Planleggerne håpet å kunne ta seg fram fra høydene som i seg selv var et viktig krigsmål. Men planleggerne som fulgt deres opplærning som fokusert på metodisk forberedelse og logistisk oppbygging, hadde ikke den nødvendige politiske støtten. Utålmodighet og stor tro på fanatisk pågangsvilje i Teheran ledet til hastverk, for forberedelsene for den nye offensiven ble aldri fullstendig, de nye styrkene som hadde overtatt etter de falne i 1982 og 1983 var for dårlig trent med nytt befal uten erfaring. Pasdaranstyrkene var kanskje taktisk dyktige i større infanterioperasjoner, men de manglet logistisk oppfølgning og effektiv ledelse i forflytting av deres reservestyrker.