Da en norsk NS-militsmann fra Hird ble drept 22. oktober 1942 og en gruppe jøder forsøkte å flykte til Sverige, ble § 39 i straffeloven utvidet til å omfatte jøder dagen etter. De lokale politistyrkene fikk 25. oktober ordre om å arrestere alle mannlige jøder fra 15 år og oppover dagen etter og beslaglegge eiendelene deres. Ved beslagleggingen skulle det spesielt tas hensyn til verdipapirer, aksjer, juveler og penger. Bankkontoer ble sperret og safeer tømt. For bedriftene til de fengslede eller flyktede ble ariske forvaltere utnevnt og underlagt et norsk likvidasjonskontor. Dette hadde den norske regjeringen som mål for å hindre at eiendelene ble beslaglagt av tyskerne. Tyskerne hadde tidligere, siden 1941, etablert et slikt forvaltningskontor i Nord-Norge. 26. oktober 1942 ble en lov vedtatt retroaktivt som legaliserte den norske fremgangsmåten. Gull, sølv, juveler og klokker måtte fortsatt overleveres til tyskerne. Noe eiendom ble reddet fra statlig beslaglegging av norske venner til de fengslede eller flyktede, og det truet med fengselsstraff på 6 år.