Fattighusene hadde vanligvis bestemte regler for opptak av lemmer, for levevis til beboerne, for drift og for ettersyn av institusjonen. I byene fantes ofte fattighus spesielt myntet på barn («barnehus»), og waisenhus var en type barnehjem som ble innført med pietismen. Det første waisenhuset ble opprettet i 1637 i Trondheim. Fattighus for eldre kvinner kunne omtales som «enkehus». Reglene for lemmene kunne for eksempel omfatte tidspunkt for når lemmene måtte være til sengs. Fra en fattigstue i Christiania er det omtalt rundt 1780 en stilling som «leser paa fattigstue», en person som fikk betalt for å holde bønn og sang hver dag for beboerne.