Solveig, å Solveig som kinnene blekner, Solveig som var så bedårende søt.Solveig, å Solveig si hvorfor du segner, Solveig du tenker vel ei på å dø. Solveig, å Solveig kan du ei mer huske, sommerdagskvelden du ga meg ditt ja,der under trærnes grener og busker, banket to hjerter mot fremtiden glad. Solveig, å Solveig kan du ei mer huske, hver gang du lenet deg inn mot min barm.Du var så mild, så god og så kjærlig, tok meg om halsen med englebløt arm. Solveig, å Solveig hun kan ei mer tale, Solveig er død, hun har vandret til Gud.Herre si hvorfor lot du dette befale, Herre si hvorfor tok du min brud.