I mellomtiden hadde Reed tatt igjen Donnergruppen, og red i forveien mot California sammen med en av kvegdriverne, Walter Herron. De delte hest, og klarte dagsetapper på 40–64 km. De øvrige vognene tok igjen Donnergruppen og slo seg på nytt sammen med dem. Medlemmer av urbefolkningen jagde bort alle hestene til Graves, og de blei nødt til å la en vogn stå igjen. Det var lite beite, så dyrene gikk langt for å finne gress. Dette ga paiutene mulighet til å stjele 18 dyr en kveld og noen dager seinere skyte 21 til. Så langt hadde nybyggerne tapt nesten 100 okser og kyr, og var omtrent tomme for forsyninger. Wolfinger hadde mistet nærmest alle sine dyr, så han stoppet ved en tørrlagt sjø (Humboldt Sink) for å grave ned vogna si, for å kunne hente den seinere. Reinhardt og Spitzer ble igjen sammen med ham for å hjelpe til. De kom tilbake til følget uten ham, og kunne fortelle at han hadde blitt drept under et paiuteangrep. Det lå enda en ørkenstrekning foran dem. Eddyfamiliens okser hadde blitt drept av urbefolkningen, så de måtte etterlate vogna si. Familien hadde gått tom for mat, men andre nektet å gi barna deres mat. Eddyfamilien måtte gå, bærende på ungene, og svært plaget av tørst. Margret Reed og barna hennes hadde heller ingen vogn på dette tidspunktet. Ørkenen tok omsider slutt, og følget kom til Truckee River og et frodig landskap.