På 1860-tallet begynte han å vie seg til tolkningen av de gamle skaldekvadene, som S. Egilsson hadde banet vei for. Konráð Gíslason arbeidet med bedre materialer – han hadde tilgang til selve håndskriftene – og nådde dels derfor, dels takket være sin skarpsindighet og sin fine forståelse for skaldediktningens vesen langt sikrere og rikere resultater. Fruktene av dette arbeidet samlet han i noen avhandlinger, blant hvilke (1872) er den viktigste.