Kʹom-folket kaller dialekten sin for kʹom / kâmvʹiri, og denne dialekten snakkes også av stammene kṣtʹo, biniʹo, ǰâmčʹo og ǰâšʹa, men de kaller derimot dialekten etter henholdsvis sine egne stammenavn. Det er en historisk grunn for dette. For ca 500 år siden begynte kʹom-folket å innvandre til dagens dialektområde. Årsaken til denne ekspansjonen var behovet for beiteområder og marker til husdyr, avlinger og grønnsaker. Fjellområdene her hadde gode beiteområder om sommeren, og lavlandet her hadde beiteområder og marker om vinteren. Da de ankom denne regionen var den allerede bebodd av folkene ǰâšʹa, biniʹo og kṣtʹo. ǰâšʹa-folket regnes for å være de autoktone og dermed urinnvånerne i denne regionen av Nuristan. Kʹom-folket ekspanderte inn i dette bebodde området, og konfiskerte beiteområdene til kṣtʹo-folket. Videre ekspropierte kʹom-folket beiteområdene til biniʹo-, ǰâmčʹo- og ǰâšʹa-folkene, men også beiteområdene til ârom-, gawâr- og kâta-folkene langs de nedre deler av Lanḍai Sin-elven og videre nedover langs Kunar-elven fram til landsbyen Nišagâm. Biniʹo-folket, opprinnelig flyktninger fra Büni i den øvre Pech-dalen, bebodde høylandet øst for ǰâšʹa-folket. Kṣtʹo-folket, flyktninger fra Küst i nærheten av Büni, bebodde lavlandet langs elvene Lanḍai Sin og Nichingal, inkludert landsbyene `Kṣtořm, ˆÂguru, ˆÜrmür, `Merořm og ˆKâmu.