Allerede i det fjerde århundret fantes det armenske bosetninger utenfor Storarmenia. Diasporiske lokalsamfunn med armenere dukket opp i Sasanideriket og Perserriket, nær grensene til Østromerriket. Armenerne ble forflyttet dit av perserne for å befolke de områdene ved grensene til Østromerriket, siden disse områdene var ganske lite befolket. Noen armenere konverterte til gresk-ortodoks kristendom, mens de fortsatte å bruke armensk som språk. Andre konverterte ikke, og fortsatte å tro på armensk-ortodoks kristendom. Mange armenere migrerte frivillig til Kilikia i løpet av det ellevte og tolvte århundret. Etter at Kilikia ble tatt over av Mamelukk-sultanatet i 1375, flyktet rundt 150 000 armenere til Kypros, Balkan og Italia. Selv om det allerede fantes en armensk diaspora i antikken og middelalderen, så ble den større etter emigrering fra Det osmanske riket, Iran, Det russiske imperiet og Kaukasus på denne tiden.