Tilsammen hadde altså 49 personer omkommet i eksplosjonsartede ulykker i gruvene før den største ulykken skjer. Det hadde også vært andre arbeidsulykker i tillegg til dette som hadde krevd ytterligere liv. Flere av disse ble gransket av egne ulykkeskommisjoner. Kommisjonen som gransket ulykken 19. mars 1953 fikk liten tid til sitt arbeid, fordi de måtte levere rapporten før Stortinget ble oppløst. De leverte sin rapport 4. juli 1953, under fire måneder etter ulykken. De skrev selv at på grunn av den lille tiden var ikke granskningen fullstendig. I den rapporten var det hverken kommentarer fra bergmesteren på gruveanlegget, eller noen ved Direktoratet for arbeidstilsynet. Kommisjonen fikk heller ikke vurdert skyldspørsmålene. Kommunalkomitéen skrev at så lenge sikkerhetstiltakene fra 1953-kommisjonen iverksettes er det "fullt forsvarlig å fortsette driften". Etter behandling i Stortinget ble saken sendt til påtalemyndigheten. Riksadvokaten i Troms skrev blant annet at fordi ulykkesårsakene var bestemt fastslått kunne ingen holdes skyldig for dødsfallene. Riksadvokaten konkluderte også med at det ikke var tilstrekkelig mangler ved sikringsanordningene som forårsaket dødsulykkene.