Selve komposisjonen var langt fra det eneste som ble kortet ned på grunn av teknologien. På samme måte kuttet man ned på pauser i klassisk musikk. Fiolinistene brukte veldig ofte å løfte buene etter de hadde spilt en tone eller akkord og en påfølgende pause på et par sekunder virket dramatisk på det visuelle i konsertsammenheng. I innspillingssammenheng ga det ikke mening å gjøre det samme i og med at det visuelle uteblir, og samtidig sparte de inn et par sekunder her og der. Fra fonografens inntreden og utover det 19. århundre har de klassiske innspillingene fått et betydelig stødigere tempo og færre markerte temposvingninger. Et viktig poeng Katz tar opp er at livemusikk er noe flyktig, og et musikkstykke vil aldri kunne fremføres 100 % likt to ganger. En plateinnspilling vil fange en av disse fremføringene, og når man lytter til innspillingen flere ganger vil det høres akkurat likt ut hver gang.