Forbudet mot jøder var lovfestet i Christian Vs Norske Lov fra 1687. Begrunnelsen var politisk og sekulær, og ikke religiøs, selv om det ble videreført i en Grunnlovsparagraf som omhandlet livssyn. Forbudet rettet seg mot jøder uten leidebrev, som utgjorde handelskaste som ikke fremmet statens interesser. Utover 1820-tallet ble arresterte jøder straffet etter den gamle sivilloven fra 1687. I 1834 ble det første leidebrevet etter 1814 utskrevet. Det ble henvist til at Grunnloven ville videreføre adgang for «portugiserjøder» og jøder med leidebrev, som ble ansett som nyttige for staten.