Den siste satsen er i sonatesatsform. Ifølge musikkhistorikeren Glenn Stanley utnyttet Beethoven muligheten for at en strykerseksjon kan realisere både vinkel og rytmisk kontrast hvis den brukes som en obligato-lignende bakgrunn, spesielt i kodaen, som inneholder et eksempel av den dynamiske merkingen (forte-fortissimo), en sjeldenhet i Beethovens musikk.