I Norge har utenriksministeren siden embetet ble opprettet i 1905 som regel vært nummer to i rang i regjeringen, og dermed vært statsministerens stedfortreder. Starten på denne tradisjonen var at den første utenriksministeren – Jørgen Løvland – var nummer to i regjeringen da han tiltrådte, fordi han kom fra stillingen som norsk statsminister i Stockholm. Siden 1985 har statsministre i koalisjonsregjeringer som regel latt statsråder som er partiledere rangere foran utenriksministeren.