Fortellingen om Gudmund var til kirkens fordel. Hans heftige krangel med høvdingene forsvant hurtig fra den kollektive hukommelsen, men hans fromhet og sjenerøsitet forble og vokste til legendariske proporsjoner. Gudmund ble omtalt som en hellig mann eller til og med som en helgen. I 1315 ble hans fysiske etterlatenskaper tatt vare på i en storslått seremoni. Gudmund ble uoffisielt opphøyd til en nasjonal helligdom, men inntil denne dag har den katolske kirke ikke anerkjent hans helliggjøring. Grunnen til at kirken motsatte seg kan være at Gudmund i henhold til Islands kirkeregler ikke trengte å leve i sølibat og således hadde flere barn.