Den generelle holdningen i foreningene var mer radikal enn petisjonen ga uttrykk for, og Thrane selv var erklært sosialist. Samtidig tilhørte mange av medlemmene mellomsjikt som håndverkere, bønder og lærere, og mange av disse var mer på linje med bonde-opposisjonen på Stortinget enn med de franske sosialistene eller de engelske chartistene (som Thrane i stor del ser ut til å ha brukt som forbilder). Og Thrane ville ikke virke som en rød klut som ble til hinder for samarbeid og praktiske framskritt. Derfor bidro han til å sette inn den erklært ikke-sosialistiske jusstudenten Theodor Abildgaard, som etterfølger både som redaktør for bladet fra årsskiftet 1850-51, og snart etterpå leder for foreningene.