Rederinæringen i Nord-Norge dreide seg i 1951 omtrent bare om kystfart, knapt om utenriksfart. Den vesentlige årsak ble påpekt å være manglende finansieringsevne. Imidlertid hadde landsdelen tilknytning til utenriksfart via sjøfolk som var ansatt i rederier sørpå. Stortingsmeldingen slo fast at en mer omfattende rederivirksomhet ville forbedre landsdelens økonomi og sjømannsyrket ville bli mer interessant for ungdommer. Spesielt forutsatte en at fiskeribefolkningen ville kunne bli gode sjøfolk.