Brytningen mellom det som kalles 'borgeren' og 'kunstneren' også finner sted i den enkelte kunstners sinn. Etter å ha stilt sine sårbare nerver til disposisjon og lidd seg gjennom pinefulle erfaringer, innser kunstmaleren «Hatt» at det bare er mulig å forløses som menneske og kunstner om en våger å være 'narr' og åpne seg helt mot verden på godt og vondt. Mot slutten leser vi dette: For det står en gammel narr der oppe på trammen. Det er han som har åpnet dem alle. Det er han som har slengt nøkkelen på allfarveg. Han står der og kan ikke annet. – Gud hjelpe ham. – For han vil heller være en narr enn en borger.