Som pioner innen nyere norsk teatervitenskap, gjorde Roderick Rudler en formidabel innsats for å bygge opp faget og utvikle det som vitenskapelig disiplin. Her var han riktignok en utpreget empiriker, som grov frem arkivalia og aviskilder, og var nøye med henvisninger. Men således holder hans teaterhistoriske fremstillinger et eksemplarisk høyt presisjonsnivå, og blir en referanse for alle som ønsker å forske på Ibsens såkalte læreår som dramatiker. Rudler var dessuten uhyre produktiv. Etter magisteravhandlingen, kom han opp med tre hovedverk; en større avhandling om renessanseteater, om fremveksten av det offentlige teater i Norge, og om det som har vakt størst nasjonal og internasjonal oppsikt, hans undersøkelser rundt Henrik Ibsen år som teatermannen og teaterkritikeren. Med studiene rundt Ibsens år som praktisk teatermann i Bergen, 1851-1857, og Christiania. 1857-1864, åpnet Rudler et nytt felt innenfor Ibsenforskingen. Hans perspektiv på de såkalte læreårene ga et nødvendig korrektiv til den dominerende tekstorienterte retningen som Ibsenforskingen hadde tatt anført av litteraturvitere. Her anvendte han teaterprotokoller, regiskisser og aviskritikker fra Ibsens samtid.