Han kom tilbake noen år senere for å studere arabisk litteratur i Beirut 1897-1899. Hans første dikt ble publisert i «The Spectator». Den første utstillingen av hans arbeider ble holdt i 1904 i Boston. Deretter fulgte han kunststudier i Paris 1908-1910. I løpet av de åtte månedene i 1912 som bahaitroens daværende leder, «Abdu'l-Baha», var i USA, ble han og Kahlil Gibran gode venner til tross for at den karismatiske Bahai lederen var nesten 40 år eldre. Begge var imidlertid fra Midtøsten. Begge snakket arabisk, begge hadde dypere innsikt og kunnskap om tro og åndelighet enn de fleste. Vennskapet og samtalene resulterte i at Gibrans senere verk var preget av et universelt syn på livet snarere enn et eksplisitt kristent.