Bøndene som fra 1920-tallet skulle selge avlingen til staten, ofte til lave priser, motvirket på forskjellige måter oppkjøpene. Vanligvis solgte de bare 15-20% av avlingen, sparte 12-15% som såkorn for neste sesong, sparte 25-30% til dyrefôr, og disponerte resten selv. Kollektivisering av bøndene (kulakkene) 1930–1931 ble gjennomført med tvangsmidler med hjelp av såkalte , etter en plan utarbeidet av Molotov. Staten øket kvoten som den skulle ta til 33-38%, og under det svært dårlige jordbruksåret 1931 til 40-47% (avhengig av markens fruktbarhet). Da bøndene forsøkte å holde unna sine jordbruksprodukter fulgte deporteringer til gulagene: I året 1931 øket etter leirrapporter antall fanger med 71.236 og 1932 med 268.091 personer (ifølge Nicolas Werth i ). I august 1932 rapporterte Molotov til politbyrået at det forelå en reell fare for hungersnød også i distrikter der høsten hadde vært utmerket. For å forhindre at bøndene søkte seg til byene, ble det den 27. desember 1932 innført innenrikspass og obligatorisk registrering av alle byborgere. Man stanset salget av togbilletter i de regioner som var rammet av hungersnøden.