Foreningene foretok en viss besiktigelse og bedømmelse av skipene i forkant av en assuranseinngåelse. Dette arbeidet ble i begynnelsen utført av medlemmer av direksjonen og det var generalforsamlingen som fattet den endelige bestemmelsen. Dette ble tungvint i lengden og besiktigelsen ble etterhvert overtatt av fagfolk på mer eller mindre fast ansettelse. Videre ble den daglige driften ble overlatt til direksjonen og den fast ansatte forretningsfører. Dette fungerte så lenge det var snakk om sommerfart på nære farvann. Men etter hvert som langfarten tok til, så ble det vanskeligere å besikte skipene. Det kunne ta år før skipene kom hjem. Dette gav for øvrig grobunn for å opprette et eget norsk besiktigelsesverk og et register til bruk for rederne. Dette skjedde i 1864 da Det Norske Veritas ble opprettet.