For de nye fiskefilet- og frossenfiskfabrikkene ble det et problem at fisket i landsdelen var et sesongfiskeri. Fiskeriminister Reidar Carlsen (1908–1987) og hans etterfølgere ivret for en overgang til helårsfiske, større enheter og fiskeredskaper som ringnot og trål. Større produktivitet, høyere verdiskapning og bedre inntekter var de økonomiske målene. Blant befolkningen nordpå var skepsisen stor fordi en fryktet at det ville bety slutten for selvstendige fiskere med egen båt og bruk. Norges Fiskarlag virket for en mer småskala fiskerinæring. I Nordland ble 60– av fangsten gjort i løpet av årets tre til fire første måneder, noe som var et svært vanskelig utgangspunkt for rasjonell utnyttelse av de kostbare maskinene i fiskeriindustrien. Myndighetene påpekte disse vanskene og argumenterte med at fiskere som drev med helårsfiske ville være mer effektive og mer interessert i å skaffe seg moderne båter og redskaper. Opinionen blant fiskerne var imidlertid sterkt imot store fartøyer og trålere, noe de kalte for «trålplagen». De ønsket tvert om at trålfiske skulle forbys langs store deler av kysten av Nord-Norge.