Karl Brandt, som var Hitlers livlege, og Hans Lammers (1879–1962), leder av rikskanselliet, vitnet etter andre verdenskrig om at Hitler hadde fortalt dem så tidlig som i 1933 - da steriliseringsloven ble vedtatt - at han ønsket at uhelbredelig syke skulle drepes, men innså at den almene opinionen ikke ville godta dette. I 1935 fortalte Hitler Gerhard Wagner (1888–1939) at spørsmålet ikke kunne bli tatt opp i fredstid: «.» Hitler fortalte at hans intensjon var å «radikalt løse» problemet med psykiatriske sykehus i et slikt tilfelle. En av hans egne slektninger var blant dem som ble gasset i T4, Aloisia Veit som var oldebarn av søsteren til Hitlers farfar. En Gestapo-rapport fra 1944 beskriver Schicklgruber-slekten som Hitler nedstammet fra gjennom begge sine foreldre, som «idiotavkom», deriblant Aloisia Veit som var en 49 år gammel schizofren plaget av «abnorm personlighet» da hun ble gasset i hjel på Hartheim i 1940. Så fjernt beslektet som de var, er det ukjent om Hitler visste om henne eller hennes død. Veit hadde tilbrakt ni år i den lukkede avdeling på klinikken Am Steinhof i Wien, der hun ifølge pasientjournalen led av depresjoner, vrangforestillinger og hallusinasjoner. Hun fortalte legene at hun var redd spøkelser og hadde en dødningeskalle i sengen sin. I et brev fra 1934 ba hun om litt gift, bare nok til «å befri meg fra min fryktelige pine», skrev hun. Hun rev et krusifiks ned av veggen og knuste det. 28. november 1940 ble hun hentet fra klinikken i Wien og drept i Hartheim 6. desember 1940.