I 1719 oppdaget gruvearbeidere en død mann under sammenraste masser i en vannfylt sjakt i en del av gruven som ikke var blitt benyttet på lang tid. Den omkomne var hardt skadd med ødelagte bein, men han så ikke ut til å ha vært død særlig lenge, noe som fremstod som et mysterium fordi ingen personer var savnet. Da kroppen ble vist frem, kjente imidlertid Margareta Olsdotter, en eldre kvinne, liket igjen som sin trolovede, en ung mann som forsvant i mars 1677, 42 år tidligere. Kroppen var uvanlig godt bevart på grunn av koppersulfatet som forekom naturlig i gruven.