Reglene for kjøring av vannscooter i Sverige er i forordning (1993:1053) . I forordningen angis det at vannscooterkjøring kun er tillatt i allmenne farleder og i områder der länsstyrelsen har vedtatt unntak fra det generelle forbudet. Reglene trådte i kraft den 1. januar 1994 og begrenset kraftig anvendelsen av det som da hovedsakelig ble kalt (med såkalt synkende skrog). Da forordningen ikke var forenlig med EUs prinsipper ble den 2004 i skrevet om. Vannscootere kan deretter formelt kun kjøres i allmenn farled og i områder som er godkjent av länsstyrelsene. Eksempelvis er det i Stockholms län tillatt å kjøre vannscooter innenfor 300 meter fra allmenn farled, men ikke innenfor 100 meter fra land. Overtredelser av reglene er belagt med bøter. I en dom fra juni 2009 konstaterte EU-domstolen at den svenske vannscooterloven ikke utgjør noe handelshinder så lenge det er avsatt områder for vannscooterkjøring. Etter EU-domstolens dom den 4. juni 2009 kom spørsmålet igjen opp i Luleå tingsrätt som tidligere hadde hatt en sak der to personer ble tiltalt for kjøring av vannscooter på forbudt område. Tiltalen ble kjent ugyldig med henvisning til at Norrbottens län på det aktuelle tidpunktet ennå ikke hadde avsatt noe område for vannscooterkjøring. Dermed uteble det prejudikat som politiet og Kustbevakningen hadde etterlyst. Hugo Tiberg, professor emeritus i sjørett, anser at den begrensende loven er ugyldig uansett om områder er avsatt eller ikke. Tiberg støtter oppfatningen om at såkalte fullt ut skal likestilles med øvrige båter, men at et regelverk er nødvendig for maskiner med synkende skrog (såkalte ).