Geoffrey hevder innledningsvis å ha oversatt Historia til latin fra en «meget gammel bok i britisk språk», gitt til ham av en venn, Walter, erkediakon av Oxford. Problemet med denne «gamle boken», som er nevnt ytterligere to ganger i verket, er at den ikke finnes. Det utelukker ikke at den en gang ha eksistert. De færreste forskere i dag tror at den har det. Boken er en fiksjon som Geoffrey har diktet opp for å gi troverdighet til sin fortelling. Isteden, der hvor Geoffrey ikke selv dikter fritt, er det påvist at han låner friskt fra Gildas' religiøst polemiske (500-tallet) og Nennius' (900-tallet), og til dels fra Bedas (700-tallet). En søken etter en tapt «gammel bok» begynner og ender der, som hans oversetter Lewis G. M. Thorpe formulerte det. Geoffrey har også benyttet seg av walisiske annaler den walisiske slektstavler fra middelalderen (som ), og kongelister, diktene til Taliesin, den walisisk mytologiske fortellingen , og en del walisiske helgenbiografier, ekspanderer og omgjør dem til en uavbrutt fortelling hovedsakelig basert på Geoffreys egen dikterevne.