Ut fra en slik grunntanke ble sanseligheten fordømt som en bevisst hengivelse til disse «kjødelige» fristelser. Det var i seg selv et svakhetstegn som behøvde rettledning, men det var også et skråplan, som kunne føre sjelen bort fra troen på Gud. Det er i et slikt lys man måse de gjentagne påstandene om heksenes sanselighet og tøylesløse hengivelser til djevelen.