Andre verdenskrig markerte utviklingen av nye og komplekse maskiner og våpen som stilte nye krav til operatørene. Det var ikke lenger mulig å kun ta i bruk det tayloristiske prinsippet («Taylorismen»). Utformingen av utstyr måtte ta hensyn til menneskelige begrensninger og utnytte menneskelige evner. Beslutningsevne, oppmerksomhet, situasjonsbevissthet og øye-hånd-koordinering var avgjørende. Det ble utført betydelig mer forskning for å vurdere menneskelige evner og begrensninger. Et eksempel på slike studier ble utført av Fitts og Jones (1947), som forsket på den mest effektive utformingen av flycockpiter.