Mange steder går furuskogen nesten helt opp til skoggrensen, og fjellbjørkeskogen er dermed mindre dominerende enn det som er vanlig i Norge. Bare i de bratte liene med grov ur, stup og skrenter er furuene i mindretall. Vanligvis vokser det et belte av vier i partiene over skoggrensen, men sparsomt med løsmasser forhindrer noen stor utbredelse av vierarter. Der hvor furutrærne danner skog er bakken dominert av lyngarter som krekling, røsslyng, blåbær og tyttebær. Mellom disse vokser lavarter, der spesielt reinlav gir landskapet en gråtone.