Mye av historiografien vedrører årsakene til at de amerikanske innbyggerne gjorde opprør på 1700-tallet, og var lyktes i sitt forsøk på løsrivelse. Siden 1960-tallet har størstedelen av historiografi vektlagt økningen i amerikansk bevissthet og nasjonalisme, og deres republikanske verdisystem mot de britiske embetsmennenes aristokratiske synspunkt. I analysen av revolusjonens fremvekst har historikere i nyere tiår hovedsakelig brukt en av tre innfallsvinkler: Det atlantiske historie-synspunktet plasserer den amerikanske historien i en større kontekst, inkludert revolusjonene i Frankrike og Haiti. Den tenderte til å reintegrere Den amerikanske revolusjons og Det britiske imperiets historiografier; Den nye sosialhistoriens innfallsvinkel undersøker samfunnets sosialstruktur for å finne splittelser som ble forstørret til koloniale splittelser; den tredje innfallsvinkelen er sentrert rundt republikanismen i USA. Republikanismen dikterte at det ikke skulle være noe kongelighet, aristokrati eller nasjonalkirke. Den tillot en fortsettelse av den britiske , som amerikanske advokater og jurister forstod, godkjente, og benyttet i deres daglige praksis. Historikere har undersøkt hvordan den fremadvoksende amerikanske rettsprofesjon tilpasset den britiske sedvaneretten til å inkorporere republikanisme ved selektiv revidering av rettslige sedvaner, og ved å introdusere flere valg for domstolene.