Paus innledet også et samarbeid med forfatteren, lyrikeren og dramatikeren Gunnar Bull Gundersen. Cranner introduserte ham også til en av etterkrigstidens største lyrikere, Harald Sverdrup, som igjen ledet ham til Hans Børli. «Sistnevnte var en sky mann som helst ville fortelle langsomt i verseform, men bygutten og skogens dikter fant hverandre. Av Børli lærte Ole Paus å bruke de minste ordene om de største tingene. Snart hadde han også forfatterne André Bjerke og Jens Bjørneboe hengende rundt kjøkkenbordet. Alle disse var blant etterkrigstidens mest markante i norsk kulturliv. De var mye eldre enn Paus, selv om en del av ham var jevnaldrende, kanskje til og med eldre. De ga ham av tiden sin. Han drakk og hadde lange samtaler med dem. De lyttet til visene hans, lot ham tonesette diktene deres og åpnet sine tanker og drømmer for ham. Slik hjalp de Ole Paus med å finne døren til sin egen verden. Armene deres var vidåpne, og han kastet seg begjærlig i dem. Men kan det også ha vært omvendt? At det var slik at de flokket seg rundt ham? For de må ha sett at den unge mannen var deres like», skriver Bakke.