Etter 1850 bevegde både Hunt og Millais seg vekk fra direkte etterligning av middelalderens kunst. Begge understreket de realistiske og vitenskapelige aspektene i bevegelsen, skjønt Hunt fortsatte å framheve kunstens åndelige betydning i sitt forsøk på å forsone religion og vitenskap ved å gjøre førstehåndsobservasjoner av topografi og kultur i Egypt og Palestina for sine bilder med bibelske motiver. I kontrast forlot Millas de prerafaelittiske idealer helt etter 1860, mye på grunn av sin konflikt med John Ruskin, og adopterte en svært bredere og løsere stil, influert ironisk nok blant annet av Reynolds. William Morris, John Ruskin og andre fordømte denne omgjøringen av deres tidligere prinsipper.