I løpet av den tiden Xuánzàng gjennomførte reisen, hadde keiseren konsolidert sin makt; han hadde også foretatt viktige felttog i Sentral-Asia. I 630 hadde han knust motstanden blant de østlige tyrkere på det mongolske platå. Deretter hadde han overvunnet de vestlige tyrkere. Begge khanatene hadde oppstått i 593 etter at Göktürk-khaganatet ble splittet. Det vestlige Khanatet kjempet samtidig mot den destabiliserende innflytelsen fra en intern revolt. Og khanen ble henrettet av en opprørsstamme, ikke lenge etter at Xuánzàng hadde besøkt området. I løpet av seks måneder hadde det mektige imperiet kollapset. Deretter hadde keiseren opprettet protektorater i oasebyene langs den nordlige og sørlige silkeveien, hvor Xuánzàng også hadde vært. Kina hadde fått kontroll så langt vestover som til Pamir, og keiseren hadde opprettet en allianse med den tibetanske kongefamilie gjennom giftemål. I 643 hadde han sendt to kinesiske diplomater til kong Harṣavardhana (590–647) i det nordlige India.