Den 19. februar 1601 ble Essex igjen stilt for retten, denne gang anklaget for høyforræderi. Bevisene viste blant annet at han støttet religionsfrihet. I sitt eget vitnemål benektet han at han hadde hatt samkvem med katolikker, og sverget på at «papister har blitt leid inn for å vitne mot meg». Han sa også at Cecil hadde uttalt at ingen annen i verden enn infantaen av Spania hadde rett til den engelske kronen. Cecil, som hadde fulgt saken fra en døråpning bak noen forheng, kom ut og nektet for dette. Vitnene som Essex kalte inn for å bekrefte beskyldningen, blant annet hans onkel Francis Knollys, kom og fortalte at det i Cecils nærvær hadde blitt lest fra en bok der det sto noe slikt. Muligens dreier det seg om Dolemans eller Robert Persons , hvor forfatterne foretrakk en katolsk tronfølger som var vennlig innstilt overfor Spania. Men Knollys nektet for at han hadde hørt Cecil si noe slikt. Cecil takket Gud for at Essex ble stående som en forræder mens han selv ble funnet å være en ærlig mann.