Teoretisk sett tilhørte de staten og var knyttet til et stykke land, κλῆρος (, «vareparti, arv»). Borgeren som anvedte kunne verken frigi helotene, som var knyttet til den, eller selge dem ut av landet. De eksisterte likefullt som en del av privat eiendom. Ifølge Aristoteles brukte borgerne «hverandres slaver som om de var deres egne, i tillegg til hestene og jakthunder» (, II, 1263a 35-37). Selv om byen eide helotene, hadde borgerne juridisk rett til å holde dem i arbeid.