Men samtidig er rektascensjonen definert på en slik måte at hver observatør med letthet kan lokalisere objektet på himmelhvelvingen ved å kjenne sin egen, sideriske tid. Denne er definert å være null når vårjevndøgnspunktet ♈︎ passerer observatørens meridianen. Punktet sies da å kulminere. Da dette beveger seg 360° i løpet av 24, vil det bevege seg 15° i løpet av en siderisk time. Siden vårjevndøgnspunktet kulminerer når den sideriske tiden er null, vil en stjerne som kulminerer for eksempel tre sideriske timer senere, ha rektascensjon . Det betyr også at observatøren alltid kan bestemme sin egen sideriske tid som vil være lik med rektascensjonen til den eller de stjernene som akkurat da passerer hans lokale meridian.