Enkelte aristokrater forsøkte å bli utnevnt til senatorer, for å unnslippe de vanskelige forholdene som ble pålagt dem av romerske keisere. Den romerske middelklassen ble ofte tvunget til å delta i lokale myndigheter for egen regning, samt å måtte kreve inn skatter og betale eventuelle underskudd fra deres egen lomme. Senatet ble ledet av byens prefekt, som også ledet all kommunikasjon med keiseren. Selv om Senatets makt var begrenset, kunne det vedta resolusjoner (Senatus Consulta) som keiseren kunne vedta og utstede i form av edikter. De kunne også foreslå keiserlig lovgivning, og fungerte fra tid til annen som et rådgivende organ. Keiseren bruke også senatet som en rettslig domstol, og rettssaker som gjaldt høyforræderi ble noen ganger henvist til senatet. Vanlige forbrytelser ble noen ganger dømt av en domstol bestående av prefekten over byen og fem senatorer valgt gjennom lodd-trekning.