Emansipasjonserklæringen reduserte i stor grad Konføderasjonens håp om å få hjelp fra Storbritannia eller Frankrike. Lincolns moderate tilnærming lyktes i å få grensestatene, krigsdemokratene og frigjorte slaver til å kjempe på samme side for Unionen. De unionskontrollerte grensestatene (Kentucky, Missouri, Maryland, Delaware og Vest-Virginia) var ikke dekket av Emansipasjonserklæringen. Alle avskaffet slaveri på egen hånd, med unntak av Kentucky og Delaware. Det store flertallet av de fire millionene slaver ble satt fri av erklæringen ettersom Nordstatenes arméer rykket sørover. Det 13. tillegget ble ratifisert den 6. desember 1865, og satte til slutt fri de resterende slavene i Kentucky, Delaware og New Jersey. Per 1860 var dette 225 000 i Kentucky, 1800 i Delaware og 18 i New Jersey.