På 1600-tallet var militære erobringer regnet som det viktigste målet for staten, og hele Europa ble i økende grad militarisert. Dette medførte store kostnader for staten, og det meste av statsinntektene gikk til å finansiere militærvesenet. I de fleste europeiske land ble det i hovedsak brukt leiesoldater til krigføring, mens det i Norge ble brukt utskrevne tropper av bondesoldater. En egen norsk hær ble bygget opp under stattholder Hannibal Sehested på midten av 1600-tallet. Offiserer ble hentet fra utlandet, ofte fra Tyskland. I kyst-Norge ble det også skrevet ut menn til å gjøre tjeneste som matroser på flåten i København. I løpet av 1700-tallet ble det også utskrevet menn til den norske skjærgårdsflåten i Fredriksvern (nå Stavern). Det var ingen alminnelig verneplikt; både byborgere og postbønder ble fritatt, i tillegg til nordlendinger, fordi krigsfaren var ansett som lav i Nord-Norge. Utskrivingen av soldater fungerte slik at et visst antall gårder skulle gå sammen om å levere én soldat. Alminnelig verneplikt ble ikke innført før i løpet av 1800-tallet.