I 1920-årene fremsatte han sterk kritikk av sosialisme og planøkonomi, først i artikler og senere i boken (1922), utgitt på engelsk i 1936 som . Her var hans standpunkt at en sentralstyrt planøkonomi ikke kan allokere ressurser optimalt, for hvis staten eier produksjonsmidlene, kan ikke disse prises på en rasjonell måte. Han argumenterte med at korrekt markedspris er et uttrykk for enkeltmenneskers motiverte handlinger, og den kan ikke beregnes av noen form for byråkrati.