Ved midten av 1700-tallet hadde den franske kjemikeren Charles François de Cisternay du Fay oppdaget to typer statisk elektrisitet, og lignende ladninger frastøter hverandre mens ulik ladning tiltrekker seg. Du Fay kunngjorde at elektrisitet besto av to væsker: "" (fra latin for "glass"), eller positiv, elektrisitet; og "", eller negativ, elektrisitet. Dette var om elektrisitet, som skulle motarbeides av Benjamin Franklins senere i århundret. venstre|miniatyr|Galvanisk eksperiment fra 1780-tallet på ett froskelår. I 1785 utviklet Charles Augustin Coulomb loven om elektrostatisk tiltrekning som et utvekst av hans forsøk på å undersøke loven om elektriske frastøtinger som angitt av Joseph Priestley i England. miniatyr|222x222pk|Den italienske fysikeren Alessandro Volta viste sitt "batteri" til den franske keiseren Napoleon Bonaparte tidlig på 1800-tallet. På slutten av 1700-tallet markerte den italienske legen og anatomisten Luigi Galvani elektrokjemiens fødsel ved å etablere en bro mellom kjemiske reaksjoner og elektrisitet i essayet "" (latin for kommentarer om effekten av elektrisitet på muskelbevegelse.) i 1791 hvor han foreslo en "nerveelektrisk substans" om biologiske livsformer.