Etter at de voldsomme krigsropene var over dro de ulike indianerstammene hvert til sitt, og livet fortsatte som normalt igjen. En dag så familien en endeløs rekke av indianere som red vestover forbi huset de bodde i. Men gleden over å kunne få leve i fred var kortvarig. En morgen hadde Pa fått et brev som sa at det indianske territoriet ikke var åpent for at de hvite kunne slå seg ned der – de bodde 5 km på feil side av grensa, og hvis de ikke flyttet derfra, ville man sende soldater som skulle sørge for at de hvite kom seg ut. Pa hadde bestemt seg for å dra frivillig, som den eneste nybyggeren i området.