Han var en av 1900-tallets mest kjente og samtidig også omdiskuterte tenkere rundt spørsmålet om politisk maktutøvelse. Schmitt plasserte seg i en katolsk filosofisk tradisjon, og er kjent som kritiker av liberalismen, og hans liberalismekritikk har fått en bred appell til svært ulike lesere over store deler av det politiske spekteret; han omtales av Rune Slagstad som «en av den konservative revolusjonens teoretikere med et tankevekkende gjennomslag også på venstreradikalt hold». Han har særlig vært omstridt på grunn av sitt ambivalente forhold til nasjonalsosialismen under regimets første år, og han har blitt omtalt som «det tredje rikets kronjurist»; på den annen side kom Schmitt etterhvert på kant med nazistene og ble i stor grad isolert fra 1937. Hans verker har blitt lest og diskutert av en rekke tenkere, så forskjellige som Walter Benjamin, Leo Strauss, Jürgen Habermas, Friedrich Hayek, Jacques Derrida, Hannah Arendt, Susan Buck-Morss, Giorgio Agamben, Jaime Guzmán, Antonio Negri, Slavoj Žižek og Avital Ronell.