Kolkutins kunst hører til den delen av den postsovjetiske kunsten, som er blitt kalt overlevelsens kunst. Dette er ikke en gruppe, men består av mange enkeltkunstnere. Selv om disse kunstnerne fordyper seg i kunsthistoriske tradisjoner, bekjenner de seg ikke til en enkelt -isme. Kolkutin benytter stilarter fra tidligere epoker i russisk kunsthistorie som inngår i en dialog med den postmoderne og postkommunistiske tidens stilarter. (Kolkutin, 1997) Hans interesse for middelalderen er årsaken til at spillkort ofte forekommer på motivene. Kolkutin viser derimot liten interesse for den kunsthistoriske perioden med mimesis, der man forsøkte å gjengi virkeligheten på lerretet. Kolkutins verker karakteriseres av deres simple oppriktigheten og en motvilje mot alt som er falskt. Det handler om å finne inn til essensen av tilværelsen (Bjørnager, 2006). Men det må skje i de små hverdagsting som Kolkutin forsøker å fastholde og som ellers ville forsvinne.