I Tour de France falt Hinault tidlig bak utfordreren Zoetemelk da Renault tapte to minutter mot Mercier i rittet av lagtiden . På etappe 8, den første lengre individuelle tidskjøringen, fikk Hinault tilbake 59 sekunder på Zoetemelk, mens de to foregående Tour-vinnerne, Van Impe og Thévenet, tapte så mye tid at de nå ble regnet fra sjansene for en samlet seier. Hinault syklet konservativt i Pyreneene for å holde seg innenfor slående avstand fra Zoetemelk. På etappe 12a, fra Tarbes til Valence-d'Agen, preget han sin autoritet på rittet, men ikke ved å sykle. Rytterne hadde klaget på delte etapper, der mer enn én ble holdt på en dag, slik tilfellet var den 12.Juli. Da de nådde målbyen, steg de av syklene og gikk til målstreken i protest. Hinault ble valgt av sine medkonkurrenter til å være talsperson for streiken. Journalist Felix Magowan skrev: "Før dagens streik spurte folk om Touren hadde en sjef. I dag ble det besvart. Han heter Hinault." Etter streiken hadde Hinault problemer med å sove og ble tatt ut neste dag, en etappe i Massif Central, som tvang laget hans til en lang jakt. Dermed svekket og bremset av tilskuerinterferens ved et sykkelbytte, tapte han 1:40 minutter til Zoetemelk på den påfølgende dags oppoverbakke. Hinault tok til motmæle dagen etter til Saint-Étienne under etappe 15, og brøt løs med Hennie Kuiper . Ved målgang hadde de to blitt rullet tilbake, men Hinault konkurrerte sluttspurten og vant etappen. Dagen etter endte etappe 16 til Alpe d'Huez, med Zoetemelk, Hinault og den midlertidige lederen for den generelle klassifiseringen og dermed gultrøyebrukeren Michel Pollentier atskilt med kun 18 sekunder. Pollentier ble imidlertid diskvalifisert for å ha forsøkt å jukse dopingtesten sin, noe som lot Hinault og Zoetemelk kjempe om sammenlagtseieren. På den siste fjelletappen satte Hinault sin rival under press, men klarte ikke gjøre opp noen gang. Deretter tok han den gule trøya i den siste tidsprøven, og fikk mer enn fire minutter for å vinne sin første Tour de France med en fordel på 3:56 minutter. Etter Tour-seieren endte han på femteplass ved verdensmesterskapet, før han nok en gang vant Grand Prix des Nations, denne gangen foran Francesco Moser .