I høymiddelalderen kom en bølge av systematisering hvor teologene sto overfor de problemer som Guds egen bok stilte i de tilsynelatende absurde eller umoralske standpunkter (eksempelvis at patriarkene Abraham, Isak og Jakob, hadde flere koner noe Kirken forfektet strengt forbud mot). Teologene søkte da hjelp i tolkninger og gå bak de rent ytre handlingene for å forlike motstridende utsagn, og benytte seg av figurale eller allegoriske tolkninger for finne det man søkte i en annen eller dypere mening enn den bokstavelige. Allegoriske tolkninger var vanlig i antikken, og ble overtatt av de kristne. Ikke minst hadde de stor betydning for å knytte forbindelsen mellom Det gamle testamente og Det nye testamente. Begivenheter i Det gamle testamente er «typer» eller «figurer» på begivenheter i Det nye testamente, det vil si typologi. Eksempelvis framhevet Paulus parallellen mellom Adam og Jesus Kristus, en parallell som framkommer hyppig i middelalderens teologi og forkynnelse. En tilsvarende parallell mellom Eva og Maria var også utbredt.