I forvansket oversettelse ga verselinjen likevel opphav til en tro på et rituale som gjengis flere steder. Som offer for blodørn-ritualet regnes to av 800-tallets historiske skikkelser, nemlig kong Ælla 2. av Northumbria (omtalt av Saxo i , i og i ) og Harald Hårfagres sønn Halvdan Hålegg (i og i ). Allerede i 1645 påpekte Stephanus Johannes Stephanius i , at ritualet ble beskrevet helt ulikt i de forskjellige kildene. Saxo og forfatteren av skriver at der risses et bilde av en ørn på Ællas rygg. Saxo forteller videre at det ble helt salt i såret – motsatt , der bildets konturer trekkes opp med blod fra offeret. beskriver noe helt tredje, nemlig at ribbein og lunger rives ut, ment som et offer til Odin - mens Snorre beskriver hendelsen, men uten noen omtale av Odin. gir den mest utførlige og sensasjonelle beskrivelsen av ritualet, men er notorisk utroverdig som kilde.