Andreas Edwiens forfatterskap ble i sin tid mye omtalt, både i Norge og i utlandet. Dette har endret seg siden midten av 1960-årene. Da hans bok (1965) utkom i 5. opplag 1995, skrev at boken i teologiske kretser var blitt møtt med «tretti års velfortjent taushet». Førsteutgaven av boken var gjenstand for en besynderlig anmeldelse i , og om denne anmeldelsen i Dagbladet har Jens Bjørneboe skrevet en interessant kommentar i boken .