Universal hadde saksøkt Sony i 1979 og påsto at Betamax-spillerens tidsbestemte opptaksmuligheter var en brudd på Universals opphavsrett til programmene. En distriktsrett fant imidlertid at ikke-kommersiell bruk i hjemmet måtte anses som innenfor lovens rammer. I en appell ble avgjørelsen i 1981 omgjort til fordel for Universal, men ved endelig appell til De forente staters høyesterett ble det dømt til fordel for Sony. Høyesteretts flertall fremholdt at «time-shifting» var innen lovens rammer, ga ingen vesentlige ulemper for rettighetshaverne til fjernsynsprogram og ville ikke gi selskapene en mindre markedsandel. I dag er denne avgjørelsen kjent som «Betamaxsaken» (the Betamax case) eller «Betamaxavgjørelsen» (the Betamax decision).