I årene etter den franske revolusjonen hadde den hollandske kongen i en språklig reform av 1823 forsøkt å gjøre hollandsk til det offisielle språket for de sørlige provinsene, løselig sett dagens Flandern, ettersom det var språket til de fleste som bodde der. Denne reformen ble møtt med stor opposisjon fra aristokratiet og middelklassen som da var hovedsakelig fransktalende. Etter opprøret ble denne språkreformen den første hollandske loven som ble forbudt (4. juni 1830), og i de påfølgende årene ble et antall lover innført som la hindringer i vegen for nederlandsk kultur og snakke nederlandsk.