Historikerne tror at de norrøne høvdingedømmene fungerte som , spesielt har arkeolog og sosialantropolog Knut Odner (1924–2008) tatt til orde for dette synet. Ressursene ble ledet inn mot det politiske og religiøse sentrum, der noe av overskuddet ble beholdt og en annen del ble omfordelt blant medlemmene, blant annet samene. Det var de norrøne høvdingene som hadde ansvaret for ledelsen av systemet, i tillegg til politiske og religiøse funksjoner i lokalsamfunnet. Slik kunne samfunnet oppnå en viss grad av spesialisering fordi ikke alle trengte å produsere alt til sitt eget underhold. Når høvdingen tok hånd om ressursene, kunne de også sørge for intern fordeling i samfunnet. Pelsverket ga dem en «utenriksvaluta» som de kunne kjøpe statusvarer for. Slik kunne høvdingen bekrefte sin posisjon i lokalsamfunnet, knytte nye allianser, be inn til store gjestebud, gi gaver og opprettholde egen makt og sosial status.