I 1535 ga den osmanske sultan Suleiman I den store kong Frans I av Frankrike, hvis rike ble kalt «Kirkens eldste datter», retten til å beskytte sine undersåtter bosatt i Det osmanske rike. Denne beskyttelsen ble utvidet i 1740 både individuelt og kollektivt til å dekke alle medlemmer av presteskapet som fulgte den latinske rite bosatt i Levanten, uavhengig av deres nasjonalitet eller institusjonelle tilknytning. Disse juridiske privilegiene ble utvidet etter sedvane til ortodokse kristne, og ble kjent som . Gjennom det som ble kjent som , innhentet Frankrike på 1500- og deretter på 1700-tallet fra det svekkede osmanske rike individuell og religiøs frihet for franske undersåtter, noe som la det juridiske grunnlag for protektoratsystemet.