Anslaget på russiske flyktninger i denne perioden varierer fra 750 000 til 3 millioner. Flyktninghistoriker Claudena Skran forteller at kjernen besto av tidligere soldater fra Den hvite armé:«the defeated White armies constituted its core» I tillegg til de tidligere soldatene skal også en del av flyktningene ha vært sivile flyktninger fra urolighetene som oppsto i etterkant av Den russiske revolusjon. Det har tidligere vært antatt at hovedårsaken til masseflukten var revolusjonen av 1917, men Skran viser at det heller var hendelser som Den røde armés invadering av Ukraina i 1919, seieren over Den hvite armé i de europeiske delene av Russland i 1919-20 og den ødeleggende sultkatastrofen som rådet i Volga,Transkaukasus og Ukraina i 1921-1922. Flyktningene i disse årene dro til Istanbul, Balkan, Polen, Finland, Romania. I de østlige delene av det tidligere russiske riket varte kampen mot bolsjevikene lengst, og da denne motstanden ble slått ned i 1922 dro store grupper russiske flyktninger til Mandsjuria.