Det direkte væskeinnføringsgrensesnittet (DLI fra engelsk direct liquid introduction) ble utviklet i 1980. Dette grensesnittet ble tenkt som en løsning på fordampning av væske inne i kapillærinnløpsgrensesnittet. I DLI ble en forstøver brukt til å oppløse en del av utflytende som kommer fra kolonnen. En liten membran ble brukt til å danne en flytende stråle sammensatt av små dråper som deretter ble tørket i et desolvasjonskammer.et En kapillær kolonne med mikrohull ble brukt til å overføre det forstøvede flytende produktet til MS-ionekilden. Analyttene ble ionisert ved hjelp av en løsningsmiddelassistert kjemisk ioniseringskilde, der LC-løsningsmidlene fungerte som reagensgasser. For å bruke dette grensesnittet var det nødvendig å dele strømmen som kom ut av LC-kolonnen fordi bare en liten del av avløpet (10 til 50 µl/min av 1 ml/min) kunne analyseres online uten å bryte MS vakuumet. Et av de viktigste driftsproblemene med DLI-grensesnittet var hyppig tilstopping av membranåpningene. DLI-grensesnittet ble brukt mellom 1982 og 1985 for analyse av plantevernmidler, kortikosteroider, metabolitter i hest urin, erytromycin og vitamin B12. Imidlertid ble dette grensesnittet erstattet av termospraygrensesnittet, som fjernet strømningshastighetsbegrensningene og problemene med tette membraner.