Bortimot samtlige jordbrukskulturelle sivilisasjoner har blitt begrenset av deres miljø. Produktiviteten har forblitt lav og klimaendringer førte lett til sykluser av stor vekst og stort fall (på engelsk, «boom-and-bust») som førte til sivilisasjoners vekst, framgang og dertil fall og sammenbrudd. Rundt 1500 var det derimot en kvantitativ endring i verdens historie. Teknologisk framgang og rikdom generert av handel førte gradvis til en økning og utvidelsene av nasjonenes muligheter. Flere historikere har også argumentert for at Europas institusjoner gjorde det mulig for å utfolde seg, at beskyttelsen av eiendomsretten og en økonomi basert på frie markeder var langt sterkere i Europa enn andre steder i verden grunnet et frihetsideal som var særskilt for Europa. I nyere år har imidlertid en del forskere, eksempelvis som Kenneth Pomeranz, utfordret dette synet, skjønt en revisjonistisk tilnærming til verdenshistorien har blitt møtt med kritikk for systematisk undervurdering av den europeiske drivkraften og dominansen.