Samtidig spiller det overnaturlige en langt mer fremtredende rolle i enn i de foregående romanene. I «» var løsningen på bokens gåte tvers igjennom vitenskapelig og naturlig, i «» ser vi forsøk på en overnaturlig forklaring, men det er den psykologiske, vitenskapelige forklaring som vinner. I virker det imidlertid som de to forklaringsmodellene er sidestilt; den psykologiske og vitenskapelige forklaringen gis ikke noe fortrinn fremfor den overnaturlige forklaringen. Det blir opp til leseren å velge hva han vil tro egentlig skjedde; kanskje spøkelser finnes allikevel?