han seg med forsvar av norske fanger såvel som landssvikoppgjøret. Etter krigen satt han i Høyesterett og fortsatte således sin tid fra Eidsivating som han hadde forsvart fra 1933 til 1955. Førti år etter Rodes død ble dette endret til Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité. Rode var en av tjuefire roere i «firer med styrmann» med juristen Olaf Ottesen Dahll (1889–1967) som styrmann, men ble slått ut i semifinalen for Norge under Sommer-OL 1912 da vi tok fire gull. Etterpå ble han formann i Norges Roforbund fra 1918 til 1924. Han var også styremedlem i A/S Norsk Hvalfangst, A/S Elektrisk Hvalskytning og smørfabrikanten som i 1876 hadde blitt etablert av morfaren Johan Lauritz Sundt. Dermed fikk han også Idrettsmerket i gull og var innehaver av den svenske Nordstjerneordenen.