Hinkmar av Reims identifiserer i en passasje Anastasius med prestbyteren Anastasius som måtte flykte fra Roma i 848, ble ekskommunisert i 850 og fordømt av en annen synode i 853. Da Leo IV døde i 855, ble denne Anastasius valgt til motpave, men tapte kampen mot den rettmessig valgte paven Benedikt III. Anastasius ble behandlet mildt av Benedikt, men ble igjen involvert i vanskeligheter under Adrian II. Pavens datter og hennes mor ble da kidnappet og drept av Eleutherius, en slektning av Anastasius. Han ble sett på som medskyldig i drapene, og ble ekskommunisert og mistet sine presteretter. Anastasius flyttet inn i det keiserlige hoffet, og med hjelp fra keiseren forsøkte han å renvaske seg for det han var dømt for.