Behandlingslinjen prøver å fange opp de forutsigbare handlinger som oftest vil representere beste praksis for de fleste pasienter det meste av tiden, og inkluderer aktiviteter for dem på riktig tidspunkt i behandlingsforløpet, for å forsikre seg om de har blitt utført, og at resultatene har vært som forventet. På denne måten blir resultatene registrert, og viktige spørsmål og handlinger blir ikke oversett. Behandlingslinjene er vanligvis ikke normative; pasientens forløp er individuelt, og en viktig del av formålet med behandlingslinjen er å fange opp informasjon om "avvik", hvor ulike tiltak har blitt iverksatt med bakgrunn i individuelle omstendigheter eller ut fra klinisk skjønn. Den samlede variasjon for en tilstrekkelig stor populasjon av pasienter blir deretter analysert for å identifisere viktige eller systematiske trekk, som kan brukes til å forbedre behandlingslinjen.