Før i tiden trodde folk at bevergjel hadde magiske egenskaper, og derfor har det vært handelsvare helt siden antikken. Gjelpungen med sekretet ble røkt og tørket og brukt i en tinktur (en spritholdig ekstrakt) eller i pulverform mot alle mulige plager og sykdommer. Etter tørking og røyking får gjelpungen en sprø harpikslignende konsistens og kan pulveriseres. Det har bitter smak og en skarp aromatisk lukt. Bevergjel ble blant annet bruk mot leddgikt og hoggormbitt og som beroligende og krampestillende middel, og helt opp til det 17. århundre hadde ekstrakt av bevergjel stor betydning innen medisinen i Europa. Jegere både drakk ekstrakten og brukte bevergjel som duftstoff på åte. I Norge ble slik ekstrakt solgt på apotek til innpå 1800-tallet. Det hadde også mange andre anvendelsesområder. En norsk svartebok fra 1600-tallet sier for eksempel at bevergjel var bra mot demoner og onde ånder.