En av Septimius Severus’ første keisergjerninger var å oppløse den gamle pretorianergarden og erstatte den med provinstropper han kunne stole på. Han tilbød Clodius Albinus tittelen som cæsar. Dermed hadde han ryggen fri da han satte kursen for Syria. I et slag ved Issos (samme sted hvor Aleksander den store hadde slått den persiske storkongen 333 f.Kr.) knuste han rivalen i øst. Deretter invaderte han Mesopotamia, på denne tiden en partisk vasall, som også hadde støttet Niger. Utviklingen i vest krevde imidlertid Septimius' nærvær. Legionene i Britannia hadde nemlig utropt Clodius Albinus til keiser. Han kom seg over Kanalen og rykket inn i Gallia. Østfra kom Septimius i spissen for en hær på 75 000 mann, vesentlig soldater fra Donaulandene. I slaget ved Lugundum (dagens Lyon) møttes de to rivalene 19. februar 197. Septimius seiret igjen, og Clodius ble drept. Dermed var Septimius Severus enehersker i riket.