V-modellen dukket først opp rundt 1982 hos Hughes Aircraft som en del av et konkurransen om programmet FAA Advanced Automation System (AAS), og munnet til slutt ut i teststrategien for Hughes sitt bidrag i Design Competition Phase (DCP). Den ble laget for å vise test- og integrasjonsmetoder som ble drevet av nye utfordringer for å overflate latente feil i programvaren. Behovet for dette nye nivået på deteksjon av latente defekter ble drevet av målet om å begynne å automatisere tenknings- og planleggingsprosessene til flygelederen som var en av formålene med å utvikle en automatisert underveis-flygekontrolltjeneste (automated enroute air traffic control, AERA). Årsaken til at V-en er så kraftig lagt vekt på kom av at Hughes-kulturen hadde sterkt fokus på å koble all tekst og analyse til flerdimensjonale bilder. Det la grunnlaget for Sequential Thematic Organization of Publications (STOP) laget av Hughes i 1963 som ble brukt inntil Hughes ble delt opp og solgt av Howard Hughes Medical Institute i 1985. Den tyske V-modellen ble opprinnelig utviklet av IABG i Ottobrunn nær Munchen i samarbeid med det tyske føderale kontoret for forsvarsteknologi og anskaffelser i Koblenz på oppdrag for det tyske forsvarsdepartementet. Utviklingen ble overtatt av innenriksdepartementet for bruk av sivile offentlige myndigheter sommeren 1992. Den amerikanske V-modellen er dokumentert fra referater i 1991 fra National Council of Systems Engineering (NCOSE, senere INCOSE fra 1995), og ble utviklet for satellittsystemer som involverer maskinvare, programvare og menneskelig interaksjon. Det amerikanske forsvarsdepartementet behandler systemstekniske prosessinteraksjoner etter en V-modell.