Svovelsyre har vært kjent helt siden oldtiden. Man vet at de gamle Sumererne kjente til svovelsyre. Grekerne og romerne kjente også til svovelsyre allerede i det første århundret etter kristus. Den britiske farmasøyten Joshua Ward var den første europeer som satte i gang med storskala produksjon av svovelsyre i 1736, basert på metoden som ble oppfunnet av den tysk-nederlandske kjemikeren Johan Glauber på 1700-tallet. Denne metoden går ut på å brenne svovel sammen med kaliumnitrat i nærvær av vann-damp. Når kaliumnitrat nedbrytes i denne prosessen oksiderer den svovelet til SO, denne gassen reageres deretter med vann og danner svovelsyre. Svakheten med denne prosessen var at det ikke kunne produseres svovelsyre med høyere konsentrasjon enn 78%. Frem til 1831 måtte man bruke en metode som gikk ut på å tørr-destillere jerndisulfid (Pyritt) for å lage svovelsyre med høyere konsentrasjon. I tørr-destillerings metoden blir jerndisulfid varmet opp (oksidert) slik at det dannes jernsulfat. Ved ytterligere oppvarming til 480 grader C. brytes jernsulfatet ned til jernoksid og svoveltrioksid. Denne svoveltrioksid-gassen ledes så gjennom vann og danner svovelsyre. I 1831 ble den såkalte kontakt-metoden patentert av den britiske eddiksyre-forhandleren Peregrine Phillips, som er en mye mere økonomisk måte for å fremstille svoveltrioksid og konsentrert svovelsyre. Denne kontakt-metoden er fortsatt den mest brukte prosessen for fremstilling av svovelsyre i industrien. Kontaktmetoden går ut på først å brenne svovel slik at det dannes svoveldioksid gass, og deretter oksidere svoveldioksid til svoveltrioksid ved hjelp av en vanadiumoksid-katalysator. Svoveltrioksid-gassen ledes så gjennom konsentrert svovelsyre slik at det dannes rykende-svovelsyre (såkalt Oleum). Denne rykende-svovelsyren fortynnes deretter med vann til 98% konsentrert svovelsyre. Hvis svoveltrioksid ledes direkte inn i vann, vil det produseres for mye varme (eksoterm reaksjon).