I juleferien før han fylte sytten kom han over et lite hefte om determinisme. Med unntak av noen populærvitenskapelige artikler av G.H. Armauer Hansen var dette det første han leste som fikk ham til å tvile på de religiøse lærdommene han inntil da hadde mottatt. Selv om han skulle glemme mesteparten av innholdet i heftet, fikk det ham til å finne troen på et evig helvete meningsløs, og det ga ham også mot til å stole mye mer på sine egne tanker og følelser enn han noen gang tidligere hadde våget. Da han litt senere fortalte bestevennen sin, senere amtskolestyrer Per Erdal, om sitt nye syn på helvete, var det en glede å høre at vennen var enig med ham. Etter dette slapp interessen for religion taket i Ola Raknes i flere år, og interessen for et liv etter døden forsvant for aldri å komme tilbake.