Verdien på eiendommer, varer og effekter skulle ansettes etter den pris de hadde på det gjeldende tidspunkt. Beregningen av hva som hørte til den enkeltes formue og verdien av den, skulle hver og en foreta selv, på ærlig tro og lov, med god samvittighet og under sin ed. Dette for å slippe å at andre skulle undersøke ens formuesforhold. Av formuen skulle det så, når all gjeld var trukket fra, betales ½ %, dvs. 48 skilling av hver 100 riksdaler. Den avgift man kom frem til at man skulle betale, skulle så angis skriftlig på ferdig trykte formularer, kalt angivelser, eller muntlig når man ble innkalt til kommisjonen. De ferdig trykte angivelsene fantes i to utgaver, én for dem som skulle betale avgift og én for dem som ikke hadde noe å skatte av.