Motstanden mot petroleumaktivitetene ble forsterket da virksomheten begynte å flytte seg nordover. Naturverneinteressene ønsket å forby all petroleumsvirksomhet nord for 62. breddegrad, hovedsakelig ut fra hensynet til fiskebestanden og fiskeriene. Denne kampen kunne synes tapt i mars 1977, da Stortinget ga grønt lys for å virksomhet nord for 62. breddegrad. Bravo-utblåsingen i april samme år førte til økt fokus på manglende oljevernberedskap og til stigende motstand mot å ta virksomheten nordover. Internasjonale hendelser fikk også mye oppmerksomhet: I 1978 gikk tankeren «Amoco Cadiz» på grunn utenfor kysten av Bretagne, med et gigantutslipåp av råolje. I Mexico-gulfen førte en utblåsning i juni 1979 på plattformen Ixtoc I til en av de største forurensningskatastrofene i historien. Et mindre oljeutslipp i Varangerfjorden i Finnmark i 1979 førte til at mellom og sjøfugl ble drept, og ulykken viste at selv små utslipp kunne ha store konsekvenser. «Folkeaksjonen mot boring nord for 62. breddegrad» ble stiftet i Harstad høsten 1979, blant annet med Natur og Ungdom som pådriver. Motstanden og alle ulykkene førte til en utsettelse av virksomheten i nord, men ikke til en full stans.