Gjennom arkeologiske funn på passhøyden er det sikkert at det fantes en kjerrevei over passet allerede i romertiden. Julierpassets relativt ufarlige topologi gjorde ruten Malojapass–Julierpass til en av antikkens viktigste nord–syd-forbindelser over Alpene. I middelalderen overtok Septimerpasset, som bare ligger noen kilometer lenger vest, mye av denne funksjonen. I tillegg begynte St. Gotthard- og Splügenpasset å bli viktige transportveier. Først da helårsveien over Julierpasset ble bygd (påbegynt 1820), fikk det tilbake noe av sin opprinnelige betydning.