Hun debuterte i 1882 med novellen «Madam Høiers Leiefolk», og fikk sitt gjennombrudd tre år senere da kom ut. Denne fortellingen danner etter hvert det man kan kalle starten på ekteskapsromanene i forfatterskapet, sammen med , og . I disse romanene setter Amalie Skram ekteskapet, og særlig seksualitetens plass i samlivet, under debatt. Hun skildrer følgene av den store ulikheten mellom menn og kvinner når det gjelder seksuell erfaring. Generelt er kvinnene hun skildrer uvitende om seksualiteten, mens mennene som kvinnene gifter seg med er eldre og har hatt erotiske erfaringer før ekteskapet. Skram kritiserer dobbeltmoralen i samfunnet der det er sosialt akseptabelt at mennene er utro mens kvinnene blir plassert på sidelinjen.