Høyrepopulistisk og antigenderdiskurs om inkluderende språk fokuserer ofte på nyere språkutvikling og signalord som det kjønnsnøytrale pronomenet «hen» og på forestillinger om at inkluderende språk angivelig skal undergrave den tradisjonelle familien eller binære og bioessensialistiske forståelser av kjønn. Dette gjelder særlig språk som søker å ta hensyn til utsatte minoritetsgrupper, f.eks. språk som søker å ta hensyn til at også andre enn kvinner kan bli gravide. Antigenderaktører har bl.a. brukt hyperbolsk språk som har fremstilt inkluderende språk og synliggjøring av minoritetsgrupper gjennom inkluderende ordvalg i noen sammenhenger som både en «krig mot kvinner», «vold mot kvinner» og en «utsletting» av majoritetskvinner, dvs. ciskvinner. Celestine S. Kunkeler og Iris B. Segers ved Senter for ekstremismeforskning (C-REX) skriver at antigenderbevegelsen sprer ideer om at «folket» kan defineres utfra grove og forenklede biologiske normer, og at «de andre» kan undertrykkes eller ekskluderes og fratas rettigheter på grunnlag av dette, og peker på at antigenderaktører ofte bruker «progressivt» språk f.eks. om ciskvinners rettigheter, men i virkeligheten står for en reaksjonær ideologi, og at motstand mot både utvidelsen av reproduktive rettigheter til LHBTQI+-personer og synliggjøring av LHBTQI+-personer er blant det som kjennetegner anti-genderbevegelsen. Forestillingen om at ordet «kvinne» visstnok skal være truet av synliggjøring av minoritetskjønn er et av de mest utbredte narrativene i høyrepopulistisk og antigenderdiskurs og den amerikanske høyresidens kulturkrig. Denne retorikken har særlig blitt viktig i Det republikanske parti under Donald Trumps ledelse og er knyttet til en eksplisitt transfiendtlig og antifeministisk politikk. Emma Specter skriver at forestillingen om at kvinner angivelig er truet av inkluderende språk i diskusjon av aborttilgang føyer seg inn i et «farlig narrativ som har bidratt til over hundre transfiendtlige delstatslover» bare i 2021.