Mange land med ettkammersystemer er små, homogene enhetsstater, som oppfatter et overhus eller andre kammer som unødvendig. Ettkammersystem er vanlig i enhetsstater, mens forbundsstater ofte har tokammersystem. I etterkrigstiden har fire, små enhetsstater (Danmark, Sverige, Island og New Zealand) gått over til ettkammersystem. I samme periode gikk ingen land fra ett til to kammer. Etter kommunismens fall gikk enkelte land over til et tokammersystem, blant annet Polen.. Ettkammersystem begrunnes blant annet med at det er tydelig hvem borgerne har utpekt til lovgiver noe som antas å samsvare best med folkesuverenitetsprinsippet. En ordning med ett kammer gir raskere behandling og det antas at minoritetsinteresser i mindre grad kan blokkere vedtak. Alle kommunistiske land og de fleste tidligere kommunistiske land har et ettkammersystem. Danmark har hatt et ettkammersystem siden nedleggelsen av Landstinget i 1953, mens Sverige først fikk et ettkammersystem i 1971. Det norske Stortinget var opprinnelig delt i kammer (odelsting og lagting) og gikk i 2009 over til ett kammer i henhold til grunnlovsendring i 2007.