I 1871 ble hun fortalt av en lege at hun bare hadde atten måneder igjen å leve. Hun begynte deretter å skrive sin første og eneste bok, romanen (utkom 1877), som omhandler en hests skjebne. Hesten som var utgangspunktet var sannsynligvis hennes brors vognhest, en svart hoppe ved navn Navnet overtok hun sannsynligvis fra en barnebok av Maria Louisa Charlesworth, , som var utkommet i 1854. Boken anses å være en av de første engelske romanene som ble skrevet fra et dyrs perspektiv, i dette tilfellet en hest. Hun sa «en spesiell målsetning [med boken] var å fremkalle vennlighet, sympati og en forståelsesfull behandling av hester». Boken kan på mange måter leses som en veiledning til hestehold, stalldrift og human treningspraksis for føll. Den anses å ha hatt en effekt på å redusere grusomhet mot hester; for eksempel var bruken av bæretøyler som var spesielt smertefulle for en hest, en av praksisene som ble fremhevet i romanen som et onde. I årene etter bokens utgivelse falt de til slutt i unåde og bruken svant hen.