Etter den første danske krigen følte Karl X Gustav seg misfornøyd med freden i Roskilde. Han var fremdeles i krig mot Polen, Russland, Østerrike og Brandenburg. Hans plan var å fortsette krigen i Tyskland, men felttoget i Tyskland kom aldri i gang, og i august 1658 vendte Karl Gustav seg plutselig mot Danmark igjen. Årsakene er kompliserte. Én lå i Danmarks trassighet ved forhandlingene som førte til Roskildefredens komplettering. Den hadde vist at Danmark ikke lot seg binde til Sverige slik som Karl Gustav mente. Dessuten hadde utsiktene for en krig i Tyskland blitt formørket. I juli 1658 ble Leopold av Østerrike valgt til keiser, og Sveriges forsøk på å samle tyske områder på sin side hadde liten suksess. De allierte som Karl Gustav håpet å få støtte fra, holdt seg tilbake. Englands Oliver Cromwells hadde andre mål enn han. Enda mer betenkelig for Karl Gustav var det at den franske kardinal og reelle regjeringssjef Mazarin egget Sverige, men vek selv unna alle bindende forpliktelser. Militært sett kunne den svenske — i hovedsak vervede — hæren ikke holdes sysselløs, og når et felttog i Tyskland virket umulig, stod bare Danmark igjen. Målet for det nye felttoget var å slette Danmark som en selvstendig stat og forene Skandinavia under den svenske kronen.