I løpet av 1700-tallet nådde graden av vampyrhysteriet et høydepunkt: det ble sett mengder av vampyrer i hele Øst-Europa og hvor man stadig vekk måtte grave opp lik for å identifisere og drepe mulige gjenferd; selv myndighetene var engasjert i å jakte på og kjøre påler gjennom vampyrer. Til tross for denne perioden ble kalt for opplysningstiden økte overtroen på vampyrer dramatisk og resulterte i massehysteri over det meste av Europa, men særlig i øst. Panikken begynte med et utbrudd av påståtte vampyrangrep i østlige Østpreussen i 1721 og innenfor det store området til Habsburgmonarkiet fra 1725 til 1734 som spredte seg til andre lokaliteter. To berømte vampyrsaker, den første som ble offisielt nedtegnet involverte likene til Peter Plogojowitz og Arnold Paole fra Serbia. Plogojowitz ble rapportert å ha dødd i en alder av 62 år, men skal etter hva som ble påstått ha kommet tilbake etter sin død og spurt sin sønn om mat. Da sønnen nektet ble han funnet død den neste dagen. Plogojowitz skal etter sigende ha kommet tilbake og angrepet en del naboer som ble funnet død, etter sigende grunnet blodtap. I det andre tilfellet døde Paole, en tidligere soldater som ble bonde, og som etter sigende angrepet av en vampyr i tidlige år, mens han slo høy. Etter hans død begynte andre folk å dø i omgivelsene og ble viden antatt at det var Paole som hadde kommet tilbake for å jakte på naboene sine. En annen berømt serbisk legende involverte vampyrer som hadde konsentrert seg rundt en viss Sava Savanović som levde i en mølle og som drepte og drakk blodet fra møllerne. Denne fortellingen ble senere benyttet i en fortelling skrevet av den serbiske forfatteren Milovan Glišić og i den serbiske skrekkfilmen fra 1973.