På 1900-tallet ble amanuenser og universitetslektorer formelt likestilt, men amunuensene hadde en friere stilling med færre undervisningsplikter, mer forskningstid og bedre avansementsmuligheter, og amanuensene hadde derfor i praksis høyere status og til dels lønn enn lektorene. Mens amanuensisstillingen hadde oppstått på 1800-tallet og ble forstått som en kombinert stilling som arbeidet med både forskning og undervisning på alle nivåer, oppstod den moderne universitetslektorstillingen i etterkrigstiden som en stilling som primært skulle fylle mer elementære undervisningsbehov på lavere nivå og hadde opprinnelig liten eller ingen forskningstid. Amanuensisstillingen ble fra 1940-årene også regnet som likeverdig med forsker III i instituttsektoren. Fra 1995 ble også høgskolelektor formelt regnet som likeverdig med stillingen, selv om de vitenskapelige kravene til høgskolelektor frem til da hadde vært lavere. Alle disse stillingene kalles tradisjonelt mellomstillinger fordi de rangerte over de tradisjonelle stillingene vitenskapelig assistent og stipendiat, men under førsteamanuensis og dosent ved universitetene og likeverdige institusjoner. Opprinnelig var amanuensis den vanligste mellomstillingen ved universitetene.