Martinus’ mor hadde ikke mulighet for å ta seg av gutten, så han vokste i stedet opp som fosterbarn hos sin onkel og tante i spartanske omgivelser i huset Moskilvad. Fosterforeldrene var oppe i årene og hadde allerede oppfostret 11 barn. Martinus omtalte dem alltid som meget kjærlige mennesker, som skapte en varm og trygg ramme om hans oppvekst. Martinus hadde kun begrenset kontakt med sin biologiske mor, som døde allerede da han var 11 år.