I mars 1945 ble norske fanger hentet ut fra Sachsenhausen med de hvite bussene. Da Karl Maier ikke var norsk statsborger, fikk han ikke lov til å være med i denne redningsaksjonen, han måtte være igjen i leiren. Planen for de gjenværende fangene var at disse skulle likvideres. Det store antallet gjenværende fanger gjorde at generalinspektøren for konsentrasjonsleirene besluttet at fangene skulle fraktes til kysten av Østersjøen og plasseres på store lektere, som så skulle føres til sjøs og senkes. Den daværende leirsjefen i Sachsenhausen, Anton Kaidl, hadde imidlertid ikke transportkapasitet til så mange fanger. 21. april startet en utmarsj av fanger fra leiren, der fangene i puljer på 500 ble sendt gående nordover mot Østersjøen. Også Maier ble sendt avgårde, sammen med tretten nordmenn og dansker som var overført til Sachsenhausen fra andre leire og dermed kom for sent til å være med de hvite bussene. Til sammen ble over fanger sendt ut på denne dødsmarsjen, en marsj som endte i Belower Wald nord for byen Wittstock i «en inferno av menneskelig lidelse og død».