Silovikene oppfattes som en politisk kraft som motvekt mot de mest liberale. Silovikene oppfattes også som arvtakere av den storrussiske slavofile tradisjon som gjorde seg gjeldende fra og med tsar Aleksander IIs tid på 1800-tallet. I tilnærmelsen til sine mål regnes de som pragmatiske realister. Det er fløyer blant silovikerne, og i bevegelsens ytterkanter er det både de ytterst nasjonalistiske og de tsaristiske (som ønsker gjenopprettelse av monarkiet).