Den nye vegloven av 1851 var med på å legge grunnlaget for den videre vegbyggingen i Norge. Sentralt ble ansvaret for vegbyggigen overført fra Justisdepartementet til et nyopprettet Indredepartement. Det nye departementet fikk egne ansatte med teknisk utdanning, og det ble ansatt en veiassistent, som ble en slags første leder for et statlig vegvesen. Senere ble det opprettet stilling som vegdirektør. Både det statlige vegvesenet og amtene rekrutterte i starten sine ledere fra det militære. Der var veginspektørene medhjelperne til amtsmennene i vegsaker. I 1864 ble det i en kongelig resolusjon bestemt at vegvesenet skulle utbygges som en egen etat, under vegdirektøren.