Hymnen har tiltrukket seg hundrevis av kommentarer både i indiske darsjaner og i vestlig filologi. På mange måter er den ment å skape en gåte, utfordre, reise ubesvarlige spørsmål og hope opp paradokser. På samme måte som resten av maṇḍala 10, befinner hymnen seg mot slutten av Rigveda, og uttrykker tanker som er typiske for vedantisk filosofi. Selv om den utvilsomt er av høy alder, er det blitt hevdet at hymnen er av en sekundær, og ikke primær, opprinnelse. Dens sammensetning er nemlig kontroversiell i forhold til begrepet i den filosofiske skolen sāṃkhya. Selv om den er utypisk blant de vediske hymner, er den en av de mest kjente delene av Rigveda.