Det fantes forbud mot homoseksuelle handlinger allerede da de første lovene ble skrevet på 1100-tallet. Gulatingsloven bestemte seksuell omgang mellom menn medførte ubotamål om de ble kjent skyldige, det vil si det var en forbrytelse som gjorde dem fredløse. Dersom de nektet og det likevel gikk rykte i bygda, kunne de bevise sin uskyld med jernbyrd. Straffen var tap av formue eller lands­for­visning, men man kjenner ikke til om denne loven faktisk ble praktisert. Etter reformasjonen i Norge i 1537 ble lovene mot homofili innskjerpet, fordi Bibelen i økende grad ble bukt som forbilde for lovverket. Homofili ble ikke nevnt med ord i lovene, men omtalt som «unaturlig omgang». Med Christian Vs Norske Lov fra 1687, som delvis bygger på Mosebøkene, ble det innført dødsstraff for praktisering av homofili. Praktisering av «unaturlig omgang», enten det var menn som hadde sex med menn, eller menn som hadde sex med dyr, ble straffet med brenning på bål. Det finnes likevel ingen kjente tilfeller der homofile faktisk ble henrettet med hjemmel i denne lovparagrafen, men det finnes en rekke eksempler på bruk av paragrafen mot menn som hadde sex med dyr.