Tidligere var det vanlig å oppfatte sagaen som historisk sann, men dette har endret seg; særlig etter at språk- og litteraturforskeren Sigurður Nordal utga sin studie i 1940. Nordal argumenterte både utfra faktiske uoverensstemmelser mellom sagaen og Landnåmabok, og i forhold til forfatterposisjonen: avvikene i forhold til kjente faktiske begivenheter har preg av å være bevisste valg gjort av en kompetent forfatter. Sigurðurs tolkning ble raskt imøtegått av den norske professoren i folkloristikk, Knut Liestøl, som hadde en folkloristisk tilnærming til muntlig teksthistorie og overleveringskvalitet. I moderne diskusjon om forståelse av sagaene – folkloristiske tekster eller tekster med individuelle forfatterintensjoner – har Hrafnkels saga etter dette vært et sentralt eksempel og drøftingsmateriale.