Sommeren fem år etter har Martin ennå ikke funnet ro. «Han pinest stendig for at han ikkje er ærleg eller heilt seg sjølv.» Hans inntrykk av mørke visjoner blir av forfatteren sammenlignet med visjonsdiktet . Ekteskapet med Tora er godt, og «ho er mellom dei sterke, gjevande kvinnene hos Duun, heil i sin kjærleik.» Martin flykter til ei utøy ute i havet, hvor han «kjempar ein Jakobs-kamp med Gud, åleine». Han kommer tilsynelatende styrka ut av dette, men kommer i ei ny krise få dager senere, og er nær ved å drepe kona og sønnen som et soningsoffer på samme måte som Abrahams offervilje. Vennen Kristian Lyng, som er Toras onkel, hjelper Martin ut av forvirringa. I romanens siste kapittel møtes Kristian og Martin på et forlist båthvelv, og redningsaksjonen her er for alvor med på å bringe Martin til livet. En lignende livskamp-scene på båthvelvet finnes også i (1923), den siste av bøkene i .