I Oslofjorden syntes seilerne at lofotjolla til «Stavanger» var en merkelig jolle å se til med sitt kraftige spring i baugen og kommentarene var ikke nådige. Den var også bygget i billige materialer, ikke i mahogni som vanlig på lystbåtenes «kutterjoller». Men eierne av Colin Archer-skøytene satte pris på jollens suverene slepeegenskaper, gode bæreevne og at den var lett å få på dekk. Til skøytene passet det også med en mindre «fin» jolle. Det ble bestilt flere fra nord og snart ble jolla den vanlige jolla på seilskøytene i sør, og alle kalte den for «Lofotjolle».