Da den trådte sammen igjen for å reorganisere seg, ble den i stedet splittet i to grupper. Radikalerne sluttet seg til Andres Bonifacio og hans hemmelige, revolusjonære selskap Katipunan; de konservative til som ble ledet av Domingo T. Franco. Denne er av historikere blitt beskrevet som «langsom og vankelmodig» – «den fortsatte å eksistere bare i sine grunnleggeres tanke». Det var Adriano og 50 andre som i 1894 hadde organisert . De sendte penger for å støtte den filippinske avisen i Spania, og ved en anledning finansierte de en bankett til ære for en besøkende spansk politiker som skulle fremlegge en filippinsk petisjon til parlamentet i Madrid om at Filippinene måtte få representasjon der. Mer undergravende var de ikke.