Boka tar for seg nyliberalismens periode i norsk politikk, blant annet gjennom å beskrive hvordan Arbeiderpartiet i Brundtland-perioden la om retorikken fra den tidligere hovedvekten på fellesskap og solidaritet, til å snakke om enkeltindividet og individets frihet. Dette viste seg også i erklæringen fra Brundtlands side om å åpne en «frihetsdebatt». Et eksempel på en slik retorikk fra Brundtland, er språklige vendinger som at det offentlig må bli mer «servicepreget og mer effektivt», eller hvordan «kundene – eller markedet – kan få større innflytelse over hvordan offentlige tjenester utføres».