De to fetrene Jens Bjørneboe og André Bjerke var svært synlige norske antroposofer i etterkrigstiden. Bjørneboes roman regnes som en av 1950-tallets mest sentrale norske tendensromaner, og er en sterk kritikk av offentlig skolevesen og et forsvar for steinerskolene. Romanen setter antroposofien i sammenheng med klassiske dannelsesidealer, en kosmopolitisk holdning og et humanistisk menneskesyn.