Det var under Verdensutstillingen i San Francisco (1915) at Beachey fløy sin siste tur. Før utstillingen, i 1914 fikk han bygget sitt Beachey-Eaton monoplan bygget. Flyet var lik Morane-Saulnier H med tillegg av trepunkts understell og støre vinger, noe som gjorde vingens form lik, og fikk noen til å se på den som en Rumpler Taube. Med den samme 80 hk motor som han hadde brukt i sitt Beachey biplan men lettere og mer manøvrerbart fikk han økt hastigheten fra 130 til 160 km/t, og dermed gjøre sin loop og manøvrer enda mer spektakulære. Det ville også være det første til å kunne fly opp ned. Han hadde testet det i større høde og den 14. mars 1915, var han klar for dets første offentlige oppvisning . Han tok flyet til værs foran en flokk på 50 000 (innenfor utstillingsområdet—med ytterligere 200 000 på høyder utenfor), Fløy en loop, og snudde flyet på ryggen. Han kan ha vært så innstilt på å flate ut flyet opp ned, men klarte ikke å oppdage at han bare var 610 m over San Francisco Bay. Han trakk i stikka for å flyet ut av denne høyden stilling, og det dalte langsomt. Belastningen forårsaket at vingen løsnet og flyet styrtet inn i bukta mellom to skip. Sjømenn hoppet ut, men det tok 1 time og 45 minutter å få Beachey opp og redningsmennene brukte tre timer på å prøve å gjenopplive ham. Obduksjonen viste at han hadde overlevd ulykken, døde av å drukne.