Selv om fattighuset pliktet å vedlikeholde Sjøtønnen sank den mot slutten av 1600-tallet. Da fattighuset noen år senere, i 1702, brant ned, hadde ikke institusjonen råd til å legge ut en ny tønne. Først i 1739 ble det lagt ut en ny tønne, en virkelig tønne denne gangen, bekostet av Kongen. Tønnepengene og vedlikeholdsplikten gikk etter kongelig befaling til skipper Anders Jansen Dischingthun, som kompensasjon for at han hadde vært i fangenskap i «Barbariet» i flere år. Dischingthun, som da var byens tollinspektør, døde i 1765, og fra 1767 tilfalt tønnepengene og vedlikeholdsplikten igjen fattighuset.