Utover at astrolabiet kunne brukes til at finne det før nevnte, kunne det også brukes til å navigere til sjøs med. Det var en forenklet utgave av det originale planiferiske astrolabium man brukte, og bestod bare av en tung gradinndelt metallring. Der var en viser med siktehull i hver ende av viseren på midten av ringen. Den egnet seg bedre til sjøs, da det normale astrolabium var for tungvint å bruke til sjøs. Med instrumentet kunne man finne den breddegrad skipet befant seg på. Det var imidlertid ikke mulig å finne lengdegrader med sjø-astrolabiet. Instrumentet var dessuten ikke særlig presist – faktisk hadde det opptil mellom fire og fem graders avvik. Når man hadde funnet den breddegrad skipet befant seg på seilte man hen til den breddegrad man gjerne ville til. Etter at ha ankommet dertil, seilte man mot vest eller øst av breddegraden, inntil man ankom hvor man gjerne ville. Denne metoden var vældig populær i det 15. århundre og det 16. århundre. En av de mest kjente oppdagelsesreisende, Christopher Columbus, brukte blant andre instrumenter også et astrolabium til å finne veien til India – som så viste seg å være Amerika i stedet.