Hagn var langt fra den første tyske spionen som hadde kommet til Storbritannia fra det nøytrale Norge, eller som britene hadde påvist at hadde sendt spionmeldinger dit. Den britiske regjeringen brukte saken til å presse den norske regjeringen til å innta et mer britisk-vennlig ståsted – Norges handel med Tyskland ble sterkt mislikt i London. Norge hadde som et nøytralt land store utfordringer under den første verdenskrig. For landets myndigheter gjaldt det å unngå å bli dratt inn i krigen. Dette var hele tiden en vanskelig balansegang, da også tyskerne presset på Norge. Britene var også misfornøyde med det de så på som norsk ettergivenhet overfor Tyskland. Det britiske utenriksdepartementet (Foreign Office) så en mulighet for å bruke Hagn-saken til å legge ytterligere press på Norge. At utenriksminister Ihlen nærmest tvang Kong Haakon til å sende en benådningssøkand til sin svoger, den britiske kongen, spilte derfor en mindre rolle for utfallet av saken. Det var norsk ettergivenhet overfor britene i pågående handelsavtaler som reddet livet til Hagn. I stedet for dødsdom, ble Hagns straff omgjort til livsvarig fengsel. Den falt i tid sammen med de begynnende tyske Zeppeliner-angrepene mot Sør-England og London.