I løpet av middelalderen innså man at de enkleste solur kunne lages ved at den stavformete gnomonen ikke sto loddrett på bakken, men pekte mot himmelpolene slik at den er parallell med Jordens rotasjonsakse. Solen vil da gjennom et døgn beskrive en storsirkel på himmelhvelvingen som har sitt sentrum på denne aksen. Da den flytter seg langs denne sirkelen 15° hver time, vil skyggen fra gnomonen observert på en flate som står loddrett på denne, også flytte seg 15° hver time. Akkurat denne effekten benyttes i såkalte armillariske solur hvor bare ytterkanten av denne ekvatoriale urskiven vanligvis benyttes.