Han ble utnevnt til kapellan for (Jeunesse Ouvrière Chrétienne) (JOC) i 1940, og begynte snart å gjøre hva som stod i hans makt for å motarbeide den nye anti-jødiske lovgivning, og engasjerte seg i motstandsarbeidet. I nært samarbeid med den protestantiske pastor Chapal og hans kone Odette, og det lille protestantiske samfunn i Annecy, fant han fosterfamilier som medvirket i livreddende innsats for forfulgte, og fluktledsagere for mange over grensen til det nøytrale Sveits. Med samarbeid med sinne kolleger de katolske sogneprester Jean Rosay i Doubaine (døde senere i konsentrasjonsleir), Paul Chevallier i Cluses, Albert Simond i Évian, Abel Jacquet i Juvigny og abbé Neyroud i Savigny klarte han å holde jødiske kvinner og barn i skjul i klosteret til inntil de kunne loses over til Sveits, mens mennene likeledes ble gjemt blant trappistene i Tamié-klosteret i Plancherine.