Estlandsk adel viste til at Estland etter estlansk arverett tilhørte junker Otto som eldste levende av kong Christoffers sønner. Junkeren gikk så inn i den tyske orden og hadde med seg Estland som «sjelegave». Deretter ble han satt som borgherre på den tyske ordens festning Karkus som fortsatt kan ses som ruin. Otto nevnes som borgherre på Karkus fra rundt 1350, og en etterfølger blir ikke omtalt før i 1374. En sinnssyk mann kunne selvsagt ikke fungert som leder for en borg av vital betydning for ordenen. Tidligere hadde Otto fått betydelig støtte fra «kongens frisere», dvs. dansker bosatt like ved Holstens grense. Men plassert i Livlands innland, langt unna nærmeste havneby, ville Otto vanskelig komme i kontakt med noen som kunne tenkes å hjelpe ham tilbake til posisjonen han var født til, som arving til Danmarks trone.