Fokuset på inngrepsfrie naturområder i norsk naturforvaltning oppstod i 1970-årene. Ideen stammer fra USA som var det første landet som innførte en egen lov for å verne villmarksområder, , i 1964. I NOU 1974:30B ble begrepet definert som områder som «ligger mer enn 4 t rask gang (i bratt lende) eller 15 km i luftlinje (i mer moderat lende) fra veg, jernbanestasjon eller rutebåt, samtidig som avstanden til nærmeste turisthytte er mer enn 2 t rask gange (7,5 km i luftlinje)».