Marivaux skrev mellom 30 og 40 skuespill, de beste er antagelig (1722), (1728), (1730), (1737), og (1736). Ved ujevne mellomrom vendte han tilbake til journalistikken og drev et tidsskrift kalt som kom i 1727, og et annet kalt i 1734. Særlig er blitt framhevet som «et glimrende eksempel på den gryende kjærlighetens psykologi med skjelmsk rokokkopreg og som et elegant spunnet intrige-stykke.» Det er også mulig at samtiden ikke helt la merke til den underliggende kritikken av klasseskillene. Det finnes en sosial tendens i mange av hans komedier, framstilt i en subtil og grasiøs prosa som andre forfattere nedsette har karakterisert som «marivaudage».