Den italienske flymarskalk Italo Balbo ble berømt for sin organisering av en skvadron med S.55-fly for kryssing av Atlanterhavet i 1933. Slike store formasjoner for langdistanseflygning ble senere kalt "Balbo-formasjon". Historien begynte like etter Balbo ble forfremmet av Mussolini til statssekretær for den italienske luftfarten i 6. november 1926 til tross for manglede erfaring. Etter et lynkurs i flyvning ble han en viktig talsperson for flyvningen som fremdeles var i pioneræraen, med en tro om at man skulle kunne fortsette i pionerenes spor i større skala. Den italienske eventyrlysten skulle dermed fortsette, for å kaste ære og heder over det italienske folket (og det fascistiske regimet), gjennom flyvning for å skape den ene bragden etter den andre.. 250px|miniatyr|Balbo-formasjon over Istanbul i 1929. 150px|miniatyr|Den søratlantiske krysningen i 1930-31. Den første formasjonsflyvning med S.55 over lange avstander var fra 26. mai til 2. juni 1928, deretter kjent som (luftkrysningen av Vestre Middelhavet). 61 sjøfly av forskjellige typer (mest S.59bis) var avgitt for dette krysningstoktett på 3 000 km som fant sted fra Orbetello i Italia til Spania og Frankrike, av disse 8 S.55 fly. Suksessen med dette oppdraget inspirerte et nytt tokt for det neste året, (luftkrysningen av Østre Middelhavet) med 35 sjøfly - av disse var 32 fly av type S.55. I juni 1929 dro disse sjøflyene fra Taranto i Italia til Athen i Hellas, deretter til Istanbul i Tyrkia. Derfra fløy den store formasjonen til Varna i Romania og til Odessa i Sovjetunionen. Det var det første historiske besøket av et flyvåpen fra et vesteuropeisk land i Sovjetunionen. Flyene tilbakela 5 000 km under dette krysningsoppdraget.