Dukkehustruens ugjerning var en godt beskyttet hemmelighet i mange år. Hun arbeidet sent om kvelden, sydde, for å nedbetale gjeldsbyrden som hun stridde med. Årene gikk og barna kom. Torvel vokste i velstand og kunnskap. Han innså aldri at Nora hadde problemer og engstelse, ganske enkelt fordi hun bar sitt kors med et smilende ansikt. Da Torvel ble banksjef kom krisen. Én av kontoristene var doven og uansvarlig. Torvel ga ham sparken. Kontoristen var samme mann som hadde lånt ut pengene til Nora. Han så et høve til å få tilbake sin stilling, oppsøkte Nora og truet med å avsløre henne, dersom han ikke fikk jobben tilbake. For første gang innså hun at det hun hadde begått var en forbrytelse i lovens øyne. På sitt ynkelige, dukkeaktige sett forsøkte hun å få ektemannen til å gi kontoristen jobben tilbake, men ble avvist. Torvel kunne ikke forstå hvilken rett hun hadde til å blande seg inn i hans affærer. Han var ikke egentlig sint, kun provosert.