På 60- og 70-tallet uttrykte Lagercrantz et stadig sterkere politisk engasjement, og ble en toneangivende talsmann for den svenske kulturradikalismen. Han ble omdiskutert, særlig etter hans sterkt rosende reportasjer fra Sovjetunionen og Mao Zedongs Kina, samt hans delvis politisk betonede angrep på svenske ikoner som Ingmar Bergman, Astrid Lindgren og Evert Taube. I Sverige fant mange dessuten kombinasjonen av hans høyborgerlige og adelige bakgrunn med hans venstreradikale synspunkter provoserende.