Svært lenge ble modelleringen gjort fysisk på tegnebrett, med enkle hjelpemidler som blyant, linjal og sjablong. Man oppnådde gode resultater, likevel hadde metoden klare begrensninger. Den var todimensjonal (2D), selv om modellen som ble modellert var tredimensjonal (3D). For store produkter (som f.eks. et skip) krevdes svært mange tegninger, og det var lett å miste oversikten. Med de enkle hjelpemidlene var det vanskelig å lage kompliserte geometrier, som f.eks. glatte overgangsflater mellom andre flater. Dessuten er det begrenset hvor nøyaktig en fysisk tegning kan overføres til produksjonsprosessen, og justeringer som ble gjort på den endelige fysiske prototypen kunne ofte ikke tilbakeføres til tegningene.