Bohemond I, fyrste 1098 – 1111, utvidet fyrstedømmet ved å innta Edessa 1100, men ble tatt til fange kort etter av den tyrkiske emiren Malik Ghazi. I hans fravær styrte nevøen Tancred, som førte krig mot keiser Alexios, og inntok flere festningsbyer i Kilikia. Bohemond kjøpte seg fri ved løsepenger i 1103, og ledet deretter erobringen av Muslimiye og Basarfut mot øst i mars 1104. Det avgjørende ble utkjempet 7. mai 1104 utenfor byen Ar-Raqqah. Der gikk korsfarerne på et stort tap overfor muslimske styrker. Bysantinerne benyttet seg av nederlaget til igjen å ta kontroll over Kilikia. Bohemond dro tilbake til Frankrike for å skaffe forsterkninger. Ved det franske hoffet argumenterte han overbevisende om at keiser Alexios opptrådte i allianse med muslimene. Han fikk velsignelse av paven til å lede et nytt korstog, fikk den franske kongens eldste datter Constance til ekte, og en yngre datter som hustru til Tancred. Med en hær av normannere og franskmenn beleiret han den bysantinske byen Durrachium i over ett år, før han ble slått og måtte anerkjenne keiserens overhøyhet 1108. Bohemond kom aldri tilbake til Antiokia, og Tancred tok aldri hensyn til avtalen med keiser Alexios.