I 613 døde Teoderik II av Austrasia av sykdom, og alle hans fire sønner hadde etter frankisk lov og skikk rett til å arve en del av hans rike, men Brunhilda var bestemt til å gi alt til Sigibert II, hans eldste sønn, men fortsatt mindreårig, rundt elleve år gammel. Adelen i Austrasia og Burgund opponerte mot Brunhilda, oldemor og regent for den unge kongen, som var svært mislikt. De henvendte seg til Klotar II av Neustria for støtte, og hvor de ga løfte om ikke å kjempe i dronningregentens forsvar og anerkjenne Klotar II som den rettmessige regent og verge for den unge konge. Fremst blant adelen var Warnakar II, Rado, Arnulf og Pipin. De to sistnevnte, Arnulf og Pipin, ble beskrevet av Fredegar som «de to mektigste stormenn i Austrasia» og de gjorde en del avtaler med Klotar ved Andernach. Rado ble bekreftet som rikshovmester i Austrasia og Warnakar i Burgund, noe som kan forstås som at Klotar holdt Pipin unna utøvende makt. Rado døde i 617, og da ble posisjonen som rikshovmester i Austrasia åpen. Pipin fikk ikke Pipin sin belønning før i 623 da han ble utnevnt som rikshovmester i Austrasia da Klotar gjorde sin unge sønn Dagobert I til konge der. Arnulf, Pipins livslange venn, ble utnevnt til rådgiver for den nye kongen sammen med ham.