Klassisismen I klassisismen rådet absolutt musikk grunnen, likevel finnes det flere eksempler på programmusikk. Leopold Mozart skrev verk med titler som , og . Wolfgang Amadeus Mozarts sekstett KV 522 («Dorfmusikantensextett») 1787 blir ofte tolket som en skildring av en mislykket opptreden av landsbymusikanter. Betegnelsen «en musikkspøk» stammer fra Mozart, og han morer seg i dette stykket på bekostning av dårlig bruksmusikk ved å skrive inn en mengde kompositoriske feil og uoverensstemmelser. Luigi Boccherini skrev betydelig programmatiske verk, som i C-dur og op. 30 nr.6 (G. 324). Boccherini beskrev selv programmet utførlig i manuskriptet. Ludwig van Beethovens (med Beethovens påskrift ) er ikke programmusikk i sin rene, romantiske form, her er det en løsere knytning mellom program og musikk. Beethoven skrev selv at symfonien var mer et uttrykk for en stemning enn et maleri, men på grunn av en detaljert skildring av naturlyder kan den også sees på som programmmusikk. Beethoven videreførte i orkesterverket opus 91 den barokke tradisjonen med pompøse musikalske slagskildringer. Slaget, som sto 21. juni 1813, beskrives i alle detaljer.