Jeg-fortelleren er Fjodor, som vi følger fra han er sju til han er midt i tenåra. Fjodor vokser opp på garden Aabothnes i ei vestlandsk fjordbygd, med mor, far, veslebror Vladimir og bestefar. Familien skiller seg på mange måter ut fra bygdefolket ellers; mor er ukrainsk jøde som utvandra til Israel, der hun traff den norske sjømannen som tok henne med hjem til Aabothnes. Livet blir en serie prøvelser for Tania. Under et besøk på helsestasjonen blir Fjodor og Vladimir smitta med hjernehinnebetennelse; Fjodor mister hørselen på ett øre og Vladimir blir helt døv. Mannen viser seg å bære på en psykisk sjukdom som slår ut alt mens guttene er små. Han stenger seg inne i løa i lange perioder, ute av stand til å ta seg av verken jobb, gard eller familie. Han forsvinner inn i sitt store prosjekt – å få i gang et stort damplokomotiv som onkelen en gang i tida fikk brakt til gards. Tania utkjemper mange kamper med mannen for å få han tilbake til livet, men må gang på gang gi opp. Sjøl har Tania fått hepatitt B etter en blodoverføring i Israel, og stundom overmannes hun av kraftløshet og blir liggende til sengs. Sjøl om guttene har et nært og godt forhold til mora, får de ikke den omsorgen de bør ha, og helsemyndighetene reagerer. Fjodor blir til beste i skolegården, og de andre gir han tilnavnet «Mono» på grunn av hørselsskaden.