Titus forekommer ikke i Apostlenes gjerninger selv om han forfulgte Paulus til møtet i Jerusalem hvor Paulus ble anerkjent av de andre apostler som vi ser i Gal 2,1-2. I tillegg forekommer han også i 2 Kor hvor han står ved siden av Paulus under debatten. Men også her er tydelig endring fra fremstillingen i Galaterbrevet og andre brevet til Korinterne og fremstillingen i Pastoralbrevene. I Tit 1,4 hvor han er kalt det ektefødte barn i deres felles tro og videre i Tit 2,1 hvor det sier at Titus skal undervise i samsvar til den sanne lære ser vi tydelig hvordan ortodoksi er sentral i Titus' brev. De to adressatene Timoteus og Titus er brukt som forbilder for rett lære og som forkjempere mot vranglære. Det er tydelig at bildet av dem begge to i Pastoralbrevene tilhører den post-apostoliske perioden. De er gode eksempler som andre skal streve etter å etterligne. Vranglære var et vesentlig problem og forfatteren til Pastoralbrevene skrev brevene som et forsøk på å kjempe imot vranglæren og stille frem ortodoksien. For å gi brevene mer troverdighet og autoritet brukte han Timoteus og Titus, kjente personer fra tidligere Paulus-brev, som adressater og Paulus sitt navn for å skikkelig understreke brevets autoritet. Det å gå tilbake til den apostoliske tradisjon blir da et forsøk på å løse problemene som hadde kommet frem ifølge av vranglære som plaget kirken.