De tretten koloniene hadde svært like politiske, konstitusjonelle og rettslige systemer, og var hovedsakelig befolket av engelsktalende protestanter. De var kun deler av Storbritannias besittelser i Den nye verden, hvorav også dagens Canada og Karibia, samt Øst- og Vest-Florida var en del. På 1700-tallet styrte de britiske myndighetene koloniene med en merkantilistisk politikk, hvori den sentrale regjering administrerte besittelsene for å maksimere moderlandets økonomiske velstand. De tretten kolonier hadde dog en høy grad av selvstyre, samt aktive lokalvalg, og de begynte i tiltakende grad å motstå Londons krav om ytterligere kontroll. På 1750-tallet begynte koloniene å samarbeide med hverandre, i stedet for direkte med Storbritannia. Disse interkoloniale aktiviteter og forhold dyrket frem en følelse om delt amerikansk identitet, og førte til ønsker om vern av kolonistenes «rettigheter som engelskmenn», samt populariseringen av prinsippet «ingen skattlegging uten representasjon». Konflikt med Storbritannias myndigheter førte til Den amerikanske revolusjon, hvori koloniene etablerte en kontinental kongress, og erklærte selvstendighet i 1776.