Delius dirigerte selv da Kristiania Konsertforening i 1891 uroppførte hans , inspirert av Henrik Ibsens dikt; og som fikk god mottakelse da det tre år etter ble fremført i Monte Carlo. Da han skrev musikk til Gunnar Heiberg sitt (Christiania Theater, 18. oktober 1897) ble Delius jaget ut av sitt hotell av rasende nasjonalister, fordi Delius hadde flettet inn en mollstemt variant av Ja, vi elsker. Som svar til VG-journalist Christian Krohg, som ville vite om Delius hadde tenkt å håne nasjonalsangen, svarte Delius at han ikke interesserte seg for politikk. Mange somre tilbrakte han i Norge, og i 1912 komponerte han 1912, etter en norsk folketone; samme tema som Grieg tok med i sine 19 norske folkeviser (opus 66) fra 1896. Til sist lot han (Delius, altså) oppføre på Lesjaskog i Lesja i 1921 der han i 1923 hadde Percy Grainger som gjest. Sykdom gjorde at dette ble hans siste tur på hytta. Delius var blind og lam de siste seks årene av sitt liv.