Før tradisjonen utviklet seg til det rituale som det har vært siden i det minste ut på 1900-tallet, dreide det seg om tidlige former introdusert av de spanske munkemisjonærer til de forskjellige folkegrupper på de filippinske øyer som andakt og kateketisk støtte og som fikk noe forskjellige nedslag og utforming fra område til område, fra folkegruppe til folkegruppe. Fra en periode som strekker seg fra 1500-tallet til den spanske kolonitidens avslutning i 1898, inkorporerte filippinerne de impulser de fikk fra de spanske presters liturgiske sang/messing med den eldgamle skikk å synge episke historier ved de store anledninger. Dermed er de varierende gamle lokale sangstiler gjenkjennelige, lik de stiler og teknikker som er kjennetegnende for de forskjellige landsdeler og grupper, som tagalogene, ilocanoene og Visayas' folkegrupper.