Lysenkos versjon av lamarckismen passet som hånd i hanske med denne ideologi. Begge hevdet, eller antok, at ervervede egenskaper skulle kunne gå i arv, og at arter – og mennesker – kunne lære å trives i skrinne miljø; at et individ angivelig skulle kunne erverve visse egenskaper i løpet av livet og deretter videreføre disse automatisk til sitt avkom. Dette samsvarte helt med oppfatningen i materialistisk dialektisk historieutvikling (den historiske materialisme). Man så for seg at det gikk an å skape et nytt slags menneske, perfekt tilpasset det kommende kommunistiske lykkeriket på jorden.