Personer med juridisk embetseksamen/master i rettsvitenskap, dvs. personer som har gjennomgått det norske i rettsvitenskap, har en generell rett til å yte rettshjelp på alle områder og trenger bare å registrere virksomheten på tilfredsstillende måte. Karakteristisk for virksomheten er at den likner mye på advokaters virksomhet. Rettshjelperen, på lik linje som en advokat, bistår sin klient i enhver juridisk problemstilling, både forebyggende og ved konfliktsituasjoner, og søker på samme måte som en advokat et resultat som er til det beste for sin klient. Advokater bruker i gjennomsnitt mer enn to tredjedeler av tiden på juridisk rådgivning utenfor rettsvesenet, og rettshjelpere har de samme rettighetene som advokater når det gjelder denne typen virksomhet, og er i likhet med advokater underlagt taushetsplikt. Hovedforskjellen mellom advokat og rettshjelper er at rettshjelperen må ha tillatelse fra domstolen dersom rettshjelperen skal føre sak som prosessfullmektig for sin klient ved domstolene. Dette er det vanligvis uproblematisk å få. Forarbeidene til tvisteloven (NOU 2001: 32) fastslår at «advokater har ikke noe monopol på å opptre som prosessfullmektiger». For både advokater og rettshjelpere er det vanligvis et mål å løse juridiske problemer før de når domstolene, og begge yrkesgruppene bruker vanligvis kun en mindre del av tiden på å føre rettssaker i rettssystemet.