Fra Petrarca og framover var hyrdediktningen en form for litteratur som var godt likt av italienerne. Skjønt disse hyrdediktene var ikke spesielt preget av en ikke-urban opplevelse, som av Jacopo Sannazzaro fra Napoli, en forfatter av et besværlig latinsk dikt . er delt i ti ekloger hvor festivalene, spillene, ofrene og oppførselen til en koloni av hyrder er beskrevet. De er skrevet i elegante vers, men man leter forgjeves etter en følelse av et landlig liv. I denne stilen var Lorenzo de Medici overlegen. Hans var en ny og klar reproduksjon av populære sanger fra Firenzes omgivelser, smeltet sammen med en majestetisk bølge av jambiske strofer i åtte rekker. Lorenzo fremmet det landlig realisme i klar kontrast til andre forfattere.