At 100 sider burde vært kortet ned, sto også i , for romanen var «usedvanlig lang [og] til tider utflytende». Typeskildringen var også for svart–hvitt med sine helter og skurker, hvor verden da ble for enkel sammenliknet med virkeligheten. Samtidig var romanen «usedvanlig spennende, og den er usedvanlig velskrevet» av et «usedvanlig fortellertalent». I en kort omtale foreslo en annen arbeiderpartiavis, , å lese boka «som en ren kriminalroman», for da var boka «spennende og besettende». En tredje arbeiderpartiavis sa seg enig i at det «er som spenningsroman denne boken i første rekke fungerer». Språk og handling fløt godt. Også Alf Nordhus i mente at boka «dels blir for ordrik». Det skyldtes, mente Nordhus, at Michelet «vil på død og liv øse ut alt han vet om territoriet oppe i nord». Likevel var boka fengslende og spennende.