Jernburene ble brukt i middelalderen, men ble mer populær i England i det 18. århundre og kunne bli brukt på både mordere, forræderi, landeveisrøvere, sjørøvere og andre tyver. Henrettede som ikke ble satt i bur ble ofte dissekert og brukt av legestudenter. Burene ble plassert på områder som var lett synlige for at så flest som mulige skulle se dem og noen ganger kunne innbyggerne kjenne lukten av likene. De kunne blant annet bli plassert i både byene, langs veier og ved havner. Burene var dyre å lage og det var ikke alltid at byens smeder hadde tidligere erfaringer, så mange ganger måtte de improvisere og derfor ser burene ulike ut på de ulike stedene og periodene. Noen av burene lignet på en forstørret versjon av fuglebur, mens andre var menneskeformede og tettinnsittende. Det var ingen faste regler om hvor lenge et bur skulle bli stående, men det var vanlig å ta dem ned etter at klærne begynte å bli slitte eller at kroppen hadde råttnet slik at skjelettet begynte å bli synlige. I mer øde strøk langs veiene kunne et lik bli værende i lengre perioder og noen ganger år. Noen ganger ble liket smurt inn i tjære som forsøk på å forsinke forråtningsprossessen slik at utstillingen skulle kunne vare lengre.