I oktober 1853 gikk han inn i Cavours kabinett som justisminister, og overtok i mars 1854 også innenriksministeriet. I januar 1858 ble han tvunget til å gå fra sin plass, da han ikke var enig i Cavours franskvennlige politikk. Han fortsatte imidlertid å samarbeide med Cavour, og da han gikk av i juli 1859, etter fredsfølerne i Villafranca, ble han etterfulgt som statsminister av Rattazzi.