Navnet på den høyengadinske dialekten refererer ikke til et geografisk område, noe man vanligvis forventer om dialekter og språk. Ordet «putèr» kommer av latin «put, pulta», som betyr grøt, velling, mos, puré. Innbyggerne i Øvre Engadin kalles «ils putèrs», som blir (mel)grøtspiserne, vellingspiserne på norsk. Dette noe underlige navnet på både en dialekt og innbyggere av et geografisk område skyldes en kulturell historisk særegenhet som særlig gjaldt Nedre Engadin, men også senere i noe mindre grad utbredt i Øvre Engadin. Denne særegenheten går ut på at innbyggerne som helhet i hver bygd og på hvert tettsted hadde et kjælenavn i tillegg til selve stedsnavnet. Kjælenavnene står i forbindelse med legender og sagn som hadde noe med hver eneste bygd å gjøre. Tradisjonen med å betegne innbyggerne med disse kjælenavnene har holdt seg fram til i dag i Engadindalføret.