Motivet bak havnearbeiderstreiken i Malmö sommeren 1908 var krav om høyere lønner, men også bedre arbeidsvilkår og foreningsfrihet. Et sentralt stridspunkt var overenskomsten om såkalte i den avtale som svensk LO og SAF inngikk i desember 1906, det såkalte . I paragraf 23 (senere paragraf 32) i SAFs statutter (som LO godtok) ble det fastslått «att arbetsgivaren har rätt att leda och fördela arbetet, att fritt antaga och avskeda arbetare, samt att använda arbetare, oavsett om de är organiserade eller ej». Kombinert med de andre lover som fantes på denne tiden, som , kunne effekten bli knusende for stridbare fagforbund idet arbeidsgiverne kunne nekte arbeidere tilgang til deres arbeidsplass. Blant de organiserte arbeiderne i Malmö havn kom kampen til å bli rettet mot såvel arbeidsvilkårene som makten over arbeidsfordelingen, idet arbeidsgiverne etter en streik gjerne ansatte streikebrytere og nektet de en gang streikende noen mer jobb.