Fader Garnets fangevokter, en mann ved navn Carey, hadde fått i oppdrag av Waad å vinne Garnets tiltro og tilby seg å smugle ut hans brev til hans katolske kolleger som satt fengslet i Gatehouse. Garnet ble senere flyttet til en celle ved siden av Oldcorne, så de begge skulle kunne samtale gjennom et hull; de ble tyvlyttet på av to som var satt til det myndighetene. Garnets og Oldcornes samtaler var oftest harmløse, selv om Garnet en gang avslørte at han hadde drukket seg beruset på vin, noe som senere ble brukt under rettssaken. All hans kommunikasjon med sine kolleger og Vaux ble også kontrollert, og selv om de fleste av hans brev nådde frem til rett mottaker, ble de først lest av Waad, som senere fortalte Salisbury om deres innhold. Skjønt Garnet i ett av brevene til Vaux skrev at anklagene mot ham kun bestod av formodninger (som ikke skulle kunne holde som bevis i en mulig rettssak) erkjente han seg skyldig tidlig i mars 1606, muligens under et torturforhør. Garnet hevdet at han var blitt forskrekket over Catesbys planer og at han kun hadde kjent til en ganske liten del av hva konspirasjonen egentlig var gått ut på. Myndighetene så imidlertid dette som at Garnet hadde kjent til konspirasjonen, og dermed at de hadde tilstrekkelig med bevis for å kunne tiltale ham for landsforræderi.