Som sitt hovedverk så Macaulay selv spesielt historieverket ; han døde imidlertid av hjerteattakk før det var fullført. I verket ville Macaulay som dogmatisk whig vise 1800-tallsliberalismens fortreffelighet ved å vise at dens prinsipper i historisk tid hadde ført England frem til en betydelig maktstilling. Likesom hans essayer utmerket verket seg for en lysende stilkunst. Berömt ble tredje kapittel i bokens første del, der han gav et tverrsnitt av det engelske samfunn.