Det kan hevdes at forfatteren av Pastoralbrevene var en del av denne tradisjonen og det var også menighetene i Lilleasia som han indirekte skriver til. Menighetene ville da ha godt forstått denne litterære tradisjonen som preger Pastoralbrevene. En annen vei til å få Pastoralbrevene til å passe inni Paulus-korpusen er å hevde at Pastoralbrevene var skrevet av en sekretær i Paulus' navn. Men en slik hypotese løser ikke problemet men heller understreker at brevene ikke er autentiske Paulus-brev. Det at brevene er adressert til Timoteus og Titus har meget å si. Timoteus kom fra Lystra i Lykaonia. Moren hans var jødisk men faren gresk, moren hans hadde konvertert til kristendommen og det gjorde Timoteus også etter å ha hørt på en Paulus-preken. Paulus valgte Timoteus til å følge seg på misjonsreisene. Dette forekommer i Apostlenes gjerninger og i tillegg er Timoteus medsender av noen av Paulus-brevene, 1 Kor. Det er tydelig hvordan Timoteus er fast knyttet til Paulus og hvordan hans bilde og fremstilling i Apostlenes gjerninger er en del av den apostoliske generasjon. Men dette bildet endres i Pastoralbrevene og fremstillingen der hører til den post-apostoliske tradisjon. I 1. Tess 3,2-3 sier det hvordan Timoteus hjulpet å grunnlegge kirken i Thessaloniki og i 1 Kor 4,17; 16,10-11 sier det hvordan han underviste i Korint på samme måte som Paulus. Men i Pastoralbrevene er der et helt annet syn på Timoteus, der er han ikke en selvstendig hjelper men underordnet apostlene. Han er fremstilt som den gode følger av kirkens tro og lære. En forkjemper for ortodoksi mot vranglære; det er tydelig i 1 Tim 1,18 og det er ennå mer tydelig i 2 Tim 1,5.