Egentlig aktet og maktet ikke foreldrene å sende Stjepan Radić til videregående skolegang i Zagreb. De mente at hans sterke nærsynthet gjorde dette lite meningsfylt; dessuten hadde allerede sendt hans tre år endre storebror til videre skolegang. Stjepan Radić fikk overtalt broren til å hjelpe ham til videre skolgang. Det ble til at broren bekostet ham med bosted; han ernærte seg på et offentlig fattigkjøkken. Til tross for dette ble Radić en utmerket elev. Slik gikk det til at han, uten å ha søkt om det, ble opptatt ved fattighuset drevet av det katolske erkebispedømmet Zagreb.