I det første 10-året på 1900-tallet ble det bygd en rekke store elektriske kraftstasjoner basert på vannkraft. Det manglet enda teknologi for å overføre elektrisitet over større geografiske avstander, og kraften måtte derfor utnyttes nær produksjonsstedet, til industriproduksjon. Det dreide seg om smelteverk, aluminiumsfabrikker og kunstgjødselproduksjon. Denne industrien førte til at det oppsto nye industrisamfunn langt unna byer som eksisterte fra før. Mange av dem ble karakterisert som såkalte ensidige industrisamfunn, fordi dette var hele bysamfunn bygd opp omkring en bedrift og ett produkt. Rjukan, Eydehavn, Sauda, Høyanger, Sunndalsøra og Mo i Rana er eksempler på slike steder. Ensidige industrisamfunn var i lengden sårbare bysamfunn fordi de var svært konjunkturavhengige. De har også vist seg sårbare for teknologiske endringer i form av mer rasjonell og automatisk produksjon som har redusert antall ansatte.