Viktig var den pastorale sørgesang som uttrykte tapet av en tapt venn, hvor gjerne musen ble påkalt, uttrykk for poetens sorg, lovprisning av den døde, forbannelse av døden, og til slutt poetens erkjennelse av dødens uunngåelighet. De pastorale sørgesanger eller elegier ble fortsatt praktisert på 1800-tallet av romantiske og viktorianske poeter, eksempelvis Percy Bysshe Shelleys (1821) som ble skrevet ved John Keats' død.