Porfyr ble kalt «keiserlig» ettersom gruvene, som andre steder i imperiet, var eid av keiseren. Den røde porfyren kom alle fra Gabal Abu Dukhan-bruddet (i Mons Porphyrites) i den østlige ørkenen i Egypt, fra 600 millioner år gammel andesitt fra det arabisk-nubiskegrunnfjellsskjold. Veien fra steinbruddet vestover til byen Qena (tilsvarer romersk ) ved Nilen, som geografen Klaudios Ptolemaios markerte på sitt kart fra 200-tallet e.Kr., ble først beskrevet av Strabon på 100-tallet f.Kr. Det er den dag i dag kjent som , «Porfyrveien», dens spor preget av , det vil si en vanningsstasjon som gjorde det levedyktig i dette helt tørre landskapet. Stein fra bruddet ble brukt til alle de røde porfyrsøylene i Roma, togaene på byster av keisere, panelene i bekledningen av Pantheon, Konstantinsøylen i Istanbul, samt altere og vasene og fontenebassengene gjenbrukt i renessansen og spredt så langt som til Kiev.