For å kunne konservere fisken for transport til det kontinentale Europa trengte man tønner og salt. Den nærmeste store saltforekomsten var i Lüneburg og saltet ble fraktet derfra til Lübeck på den (Alte Salzstraße) og siden videre sammen med tønner til Falsterbo. I tillegg kom dagligvareleveransene av øl og kjøtt for opptil 200 000 mennesker som besøkte markedet i sesongen. Øl var en basisvare på denne tiden. Også hjelpearbeidere ble stort sett hentet med skip fra de tyske byene langs Østersjøkysten. Derfor kunne det i enkelte tilfeller ligge opp mot 500 skip av ulik størrelse samtidig i Øresund utenfor Falsterbo helt frem til Dragør på øya Amager på vestsiden av sundet. De minste kunne laste mellom fire og fem tønner sild, de største rundt 400. I 1398 gikk salttransporten mellom Lüneburg og Lübeck via den første kanalen i Europa som gikk gjennom et vassdrag, Stecknitzkanalen. Hjemtransporten av tønnene med salt sild gikk etter samme rute.