Fiskeriene i Nord-Trøndelag var basert på fiskerbondens vekselbruk mellom jordbruk og kystnære fiskerier; de fleste av dem regnet fisket som hovedyrke. Næringskombinasjonen som fiskerbonde holdt seg noe lenger på Trøndelagskysten enn lenger sør. I folketellinga for 1930 var 2000 nordtrøndere registrert som fiskere; i 1960 var tallet redusert til 1000 personer. Reduksjonen i antall fiskere kan forklares på flere ulike måter. Dels var fiskeflåten spesialisert for sildefisket, og forsvant da silda ble borte, dels var det grunnlag for spesialisering mellom havfiskeflåte og intensivert jordbruk, og dels bød etterkrigstida på større tilbud av arbeid utenfor primærnæringene. Etableringen av fiskeoppdrettsnæringa fra omkring 1970 var også med på å flytte arbeidsplasser.