Grønland og Den skandinaviske halvøy lå en gang nær hverandre. Men tidlig i tertiærtiden, for om lag 55 millioner år siden, begynte de å gli fra hverandre. Disse platebevegelsene fikk stor betydning for landformutviklingen i Norge. Havet mellom de to landområdene ble større, og deretter hevet hele den skandinaviske landblokken seg. Det stadig bredere havet utenfor vestkysten gjorde klimaet fuktigere, og det ble mer vann i elvene, og på grunn av landhevningen fikk elvene større fall fra fjell til kyst. Med økende vannhastighet økte også kraften, og elvens evne til å rive løs, og transportere materiale. Elvene kunne nå grave seg ned i de vide dalene i det gamle landskapet. Denne prosessen kalles elveerosjon. Alpine landformer er et eksempel på unge landformer som finnes på Sunnmøre og i Nord-Norge (f.eks i Lyngsalpan i Troms, og i Lofoten).