Han kjempet i den spanske arvefølgekrigen (1710–1713) og ble finansminister fra 1715 til 1718. Han utmerket seg i den polske arvefølgekrigen (1733–1738) og ble slik fransk marskalk i 1734. Han tjente i den østerrikske arvefølgekrigen og ble utpekt som kommandør av de franske styrkene i mars 1743. Han ble slått i slaget ved Dettingen i juni 1743, men klarte med suksess å drive østerrikerne ut av Alsace-Lorraine året etter, selv om han mistet muligheten til å gjøre stor skade på den østerrikske hæren da de krysset Rhinen. Av den grunn ble han av Storbritannia regnet som en større fiende for Frankrike enn Østerrike. Seinere fungerte han som diplomat og hadde stor påvirkning på utenrikspolitikken.