Metodene avhenger av om man snakker til ett enkeltmenneske, eller til en stor folkemengde. Dersom man snakker til ett enkeltmenneske, vil utøveren analysere personen foran seg, og med sin ofte gode kjennskap til mennesketyper, komme med en uspesifikk gjetning basert på denne, og vente på respons. I mange tilfeller er det den som blir lest som egentlig styrer samtalen, da cold reading-utøveren kan stille spørsmål som kan spilles videre på uansett hvilke tilbakemeldinger vedkommende får. Et eksempel er at utøveren spør den som blir lest om ikke vedkommende har vært deprimert i det siste? Svarer personen bekreftende kan utøveren for eksempel si noe sånt som «Jeg ser du har mye mørkt rundt deg nå». Svarer derimot personen «nei», kan utøveren si «Nei, for jeg ser at ting som har plaget deg før, er løftet fra skuldrene dine». Dermed vil personen som blir lest lete etter ting som tidligere har plaget vedkommende, men som ikke lengre er et problem. Dermed gir utøveren inntrykk av å vite mer enn de faktisk gjør. En annen metode er å stille spørsmål som en slags påstand, for eksempel av typen «du er ikke gravid?»; bekrefter personen dette, vil mediene gi inntrykk av at det var dette de nettopp følte. Avkreftes spørsmålet, kan mediene si at de påstod at personen var gravid. På den måten blir det riktig treff uansett respons.