Fontener var opprinnelig rent funksjonelle, knyttet til kilder eller akvedukter og ble brukt til å gi drikkevann og vann til bading og vask til innbyggerne i byer, tettsteder og landsbyer. Ideen om rennende vann eller vann i dammer, eller speilende vann knyttet til byer, bygninger og bosteder er svært gammel, og ble dyrket i mange kulturer. Fra Asia kan nevnes zen-inspirerte miniatyrhager, der vann er ett element. Taj Mahal speiler seg i et bassenganlegg. Arabisk kultur, slik en finner den i spanske Alhambra i Andalucía, har flere bassenger og vannløp, noe som var vanlig der en hadde nok vann til det. Fram til slutten av 1800-tallet drev de fleste fontener av tyngdekraften, og trengte en vannkilde høyere enn fontenen, for eksempel et reservoar eller akvedukt, for å få vannet til å strømme eller stråle opp i luften.