Flere trekk ved murbyen har et startpunkt i årene rundt 1840: De første leiegårdene kom i 1841 og de følgende årene ved Karl Johans gate, allerede da i opp til fire etasjer, og på Grev Wedels plass. Med øket tillatt maksimal høyde i bygningsloven av 1842 ble fire etasjer mulig og etter hvert vanlig, og leiegården fant i disse årene en arkitektonisk og teknisk form. Historismen var en stilart der ulike bygningstyper hentet inspirasjon og leiegårdene fikk fasadeutstyr fra historiens ulike stiler. Den tok over fra empire fra 1840-årene. Historismen kom i kirker og andre offentlige bygninger fra 1830-årene og i privatboliger fra ca. 1845. De to planene for bebyggelsen langs og mellom Karl Johans gate og St. Olavs gate (Linstow 1838, vedtatt regulering 1840) og for Youngs løkke mellom Stortorvet og Hausmanns gate (Grosch 1839, reguleringsplan 1846), var de første reguleringene i kvadratur utenfor det opprinnelige Christiania fra 1624. De to planene etablerte systemet der rette kvartaler ble oppdelt i tomter, som utbyggere bygget med ulike bygårder. Byutvidelsen i 1839 medførte at murtvangen ble utvidet til større, ubebyggede områder rundt den gamle byen, og myndighetene tilrettela for første gang for fremtidig byvekst. Murtvangen sørget for at veksten kom som murgårder. De moderne fabrikkbygningene, med ny bruk av jern og glass i skjelett av ytre murvegger, kom fra 1845. De første moderne bekvemmelighetene som hører til murbyen kom i 1840-årene: gass til gatebelysning og kloakk. En forutsetning for å bygge leiegårder i tre eller flere etasjer var trykkvann til erstatning for vannbæring i bøtter fra vannposter i bakgården eller i gatekryss. Vannledninger for trykkvann ble gradvis fremført i sentrale strøk fra 1860-årene.