Hans oppgave ble å få på fote landets statshusholdning og økonomi, som etterhvert var kommet i forvirring og forfall; man trengte til et administrativt geni av rang. De spirer som fra Maximilien de Béthune Sullys tid (1601) forelå til et ordnet statsbudsjett, ble av Colbert utviklet videre. Men å bringe orden i det egentlige finansvesen var kun én, og slett ikke den vanskeligste, side av hans oppgave. Colbert forstod at det var landets materielle opphjelp det kom an på, og at det sikreste middel hertil var at åpne nye og brede utveier for dets næringsliv og særlig for dets produksjon og handel. Colberts største fortjeneste er at han gjorde sitt fedreland til et mektig industriland; hans idealer var den praktiske og borgerlige manns i pakt med tidens merkantilistiske lære: den å bevare og forøke landets rikdom ved å søke forhindret at pengene strømmet ut av det, og søke utnyttet de rikdomskilder som kunne bringe penger inn i landet. Ut fra dette synspunkt må hans handelspolitiske og administrative forholdsregler ses.