Gjennomgående uttrykker Ahlbergs en dyp kritikk mot samtidens biologiske naturalisme og gikk inn for en humanisme i Hans Larssons tolkningstradisjon, og kristendommen. For Ahlberg var Vesten og kristendommen ett, og han så kommunismen og nazismen som trusler mot deres fundamenter, men en uvegerlig konsekvens av naturalismen. Kommunismen og nazismen oppfattet han som primitiv materialisme, primitiv kollektivisme og primitiv subjektivisme. For dersom alt skulle ha tilkommet i kraft av naturlovene skulle da også dumhet og ondskap være «goder», mente Ahlberg.