Den franske tilstedeværelsen i Italia truet Østerrikes sikkerhet. Selv om Leopold Is nylige seier over de osmanske tyrkerne hadde etterlatt hans østlige grenser sikre for øyeblikket, hadde han blitt utmanøvrert diplomatisk. I mai 1701, før han erklærte krig, sendte han derfor prins Eugene av Savoia over Alpene med en hær for å sikre hertugdømmet Milano. Tidlig i juni hadde det meste av Eugenes hær på 30 000 tropper krysset fjellene og inn i nøytrale Venezia, og den 9. juli beseiret han en avdeling fra marskalk Catinats hær i slaget ved Carpi; dette ble fulgt opp med en annen seier den 1. september da han beseiret Catinats etterfølger marskalk Villeroi i slaget ved Chiari. Eugene okkuperte det meste av områdene til pro-franske Mantova, men til tross for sin suksess fikk knapp støtte fra Wien. Sammenbruddet i regjeringen fikk Leopold I til å redusere hæren og det tvang Eugene til bedrive ukonvensjonell taktikk. Den 1. februar 1702 angrep han de franske hovedkvarterene i slaget ved Cremona. Angrepet ble til sist mislykket, men Villeroi ble tatt til fange (senere løslatt), og tvang franskmennene til trekke seg tilbake til elven Adda. Frankrike holdt fortsatt Milano, men østerrikerne hadde demonstrert at de kunne og ville kjempe for å beskytte sine interesser, noe som ga de argumenter som trengtes for å bygge en allianse med England og den nederlandske republikken.