Fra sent på 1800-tallet har bygrenser vært avgrensning av et territorium for en kommune. Byens grenser før midten av 1800-tallet var ulik for ulike myndighetsområder, handelsområdet (kjøpstaden) var bare en av flere avgrensninger av byen. Jan Eivind Myhre har i avsnittet «De ni byer» i en oversikt over ulike måter byens grenser ble trukket, før utvidelsen i 1859 i all hovedsak skapte én grense: 1. var den egentlige by og bymarken, der sivil jurisdiksjon gjaldt (skattlegging, politimyndighet m.m.). 2. , Aker herred som omsluttet byen, inneholdt forsteder som i noen sammenhenger ble regnet til byen: Lakkegata, Grønland, Leiret, Enerhaugen, Oslo (nå Gamlebyen), Nordre Sagene, Briskeby. Byen bidro med blant annet fattigunderstøttelse i noen forsteder i Aker. 3. , det vi i dag kaller Kvadraturen, den opprinnelige byen innenfor vollene fra 1600-tallet. 4. , der borgerne hadde kjøpmannsrettigheter, i motsetning til forstedene, der rett til mer begrenset høkerhandel kunne oppnås. Denne motsetningen mellom by og forsteder har vært en drivkraft i alle de tidlige byutvidelsene. 5. Festningens område hadde ikke handelsrett. De som arbeidet der var ikke i alle sammenhenger underlagt bymyndighetene, og hørte til egne menigheter. 6. var det område der murtvangen gjaldt, frem til 1827 var det den egentlige byen og et område 200 meter utenfor denne. Murtvangen bidro til at bebyggelsen, murbyen, ble tett og høy. 7. omfattet tidlig på 1800-tallet et snevrere område enn murtvangen. Kommisjonen, som fikk sitt virkeområde utvidet i 1843 og 1852, regulerte Youngsløkken (området ved Youngstorget og nordøstover i Hausmannskvartalene), men fikk ellers liten betydning. 8. Problemer med lov og orden i forstedene ble lett problemer også for den egentlige by. Politiet fikk helt fra politimesterembetet ble opprettet i 1744 myndighet helt fra Hovedtangen ved festningen i syd til vestre Sagene i nord, fra Pipervika i vest til Gamlebyen i øst. Enerhaugen ble lagt under byens politi i 1823, kort tid etter at bebyggelsen kom. Hele det bymessige liv var under politiets kontroll, og politiets Christiania kan kalles en sosial definisjon av byen. 9. : De fleste innbyggerne på byens grunn hørte til Vår Frelsers kirkes menighet eller Garnisonsmenigheten, men knapt 4000 hørte ennå i 1845 til Akers kirkes menighet, og forstedene på landets grunn hørte til både Akers, Garnisonsmenighetens og Oslos (Oslo Hospitals) menigheter. Christiania kommune kjøpte Aker kirke i 1852 og fra 1861 ble Gamle Aker menighet opprettet som bymenighet.