Britene ønsket seg i første omgang at det ikke skulle bli et Tyskland-dominert Europa. I andre omgang ønsket de heller ikke at Sovjetunionen skulle dominere Europa, spørsmålet var bare hvordan. Skulle Sovjetunionen åpne en ny øst-front mot slutten av krigen, ville de automatisk gå inn i store deler av det østlige Europa. Sovjetunionen på sin side ønsket sikring av grensene som hadde vært fra før det tyske angrepet i 1941. De ønsket pro-sovjetiske regimer langs vestgrensen, og de ønsket å eliminere alle muligheter for senere tysk krigføring. I tillegg ønsket de økonomisk gjenreisning etter krigen for å dekke krigstapene. USA ønsket seg vilkårsløs kapitulasjon fra Tyskland. De ville unngå økonomiske kriser (da de mente dette var det som gav grobunn for de europeiske diktatorene i mellomkrigstiden), samt ha tilslutning til en internasjonal sikkerhetsorganisasjon (FN). De ønsket også å implementere suverenitetsprinsippet – menneskers rett til selvstyre, dette for å unngå Sovjetisk dominans i Øst-Europa. I utgangspunktet var det ikke lagt noen klare linjer for Tyskland-politikken etter krigen. Ifølge historiker Oddbjørn Melle, kan utviklingen i Tyskland situasjonen (fra 1945-1949) deles inn i tre hovedpunkt: økende integrasjon og samarbeid mellom stormaktene, dog ikke problemfritt. Økende motsetninger og spenninger mellom vestsonene og sovjetsonen. Og til slutt delingen av Tyskland i to stater. USA mente at det beste ville være å få Tyskland på fote som et demokratisk, kapitalistisk land – noe annet kunne være skadelig for Vestens markedsøkonomi. Storbritannia, som hadde lidd store økonomiske tap under krigen, svært skadet etter tysk bombing, var ikke like ivrige etter å bygge opp Tyskland. Likevel ville et demokratisk og økonomisk stabilt Tyskland være det beste for et økonomisk sterkt Vest-Europa. Sovjetunionen okkuperte allerede store deler av Øst-Europa og ville gjøre Tyskland om til en kommunistisk satellittstat – et kapitalistisk Tyskland ville være en trussel mot både Sovjetunionen og mot kommunismen. De hadde også lidd store krigstap og var mer interessert i å bygge opp sin egen økonomi. Raskt begynte de å demontere fabrikker i sin sone, for å frakte dem i deler til Russland. Frankrike, som hadde blitt invadert av Tyskland tre ganger i løpet av drøye hundre år, var motvillig til å bygge opp landet til et sterkt demokrati. Men med Sovjetunionen og kommunismen som eneste alternativ, stilte de seg bak USA og Storbritannia.