De tyske opplysningstanker utviklet seg markant forskjellig fra den franske og britiske. Istedenfor framkomsten av en radikal samfunnsomveltende filosofi ble det utviklet en åndsretning som innarbeidet mange av opplysningstidens tanker i et samfunn i samarbeid med statsmakten og kirken. Christian Wolffs filosofiske system besto av kristen rasjonalisme ut fra Leibnizs ideer om et kompromiss mellom vitenskap og teologi. I utforskningen av metafysikken og den kristne åpenbaring fant Wolff en samklang, noe andre opplysningsfilosofer mente var ikke kompatibelt. Nettopp i naturvitenskapen ble det mirakuløse enda mer overbevisende ettersom det oversteg den menneskelige fornuft. Gotthold Lessing var langt mer radikal, og om han forble kristen, var det en religiøs overbevisning som var hans egen og hvor han fraskrev troen på det overnaturlige og fremmet religiøs toleranse. Den fremste tyske filosof var dog Immanuel Kant som i (1781) stilte opp sitt erkjennelsesteoretiske system som framhevet forstandens transcendentale logikk som motsvar til den engelske empirisme. Med sitt kategoriske imperativ formulerte Kant en religionsfri etikk basert på moralregler uten å ende i David Humes skeptisisme.