Selv om Dublin en gang var den andre byen i det britiske imperiet, var Dublin på slutten av 1800-tallet en av de fattigste byene i Europa. Byen hadde de verste boligforholdene i hele Storbritannia, og overbefolkning, sykdom og underernæring var utbredt i Dublin sentrum. I 1901 rapporterte avisen at sykdoms- og dødelighetsraten i Calcutta under utbruddet av byllepest i 1897 sammenlignet «gunstig med Dublin for øyeblikket».De fleste av over- og middelklassens innbyggere i Dublin hadde flyttet til rikere forsteder, og de storslåtte georgianske hjemmene på 1700-tallet ble omgjort i store mengder til slumkvarterer. I 1911 bodde over 20 000 familier i Dublin i ettromsleiligheter som de leide av velstående utleiere. Henrietta Street var spesielt beryktet for tettheten av leiegårdene, med 845 mennesker som bodde på gaten i 1911, blant dem 19 familier – totalt 109 personer – som bodde i bare ett hus.