Det tysk-romerske keiserrike av den tyske nasjon, som hadde vært utgjort av mer enn 500 selvstendige stater, ble oppløst da keiser Frans II abdiserte den 6. august 1806, i den tredje koalisjonskrigen. På tross av de administrative, politiske og rettslige problemene knyttet til keiserrikets oppløsning, beholdt de tysktalende områdene til keiserriket en felles språklig, kulturell og rettslig tradisjon som videre ble styrket av deres delte opplevelse i de franske revolusjonskrigene, samt Napoleonskrigene. Europeisk liberalisme tilbød en intellektuell base for samling, gjennom å utfordre de dynastiske og absolutistiske politiske og sosiale modellene; dens tyske manifestering vektla viktigheten av tradisjon, utdannelse og språklig fellesskap blant folk i et geografisk område. Økonomisk var dannelsen av det prøyssiske («tollforening») i 1834, og de påfølgende utvidelser til å inkludere andre tyske stater, en viktig brikke i å redusere konkurransen mellom de forskjellige statene, samt innad i statene. De nye transportmetodene gjorde det lettere å drive forretninger, handelsvirksomhet og turisme, noe som førte til kontakt, og av og til konflikt, mellom tysktalende gjennom Sentral-Europa.