Etter Saint-Saëns kom Vincent d'Indy. Mens d'Indy kalte trilogien hans (1873, 1879–81) «tre symfoniske ouverturer», ligner syklusen Smetanas i samlet omfang. Henri Duparcs (1875) viste en wagneriansk varme i sitt forfatterskap og orkestrering. Franck skrev det delikate og stemningsfulle , og fulgte det med fortellingen og piano-og-orkestertonediktet , unnfanget på omtrent samme måte som Liszts . Ernest Chaussons illustrerer forkjærligheten som Franck-sirkelen viste for mytologiske emner.