Franskmannen François Rabelais (1494–1553) var også tiltrukket av overdrivelsen og skrev tilsvarende om en kjempe: den store . Rabelais var en fransikanermunk, lege, og humanist og ikke minst en av de store renessanseforfattere, og er blitt sett på som en avantgardist innenfor fantastisk litteratur, satire, grotesk humor og lidderlige sanger. I det ene av sine to forord til ba han sine lesere om ikke å bli støtt, at han skrev heller om latter enn gråt, «ti latter høres mennesket til», og henviser til at under (den groteske) overflaten finnes vakre ting. Den vennlige advarselen til tross, Rabelais’ komiske og sprelske fortelling på et frodig fransk morsmål om Gargantua og siden sønnen og disses reiser i en verden preget av grådighet, tåpelighet, vold og vittigheter, ofte konsentrert om figurenes maveinntak og erotiske utskeielser, falt tungt for brystet for den katolske kirke. Rabelais’ bøker ble bannlyste og senere plassert på boklisten (). Hans bøker er ujevne, men det har også vært deres styrke, som en overstrømmende overflod av vittigheter, ordspill, forbudte gloser og med brå sprang i fortellingene. Sentralt i fortellingene sto uansett humanisten Rabelais’ klokkertro på det positive i mennesket og deres muligheter.