Han undres videre på om utviklingen egentlig er kommet særlig langt i verden som helhet ("Slægtens Sagas lange Lære /endnu kun dens Vuggesange /og dens Barndoms Eventyr"). Mismotet tiltar, men da det synes å ha nådd et bunn-nivå, faller det liksom skjell fra hans øyne og diktet dreier så å si om sin egen akse. Dikteren oppdager naturen på en ny måte, og tar lærdom. Han innser at selv de bittesmå ting tjener en større hensikt, selv om den kan være vanskelig å oppfatte. Han oppdager nå stadig flere eksempler på at alt i naturen er bærere av mening. Regndråpen gir næring til mosen som igjen – i løpet av tusen år – danner jordsmonn for store furutrær. Bølgeslag, myke tåkefjæer, dugg, regn og frø samarbeider med universelle skaperkrefter og utfører et arbeid som på lang sikt skaper fruktbarhet.