Danmark, Sverige og Norge gikk i 1397 inn i Kalmarunionen, som i bunnen var en forsvarsunion. I praksis ansporet den til konflikter mellom rikene. I det store og hele ville Sverige ut av unionen, mens Danmark ville holde på den og Norge holdt i mellomtiden en passiv linje. Unionen formet militærpolitikken i Norden den første delen av 1500-tallet, og tre momenter var spesielt viktige. Det første var om Sverige skulle forbli en del av unionen, noe som ble løst ved at de brøt ut under Gustav Vasas ledelse i 1523. Det andre var striden om kongemakten i Danmark, da Kristian II ble avsatt ved et kupp og flyktet til Nederlandene. Fredrik I overtok som konge, og ble også tatt til norsk konge.