Etter Martin Luthers død i 1546 og de militære sammenstøtene i den schmalkaldiske krig 1546/47 representerte den augsburgske religionsfred i 1555 den første mulighet til en refleksjon over en rekke teologisk uavklarte forhold. I den såkalte konfesjonelle tidsalder konkurrerte innen lutherdommen to partier om det teologiske tolkningsprimat: På den ene side de såkalte (følgere av Philipp Melanchthon, som særlig etter Martin Luthers død preget reformasjonens kirkepolitiske linje i Tyskland) og de etter egen oppfatning genuine lutherdisipler («Gnesiolutheraner»). Det utkrystalliserte seg til en disputasjon blant disse evangeliske teologer om seks stridspunkter: den adiaforistiske strid, den majoristiske strid, den antinomistiske strid, den synergistiske strid, den osiandriske strid, og den annen nattverdsstrid.