Hans diktning er karakteristisk for samtiden, hvor man i maleri, skulptur, poesi og gudstjenesteliv la vekt på den tornekronede, korsfestede og lidende Frelseren. I en lengre samlesyklus på sju deler skildrer Arnulf i tur og orden Jesu sårede føtter, knær, hender, side, bryst, hjerte og til slutt hans ansikt. En tid ble det antatt at Bernhard av Clairvaux hadde skrevet syklusen, men dette ble avvist i 1882. Noe senere fant man en håndskrift fra 1320 med Arnfulf tydelig angitt som forfatter.