J.C. Bach er den eneste av Bach-sønnene det finnes bevarte operaer etter. I tillegg til en original oppfinnsomhet og de tekniske ferdighetene han ervervet seg hos padre Martini, viser JC Bachs kirkemusikk og spesielt de italienske operaene, trekk som er typiske for den neonapolitanske skolen. , som han skrev for det kurfyrstelige hoffet i Mannheim, står med sin bruk av kor og selvstendige orkesterstykker nær operaene til Niccolò Jommelli og Tommaso Traetta. Ved slutten av siste akt leder flere påfølgende solo- og ensemblesatser via sømløse overganger til en gjennomkomponert aktfinale. Slike finaler var allerede vanlige praksis i den muntre opera buffa-formen, men i den alvorlige opera seria var de fremdeles en nyhet.