Deleuze posisjonerte seg også som en kritiker av den hegelianske dialektikken, særlig Hegels idé om at utvikling skjer gjennom opposisjon mellom motsetninger, der en «tese» møter en «antitese» som deretter syntetiseres til noe nytt. For Deleuze representerer denne modellen en altfor begrenset forståelse av hvordan nye ideer og fenomener oppstår. Han mente at utvikling snarere skjer gjennom differens og kreativ utfoldelse enn gjennom negasjon og motsetning. Dette innebærer at «nye» ting ikke nødvendigvis er skapt i opposisjon til det «gamle», men heller oppstår som uttrykk for potensialer som allerede er tilstede i det virtuelle.