Verket bygger hovedsakelig på eksempler fra krigshistorien, med fokus på de to politiske og militære lederne Fredrik II av Preussen (Fredrik den store) og spesielt Napoléon Bonaparte, som representerte den mest moderne militærstrategen i forfatterens samtid. Imidlertid er ikke boken begrenset til militær tenkning; den binder væpnede konflikter inn i en større sammenheng, slik det fremgår av Clausewitz' kanskje mest kjente påstand «Krigen er bare en fortsettelse av politikken med andre midler»:<ref group="Note">Dette er en holdning forfatteren hadde gitt uttrykk for tidligere, blant annet i sitt essay hvor det heter at krigen er den ypperste form for et folks selvhevdelse, en tanke han både utdyper og begrenser i , slik at «krig blir en voldshandling som har til hensikt å påtvinge motstanderen vår vilje.» (vinnestrategi,'' som kan anta forskjellige former, hvorav noen bygger på rent militær maktbruk, mens andre virkemidler som propaganda (for å undergrave fiendens stridsvilje) er politiske tiltak, som allianser for å isolere motparten i internasjonalt samkvem. Derved er militære tiltak alltid underordnet en politisk vilje, hva som belyses i bokens første del og munner ut i postulatet om at krigen er en videreføring av politikken med andre midler, men ikke erstatter den.