Ved jernalderen hadde stedet i all hovedsak blitt forlatt, skjønt det er en del hentydninger til menneskelig aktivitet under romersk Britannia. I løpet av tidlig middelalder begynte en landsby å utvikle seg rundt monumentet som til sist strakte seg inn i den. I senmiddelalderen og i tidlig moderne tid begynte lokalbefolkningen å ødelegge mange av de stående megalittsteinene rundt monumentet, både av religiøs ignoranse og for praktiske grunner. Oldtidsforskerne John Aubrey og William Stukeley fikk derimot interesse for monumentet i løpet av 1600-tallet, nedtegnet mye av stedet før det ble helt ødelagt. Arkeologiske undersøkelser begynte på 1900-tallet, ledet hovedsakelig av Alexander Keiller, som førte tilsyn av et prosjekt som rekonstruerte mye av monumentet.