Fiskeren kommer flyttende til havna «det året som "Fiskeren" støtte på Tronderøiholmen». Han beskrives som «den kloke enfoldighet», og kan sitt om å livberge seg i skjærgården et sted i Blindleia, nesten et døgns rotur med fullastet vedpram fra Isefjær. Han kjenner fugl og blomster og gleder seg over skjønnheten rundt seg. Både fisk og hummer kan han få, ofte når ingen andre får noe. Boken forteller om Markus sine siste leveår. Han gjør seg ferdig med å bære stein og jord til en vakker hage øverst i bergskora han har satt opp huset sitt i. Så tenker han at det for ergerlig med all silda som kommer og går sin vei hver sommer, og begynner å knytte ei landnot. Den blir han ikke ferdig med.