Mishima skrev en rekke teaterstykker, de fleste er nyfortolkninger av klassiske nō-dramaer – en poetisk og stilisert teaterform der alle unødige bevegelser og ord er fjernet. Mishimas tolkninger er moderne og vestlige i den forstand at de sporer tilskueren til å stille spørsmål ved eget liv og egne valg, samtidig som de ivaretar det drømmeaktige og vare fra nō-tradisjonen. I skuespillene (サド侯爵夫人, , 1965) og (わが友ヒットラ, , 1968), ikke oversatt til norsk, prøver han å gi et bilde av mennesket besatt av en estetisk idé.