Etter farens andre ekteskap ble Elisabeth sendt til København to ganger i håp om at noe kunne gjøres for hennes hørsel, men det kom ikke noe positivt ut av det. Selv om Koren var lett døv fra barndommen av, var ikke det noe hinder for henne for å ta en utdannelse. Hun fikk privat undervisning av lærere ved farens skole, Laurvig middelskole. Dette var fordi skolen kun tok inn gutter, og det fantes ingen skole for jenter. Elisabeth lærte engelsk, men bare ved å lese og skrive det. Grunnen til at hun ikke kunne lære å snakke engelsk kan ha vært på grunn av sin døvhet. I tillegg til engelsk kunne hun også lese tysk. Lærerne hennes var Mary og Jane Archer, medlemmer av en skotsk familie som hadde forretningsinteresser i Larvik. Mary Archer var ganske frigjort for sin tid og var den første unge kvinnen i Larvik som våget å gå på skøyter, i møtet med tabuet om idrett for kvinner. Som barn gikk Elisabeth på danseskole. Hennes største glede var å jobbe med faren i hagen. Hun elsket blomster, spesielt roser, og denne interessen hadde hun til hun var 83 år gammel.