Den genetiske sammensetningen av Britannia og Irland er overveldende fortsatt hva det har vært siden neolittisk tid, og er til en betydelig omfang siden mesolittisk tid, særlige i den kvinnelige arverekke. Bidrag fra keltere fra kontinentale Europa til den genetiske sammensetningen av Britannia og Irland er minimal. Piktere var ikke et særegent folk; den genetiske sammensetningen i de tidligere piktiske områdene av Skottland viser ingen betydelig forskjell fra den generelle profilen i England, men er i henhold til Sykes’ oppfatning under tyve prosent, selv for sørlige England. Vikinger, det vil si fra Danmark og Norge, har derimot gitt et betydelig bidrag som er konsentrert i sentrale, østlige og nordlige England, områdene for oldtidens Danelagen. Det var en betydelig bidrag av nordboere, særlig nordmenn, på Orknøyene og Shetland, i nærheten av 40 prosent. Kvinner som menn bidro betydelig i alle disse områdene, noe som viser at nordboere var engasjert i storstilt bosetning. Det normanniske bidraget fra etter 1066 var derimot meget lavere, på rundt 2 prosent. Det er kun sparsommelige spor av romersk okkupasjon, bortimot utelukkende i sørlige England. Til tross for alle disse senere bidragene har den genetiske sammensetningen på De britiske øyer forblitt i overveldende grad hva den var i neolittisk tid: en sammensetning av de første mesolittiske bosettere med neolittiske bosettere som kom over sjøen fra Iberia og til sist fra østlige Middelhavet. Det er en forskjell mellom de genetiske historiene til menn og kvinner på Britannia og Irland. Matrilinjær avstamning (fra moren) viser en blanding av de opprinnelige mesolittiske innbyggerne og den senere neolittiske innvandrerne fra Iberia, mens den patrilineære (fra faren) viser langt tydeligere korrelasjon med Iberia.