Taubert var forfatteren av manuskriptet til den antisemittiske propagandafilmen Der ewige Jude – en filmbidrag til problemet med verdensjødedommen (regi: Fritz Hippler, 1940). Med denne filmen skulle befolkningen psykologisk oppdras til jødehat. I spesialvisninger ble verket målrettet vist til SS-folk som var utpekt til å tjene i Einsatzgruppen eller som vakter i konsentrasjonsleirer. I suggestive scener, som viste filmopptak fra østeuropeiske ghettoer, ble jøder vekselvis sammenlignet med rotter og spyfluer. I en tekstplate i filmen, skrevet av Taubert, står det for eksempel: "Rottene følger som parasitter menneskene fra begynnelsen. De er listige, feige og grusomme. De representerer i dyreriket elementet av undergravende, listig forfall. Ingenting annet enn jødene blant menneskene." Blant nazistene ble Taubert derfor også kalt "Rotte-Taubert", for å skille ham fra "Wewelsburg-Taubert", kommandanten for SS-treningssenteret på Wewelsburg. Den politiske kampbegrepet "rotter og spyfluer" ble senere brukt i denne kombinasjonen av CSU-politikeren Franz Josef Strauß, som ble rådet av Taubert, og av Strauß’ protegé Edmund Stoiber (Stoiber brukte uttrykket i februar 1980 overfor noen redaktører i Süddeutscher Rundfunk i Stuttgart). For Taubert var antisemittisme og antikommunisme uløselig forbundet, siden "bolsjevismen er jødedommens verk og våpen" (se Jüdischer Bolschewismus). Joseph Goebbels roste den 3. oktober 1935 Taubert som en "sympatisk fanatiker". I 1940 var Taubert på Goebbels' oppdrag som NS-Sonderführer ansvarlig for propagandaen i det okkuperte Norge.