General Weygand var stilt overfor oppgaven å forsvare en lang front, fra den nordlige enden av Maginotlinjen i øst, til elven Sommes utløp i Den engelske kanal i vest, med en sterkt redusert fransk hær og med lite alliert støtte. Frontlinjen, den såkalte Weygandlinjen, var på om lag 360 kilometer, og støttet seg på elvene Aisne i øst og Somme i vest. I motsetning til de tyske angriperne hadde ikke general Weygand noen betydelige reserver for å møte fiendtlige gjennombrudd eller avlaste troppene ved frontlinjen. I tillegg til den anstrengte situasjonen ved fronten kom at deler av den franske ledelsen hadde mistet motet, fremst av de general Weygand, mens offiserer av lavere grad og soldatene syntes å ha hatt høy moral og motivasjon i begynnelsen av juni.