Verket har likevel gått inn i standardrepertoaret. En kan spore Griegs evne til klanglig dialog mellom stryke- og klaverinstrument, dette var en egenskap Johannes Brahms framhevet i en omtale av Griegs duosonater. Formen er klassisk. Førstesatsen er på sonatesatsform med to temaer, en gjennomføringsdel og en presto-coda. Andresatsen er på en tredelt lied-form med en midtdel i moll (andante). Finalesatsen er igjen på sonateform der celloen gjentatte ganger spiller hovedtemaet som et høydepunkt.