Før andre verdenskrig begynte hadde bombeflyenes hastighet forbedret seg så mye at det viste seg at avskjæringsflyene oppgave i realiteten var umulig. De visuelle og akustiske målingene hadde så kort rekkevidde som et par mil, og ville ikke gi avskjæringsflyet nok tid til å klatre til bombeflyenes høyde før bombeflyene allerede var over sine mål. Dette kunne løses ved en rekke fly i luften samtidig, men bare på enorme kostnader. Konklusjonen ble da at «de bombeflyene vil alltid komme gjennom» Med radar forsvant dette. Radar var i stand til å oppdage fly på lang avstand, på over 160 km med de tidlige systemer, en avstand som tok en typisk bomber på den tiden 20 minutter til å krysse Den engelske kanal. Dette ga nok tid for et jagerfly til å starte opp, klatre til høyden og avskjære bombeflyet. Jobben var ikke ikke enkel uten konstant informasjon fra bakken før bombeflyene ble synlig for jagerpilotene, og denne oppgaven var vanskelig nok til å få et landsdekkende nettverk før Dowdingsystemet.