I irettesetter Yacob sine samtidige for ukritisk å akseptere autoritetenes påstander, og anbefaler en selvstendig undersøkelse basert på rasjonalitet og fornuft. Foregangsmennene for den europeiske opplysningstida levde på samme tid som Yakob, eksempelvis René Descartes og John Locke, men der disse avviste ateismen, var Yacob talsmann for en mer agnostisk, verdslig og undersøkende metode som åpnet for ateisme. Han kritiserer kristendom, islam, judaisme og indiske religioner, og argumenterer for at det ikke er mulig at alle religionene kan ha rett. Yacob ønsket en opplyst debatt rundt religionens subjektivitet; han hadde tro på at det finnes en form for skaperkraft og diskuterer Guds mulige eksistens mer fordomsfritt enn Descartes.