På 1200-tallet var det flere betydelige allegoriske diktere. Et av disse var av Brunetto Latini, også en nær venn av Dante. Hans er et kort dikt i vers på syv stavelser og med rimvers. Her forkynner forfatteren at han er fortapt i villniset hvor han møter en dame som representerer Naturen og som han mottar instruksjoner fra. Her møter leseren visjonen, allegorien, og det moralske objekt, de samme tre elementene som gjenfinnes i Dantes (). Francesco da Barberino, en lærd sakfører som var sekretær for biskoper, en dommer og en notarius, skrev to små allegoriske dikt, og . Begge er i dag dog betraktet mer i en historisk sammenheng enn for de litterære kvaliteter. Et fjerde allegorisk verk var som stundom blir tilskrevet Compagni, men var sannsynligvis en oversettelse av franske dikt.