I 1970-årene behandlet Bygningskontrollen mange saker om fasadehøvling, nedhugging av fasadeelementer kalt «skrelling», der vindusomramming, båndgesimser og andre elementer i murgårdenes fasader ble borte, slik at fasaden fremsto som flat og det tidstypiske uttrykket gikk tapt. Sur nedbør, issprengning og rystelser kombinert med manglende vedlikehold hadde gjort at fasadeelementer smuldret opp eller løsnet. Fasadehøvling ble i etterkrigstiden begrunnet med sikkerhet, at deler av fasaden kunne falle av og være farlig for forbipasserende. Å rekonstruere fasaden var mulig, men ofte dyrere og derfor valgt bort. Vinduer med sprosser har blitt skiftet ut med en-rammes vinduer, der løse sprosser i noen tilfeller har blitt hengt utenpå. Utskifting av vinduer var ikke fasadeendring og behøvde ikke godkjenning fra bygningsmyndighetene. Fasadehøvling og nye vindustyper gjorde fasader glatte og døde i uttrykket. Rundt 1980 var nye vinduer i original utforming like billige og gode som de fremmede vindusformene, dermed snudde trenden.