Disse hendelsene fristet ham til å beholde det verdifulle ikonet for seg selv, og han bestemte seg for å omgå Saidnaya og seile tilbake til Egypt. Han var imidlertid ikke i stand til å seile, for en så voldsom storm oppsto at det så ut til at skipet uunngåelig ville synke. Han fikk et stikk i samvittigheten, og han forlot raskt skipet og returnerte via Saidnaya. Etter å ha tilbrakt fire dager i klosteret, ble han igjen besatt av et uimotståelig ønske om å gjøre ikonet av til sitt eget. Han ba abbedissen om unnskyldning og lot som om han ikke hadde klart å kjøpe det nødvendige ikonet, og så bestemte han seg for å forlate klosteret i all hemmelighet. Neste morgen, da han skulle legge ut på reisen tilbake til sitt eget land og nærmet seg klosterporten, ble han overrasket over å finne at en usynlig makt sperret veien hans, og det var som om en steinmur sto der porten burde vært. Etter mange meningsløse forsøk ble han tvunget til å overlevere ikonet til abbedissen, og innrømmet sin intensjon. Med tårer av takknemlighet priset hun Herren og hans all-rene mor. I dag blir det hellige ikonet besøkt av pilegrimer som søker Jomfru Marias velsignelser ettersom det antas å gi (eller i det minste gå i forbønn for) helbredelse og fruktbarhetsmirakler. Det er bemerkelsesverdig at syriske muslimer ofte besøker og ber foran ikonet også.