Brenning av tare foregikk langs kysten av Norge fra 1750-tallet til inn på 1900-tallet. Det ble en viktig inntekstkilde for kystbefolkninga flere steder. Det var flere jodfabrikker i Norge, og tangaske ble også eksportert, det meste til Storbritannia der den ble brukt til produksjon av glass og såpe. Tarebrenninga møtte imidlertid kritikk på grunn av sur røyk, mistanker om forurensing og at aktiviteten kunne skremme fisken. Det kunne også oppstå strid om rettigheter til råstoffer og strandlinjer.