Islendinga saga omhandler perioden 1183 til 1262. I motsetning til sin onkel Snorre, hvis formål var å skrive underholdende og engasjerende historie, er Sturlas skrivestil mer nøktern og faktapreget. Dette handler nok mye om at Islendinga saga er en samtidssaga der forfatteren er nær hendelsene i tid og rom, og han er også selv deltaker i handlingen. Når Sturla skriver om hendelser der han selv er med, omtaler han seg selv i tredjeperson. Sturla er opptatt av å skildre de ulike hendelsene i detalj. Islendinga saga er derfor regnet som en god kilde til islandsk historie i denne perioden. Sagaen inneholder også mye informasjon om Norge og Norden.