Kritikere av Esperanto fra 1890-tallet og framover mente derfor at Esperanto var et skritt i riktig retning, men ikke gikk langt nok. De kritiserte Esperantos «volapükismer», hans bruk av spesielle bokstaver som gir kjente ord et rart utseende, at trykket i Esperanto (som i Volapük) alltid er på samme stavelse, sjøl om det gjør at kjente ord fra andre språk kan lyde uvant på Esperanto, Zamenhofs bruk av former som er mer regulære enn i naturlige språk, de germanske og slaviske røttene han tok med i Esperanto osv.