Fra 1814 prøvde misjonærer å definerer lydene i språket. I 1815 utga William Kendall en bok med tittelen , som i dagens ortografi ville blitt skrevet . Professor Samuel Lee etalberte i 1820 en ortografi basert på nordlige dialekter, i samarbeid med høvding Hongi Hika og Hongis yngre slektning Waikato, ved University of Cambridge. Lees ortografi er den som fortsatt brukes i dag, med to større endringer: tillegget av for å skille fonemet ustemt bilabial frikativ fra stemt labiovelar approksimant , og merking av lange vokaler. Makron har blitt den vanlige måten å merke dette på, men også dobbel vokal har blitt brukt.