Den 19. mars 1702 døde Vilhelm III, konge av England og nederlandsk stattholder. Anne, hans svigerinne, overtok den britiske tronen (som den første britiske monark). Straks forsikret det kongelige råd hennes to hovedmålsettinger: opprettholde en protestantisk etterfølgelse til den britiske tronen, og reduksjon av Frankrikes makt. Annes tiltredelse sikret Marlboroughs posisjon; hun gjorde ham til armékommandant av de militære styrker, mens Sarah Marlboroughs hustru og Annes langvarige venninne, Sarah, ble gitt nøkkelposisjoner ved den kongelige husholdning. Dronningen vendte seg til sin nære rådgiver, og venn av ekteparet Marlborough, Sidney Godolphin, og utpekte ham til riksskattmester. I Nederlandene førte Vilhelms død til den såkalte den andre stattholderløse periode, og i de fleste provinsene fikk det anti-orangistiske, republikanske, fredselskende partiet framgang. I motsetning til de tidlige franske forventninger kom det nye regimet til å i stor grad følge den samme utenrikspolitikken til Vilhelm. Fransk dominans av de spanske Nederlandene var generelt betraktet som en direkte trussel til republikkens overlevelse og dens handel, og Amsterdams handelsfolk fryktet at mye av deres eksisterende interesser med Spania og spansk Amerika snart ville komme inn under fransk kontroll. Følgelig var det mange av de ledende statsmenn under Vilhelms senere år som forble værende i sine posisjoner, inkludert den erfarne Heinsius. Hans personlige forhold til Marlborough var avgjørende for storalliansens suksess i krigens første faser.