I Norden har tittelen siden 1800-tallet tradisjonelt og for det meste vært brukt om en stilling eller tittel under professor, men etterhvert over førsteamanuensis, på samme nivå som stillingen i Storbritannia. I Norge var dosent en stilling ved universitetene fra tidlig på 1800-tallet til 1985, og rangerte under professor og etterhvert over førsteamanuensis. Merittering som dosent bygget kun på forskning og stillingen hadde ingen særskilt tilknytning til undervisning. Generelt forutsatte dosentkompetanse på 1900-tallet forskningsarbeid tilsvarende to doktorgrader. I 1985 ble dosentstillingen avskaffet og integrert i en ny og bredere professorstilling, og alle de daværende dosentene ved universitetene fikk dermed professortittel. Etter 1985 har tittelen dosent vært brukt om to stillinger i Norge: , en stilling som rangerer under professor, og , en stilling innført i 2003 som i 2006 endret stillingsbetegnelse til bare . Stillingen (undervisnings)dosent fra 2003/2006 er sidestilt med professor, men har ulike kompetansekrav med større vekt på pedagogisk kompetanse og lavere krav til vitenskapelig kompetanse og forskningsaktivitet, og stillingene er derfor ikke faglig sammenfallende; denne nye dosentstillingen er ikke sammenlignbar med bruken av tittelen i Norge før 1985. I de fleste andre land vil den tilsvarende stillingen forstås som en professorstilling med vekt på undervisning, som kan være betegnet f.eks. for å markere denne undervisningsprofilen. Både høgskoledosent og dosent er lite brukte titler i Norge i dag og har den høyeste gjennomsnittsalderen; høgskoledosent har blitt faset ut siden 2006. I 2021 foreslo Stillingsstrukturutvalget å avskaffe dosentstillingen og integrere eksisterende dosenter i en bredere professorstilling med rom for mer variasjon i fokuset på forskning eller undervisning, slik det er i de fleste andre land.