Disse teoriene skulle Girard videreutvikle senere under sin akademiske karriere. Han antyder på sluttsidene av (1978) at han tidvis kjente dyp håpløshet for samtiden på 1960-tallet, innen hans mer generelle teori om samfunnet og religionene tok form, og det er tydelig i nevnte arbeide at hans teori impliserer en viss askese, et nei til den motstandsløse tilfredsstillelse av begjærene som ofte framstår som typisk for tiden - og som Girard brennemerker som vulgærpsykologiserende tomhet.