Gustaf Retzius' artikkel av 1909 var tilpasset de nye, aggressivere europeiske raselærer som var formulert på 1890-tallet. Uten tvil var Gustaf Retzius i 1909 overbevist om hva han skrev. Det er projiseringen av hans overbevisning av 1909 flere tiår bakover i tiden som ikke er selvsagt. Retzius' nye tydelighet sammenfalt med de tilkomne nye forskningsprosjekter med rase i fokus - utover den eldre målende fysiske antropologi, fremfor alt rasebiologien. Den tok opp deler av dens metodologi med antropologiske målinger, men bygde i høyere grad på de nye teorier om arvelighet som den fysiske antropologi savnet. Rasebiologien fungerte dessuten som det vitenskapelige alibi for den nylig oppkomne rasehygieniske bevegelse for samfunnsreform i lys av arvsbiologisk forskning og rasemessige spekulasjoner om samfunnsproblem og klassekamp. Alt dette var saker som den anatomiske fysiske antropologi med sin vekt på klassifikasjon og historieskrivning sjeldent syslet med.