Innenfor Armia Krajowa vokste utålmodigheten med å ta opp kampen mot den tyske okkupanten. Bór-Komorowski mente at okkupasjonsmakten ville styrke den militære posisjonen i Warszawa, om polakkene ikke handlet sommeren 1944. Okkupasjonsmakten planla å utskrive unge polske menn til å anlegge befestninger utenfor byen, noe som ville føre til at Armia Krajowa ville miste mye av sitt mannskap. Dersom tyske styrker trakk seg ut av Warszawa uten kamp, ønsket Armia Krajowa å ta kontroll over byen før Den røde armé ankom. Bór-Komorowski ville også komme kommunistene i forkjøpet. Nasjonal stolthet kan ha medvirket til ønsket om å gjøre opprør, slik at hovedstaden kunne bli frigjort av polakkene selv. Eksilregjeringen antok at de ved å frigjøre hovedstaden ville være i en bedre forhandlingssituasjon om Polens grenser og styreform etter krigen. Oppstanden var militært rettet mot den tyske okkupanten, men politisk rettet mot Sovjetunionen. Lublin-komiteen, den sovjetiskstøttede komiteen for nasjonal frigjøring, ble proklamert som Polens legitime regjering i Lublin 22. juli.