Senatet som et organ forble fratatt noen form for betydelig makt, men senatorene som hadde vært marginalisert på 200-tallet, kunne igjen tevle om posisjoner sammen med mer ferske byråkrater. En del moderne historikere har vurdert disse administrative reformene som et forsøk på å få senatorisk orden i den administrative elite som et mottiltak mot muligheten å fremmedgjøre hedenske senatorer fra et kristent keiserdømme; men en slik tolkning er bygd på antagelser da det presise antallet på kristne i det gamle senatoriske miljø ikke er kjent. En del historikere har foreslått at tidlig omvendelser i det gamle aristokratiet var mer tallrike enn tidligere foreslått.