Nattsikter av forskjellig slag gjør også stridsvognen i stand til å kjempe om natten. Under andre verdenskrig kom de første nattsiktene. Disse besto av infrarøde lyskastere og sensorer. Infrarødt lys er usynlig for det menneskelige øye, men med sensoren kunne man bruke lyskasteren til å se målet. Ulempen er at straks fienden har en infrarød sensor, så synes den som bruker lyskasteren svært godt i terrenget. På 1970-tallet ble passive termiske sikter vanlig, altså et sikte som ser varmestråling uten at man behøver en infrarød lyskilde. I dag er en kombinasjon av lysforsterkere og termiske sikter vanlige på stridsvogner.