Han skapte den filosifiske retningen som er blitt kalt metaforisme, noe som slår fast det som ligger under metaforen og språk-ismene, er nærmest sannheten. Hans siste arbeider, spesielt («Die Sorge geht über den Fluss») er et forsøk på å se sammenhengen i menneskelig virkelighet gjennom dets metaforer og ufrivillige uttrykk. Ved å grave i tilsynelatende meningsløse anekdoter i historien av tilfeldig tenkning og litteratur prøvde han å tegne et kart av uttrykk, eksempler og fakter som førte til diskusjon av hva som er ment å være mer viktige saker. Arbeidet hans er fullt av sjelden skjønnhet, tolkningene hans er usedvanlig uforutsigbare og subjektive, alle fulle av tegn, indikasjoner og mer eller mindre ironiske forslag. Fremfor alt er det en advarsel mot erklærte sannhetsautoriteter og for skjønnheten i en verden av forvirring.