Herjingsmenn fra Norden, vikinger, ble beseiret i år 891 i nærheten av Leuven av Arnulf av Kärnten (død 899). Føydalismen ble styrket av dette ytre presset, og viste sin overlegen i evnen til å akkumulere økonomisk overskudd og raffinere krigskunsten. Dette var en periode hvor den klassiske føydalismen i Europa endret karakter i høymiddelalderen – mindre, lokale føydalseter opplevde et sentraliseringstrykk som blant annet skyldtes ny militær teknologi og sterkere kongemakt. Samtidig viste føydalismen sin svakhet gjennom at adelens og kongehusenes fokus på arvefølge og arverettigheter brakte stadige delinger av de ulike føydalstatene. Etter at Karl den stores sønn Ludvig den fromme døde i 840, ble riket snart delt i henhold til Traktaten i Verdun fra 843 mellom de tre overlevende sønnene i tre kongedømmer: ble regjert av Karl den skallete, ble regjert av Ludvig den tyske, og (Lotharingia) ble regjert av Lothar I. Deler av Flandern strakte seg vest for elven Schelde og ble en del av Frankrike i løpet av middelalderen, mens de øvrige delene og Nederlandene ble lagt inn under Det tysk-romerske riket. Dagens Belgia ble altså delt i to, med varige følger for den senere stats- og språkutvikling.