Også i Norge var begrepet «den dannede klasse» innarbeidet. Det var en allment akseptert oppfatning at medlemmene av de ulike samfunnsklassene hadde ulike behov. Dette avspeilet seg i ulike muligheter til utdanning, ulike arbeidsmuligheter, og så videre. Men klasseforskjellene ble også gjenspeilet i at det på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet ble opprettet institusjoner som ga sosialhjelp eller annen støtte kun til medlemmer av den dannede klasse. Mogens Thorsens og Hustrus Stiftelse i Kristiania, ofte bare kalt , er et av eksemplene på dette; dette var opprinnelig en stiftelse med formål å gi 50 enker eller ugifte kvinner av den dannede klasse fri bolig. I Bergen hadde man tilsvarende Frøkenstiftelsen. I begrunnelsen for å opprette spesielle boligtilbud kun for kvinner tilhørende dannelsesborgerskapet, var også at disse kvinnene i enda mindre grad enn kvinner av arbeiderklassen hadde muligheter til å ta lønnet arbeid for å forsørge seg selv. Disse begrensningene skyldtes dels at det fantes færre stillinger som i det hele tatt var åpne for borgerskapets kvinner, og dels at de ikke var kvalifisert for slike stillinger som faktisk stod åpne for kvinnelige arbeidstagere. Forfattere som Amalie Skram, Sigrid Undset, Henrik Ibsen og Ninni Roll Anker har beskrevet hvilke vanskeligheter ubemidlede kvinner av dannelsesborgerskapet kunne oppleve.