De matematiske teoriene for nytteanalyse ble først utviklet av John von Neuman (1903–1957) og Oscar Morgenstern (1902–1977). Praktiske anvendelser av nytteanalysen finnes i mange utgaver, men den boken som først gjorde nytteanalyse tilgjengelig for vanlige beslutningstagere var Keeney and Raiffas Decisions with multiple objectives. I Norge er beslutningsteorien særlig utviklet av Fred Wenstøp I nytteanalysen utvikles metoder for å sammenligne verdier som er uttrykt i ulike enheter, som for eksempel kroner og grad av moralsk tilfredsstillelse. Nytteanalysen opererer i sin anvendte form med fem steg: i) dannelse av et målhierarki og ulike alternativ for å nå målet, ii) utvikling av en konsekvenstabell der det redegjøres for konsekvensene av ulike alternativer, iii) etablering av overganger mellom konsekvenser (målt f.eks. i kr.) og nytter (målt på en skala fra 0 til 1) – ofte i form av primærnyttefunksjoner; iv) valg av preferanser, eller vekter for enkeltmål og til slutt v) en beregning av den samlede nytte for hvert enkelt alternativ. Rabin (2000) og Safra og Segal (2008) har kritisert nytteteorien og viser at et lavt nivå av risikoaversjon i forhold til valg med små konsekvenser fører til høye, og absurde, nivåer av riskaversjon i forhold til valg med store konsekvenser.