I sin første preken som erkebiskop i Nidaros gikk Eirik Ivarsson til angrep på birkebeinerne og henviste til at Sverre ikke var ektefødt i hellig ekteskap. Eirik gikk straks i gang med å gjennomføre det etterhvert vanlige stridsrepertoaret i de europeiske konfliktene med kongemakten: økte kirkebøter, egen utnevning av biskoper, eget hærfølge, direkte kirkelig makt over alle kapell og stormannskirker. Da Stavanger-bispens etterfølger skulle utnevnes, viste kong Sverre til den gamle kirkelige doktrinen om at «folket og Kirken» skulle utnevne bispene, med kongen som folkets representant, slik situasjonen var før investiturstriden. Til grunn for konflikten lå altså spørsmålet om Kirkens embetsutnevnelser og dessuten dens domsmakt i egne indre anliggender. Som makt bak sine krav nektet erkebiskop Eirik å krone Sverre til konge i 1188, og striden endte med at erkebiskopens kandidat ble utnevnt i Stavanger.