Det var først etter unionsoppløsningen i 1905 at det daværende Kristiania fikk faste representasjoner på diplomatisk nivå. I 1910 hadde ni stater fast representasjon i byen: Cuba, Danmark, Frankrike, Mexico, Russland, Storbritannia, Sverige, Tyskland og USA. På denne tiden utvekslet bare stormaktene ambassadører, og utsendingene i Kristiania hadde derfor titler som plenipotentiære ministre (ministre med ) eller chargé d'affaires. Det var først etter andre verdenskrig at det ble vanlig med forbindelser på ambassadørnivå mellom andre land enn stormaktene, ut fra et likeverdighetsprinsipp i diplomatretten.