Han tok sine emner fra de gamle og nyere politiske komedier i Athen, og han forsøkte å gjøre det romerske teateret, slik det var i Athen, til en arena for politisk og personlig kamp. En sterk rebelsk ånd kan spores i mer enn ett av de fragmenter som er blitt bevart, og denne ånden er gjennomgående fiendtlig innstilt til adelskapets innflytelse over senatet, som hadde blitt mer og mer sementert i løpet av den andre punerkrigen. Foruten hans angrep på Caecilius Metellus og andre medlemmer av aristokratiet ble også den store Scipio Africanus emne for hans kritikk. Scipio skal ha hatt et ungdommelig sidesprang som Naevius ikke unnlot å nevne. Blant de få linjer som er bevart fra hans tapte komedier synes det som om hans stil karakteriseres av idiomatisk kraft og raske bevegelser. Det er også funnet en henførelse for bokstavrim, som er en merkbar egenskap til de eldre latinske poeter ned til selv Lucretius.