Allerede i 1833 ble det oppdaget manglende fundamentering rundt bropilarene. Dette ble ordnet, og i 1867 ble den nordlige endepilaren bygget inn i Victoria Embankment og gjort helt trygg. I 1924 sank imidlertid en av pilarene, og broen måtte stenges for reparasjon. En midlertidig bro ble bygget. Etter at reparasjonsarbeidene var ferdige, ble den midlertidige broen stående, i tilfelle den gamle broen igjen skulle svikte. Dette skulle vise seg å være en klok beslutning. Det oppsto etter hvert en kamp mellom de som ønsket å bevare den gamle broen og de som ønsket å rive den og bygge en helt ny bro. Blant sistnevnte var London County Council, hvor ingeniørene mente at broen ikke var mulig å reparere. Blant de som ønsket å bevare broen var Royal Society og Royal Fine Art Commission. I 1926 konkluderte en regjeringsoppnevnt kommisjon med at broen skulle repareres og få bredere veibane. Men i 1934 fikk Labour flertall i London County Council, og under ledelse av Herbert Morrison avgjorde rådet at broen likevel skulle rives. Rivingen ble gjennomført. Regjeringen svarte først med å nekte økonomisk bistand til bygging av en ny bro, men i 1936 bevilget parlamentet 300 000 pund til dette arbeidet.