Rundt 1904 ble Nilus kontaktet av en venn, muligens Okhrana-agenten Pjotr Ratsjkovski, og gitt en kopi av det som nå er kjent som . Deler av Protokollene hadde allerede kommet på trykk i russiske aviser i årene før, men Nilus hadde den første «fullstendige» utgaven. Han inkluderte som Kapittel XII i 1905-utgaven av Det Store i Det Lille. Norman Cohn, i sin undersøkelse i årene etter andre verdenskrig av historie, mistenkte at Nilus ble fôret i et forsøk på å overbevise tsar Nikolaj II om å støtte antisemittiske aksjoner i Russland. Dette fungerte ikke, da skandalen i månedene etter utgivelsen førte til en etterforskning gjort av den russiske regjeringen, som fant Protokollene en forfalskning. er kanskje den viktigste grunnen til at Nilus er en kjent historisk karakter, men svært lite er kjent om hans faktiske grad av involvering i deres forfatterskap, videre enn det ovennevnte. Innen ble internasjonalt kjent på 1920-tallet var Nilus' rolle i deres utgivelse for det meste glemt; tvungent nødvendig siden de utga seg for å være originale protokoller av et møte av jødiske ledere som diskuterer verdensherredømme.