I 1650 utpekte kong Frederik III av Danmark og Norge Brynjólfur til å etterfølge den avdøde Stephen Hansen Stephanius som kongelig dansk «antikvar». Han avslo stillingen, men ba kongen om at skulle stå for oversettelsen av de gamle håndskriftene til dansk eller latin, og lovet kongen å gjøre hva han kunne for å samle inn gamle manuskripter på Island. En av hans første handlinger var å spørre alle folk som bodde innenfor hans bispedømme å gi danskekongen alle gamle manuskripter, enten det var originaler eller kopier, som en gave eller for en symbolsk pris. Blant de manuskripter som på denne måten ble samlet inn, var det mest monumentale som ble sikret først etter et personlig besøk av biskopen til eieren. Jon Torfason på Flatey som eide manuskriptet, var lite villig til å gi det kostbare manuskriptet fra seg, men etter press ga han seg.