En rekonstruksjon bygd i nyere tid, «Weatherwax», var sjøsatt i 2002 og utprøvd hvor det vist seg at den fungere som et pendelfartøy til tross for sin unike seilriggingen. Ved å ha masten på den ene siden alltid nedvinds, og deretter ha et par sidesverd (leeboards på engelsk) som kan senkes ned i vannet - var det mulig for fergemannen å holde stø kurs, så han bare trengt å flytte styreåret mellom endene fram og tilbake. I Jemtland og Herjedalen var det mange fergestrekninger over elv og innsjø, først og fremst i og omkring Storsjøen, med mange forskjellige ferger fra roferge til motorferge. En av de eldste fergestrekningene var Sannsundsleden over Sannsundet som del av en grensehandelsrute mot Norge, men den var ikke lite risikofullt med flere fergeforlis med de eldre robåtene. Fergemannen Nils Petter Johansson utviklet fram en lokal båttype som i ettertiden huskes som i 1884. Et bevart fotografi vist en kjølbåt med et midtdekk sikret med langsgående stenger reist over relingene og en mast med storseil og fokkseil. Den første fergen kunne ta tre-fire hester og like mange tohjuls kjerrer. Den praktiske seilfergen fortsatt på sambandet fram til 1908, da et maskindrevet kabelfergefartøy var tatt i bruk.