Forslaget Franklin la frem i 1754 var en utdyping av ideer skissert i et privat brev i 1750. Planen omfattet bare de nordlige koloniene ettersom Georgia og Carolina ikke var invitert. Franklin foreslo at den britisk generalguvernør (også omtalt som ) skulle være utøvende myndighet i unionen med vetorett for vedtak i det store rådet (). Den felles regjeringen for koloniene skulle også medvirke til å løse territorielle konflikter koloniene imellom og regjeringen skulle få rett til å skrive ut skatt for å dekke kostnader til egen drift. De små kolonien skulle ha en delegat hver til rådet og de øvrige to eller flere proporsjonalt med skatteinntektene og rådet skulle møtes i de forskjellige kolonihovedstedene etter tur. Etter flere dager med debatt i kongressen fikk Franklin 9. juli i oppdrag å skrive ut et forslag som ble akseptert 10. juli. Planen som ble akseptert av Albany-kongressen var i store trekk som Franklin hadde foreslått med unntak av forslaget om å finansiere unionen med avgift på alkohol. Koloniene avviste Franklins plan og det ble ingen union på det tidspunktet. Forsamlingen i 1754 kom delvis i stand på initiativ fra britiske myndigheter som ønsket å styrke koloniene og sikre irokesernes lojalitet mot ekspansive franske planer i Nord-Amerika (ved innledningen til Den franske og indianske krig).