På slutten av 1800-tallet hadde Carlyles portrett av Cromwell som understreket det sentrale med puritansk moralitet og ærlighet blitt innarbeidet i whigenes og de liberales historiografi. Samuel Rawson Gardiner, den store borgerkrigshistorikeren i Oxford, konkluderte med at «mannen — det er alltid slik med de edleste — var langt større enn sitt verk». Gardiner la vekt på Cromwells dynamiske og livfulle karakter, og hans rolle i å avvikle monarkiet, men vurderte Cromwells religiøse overbevisning som mindre viktig. Cromwells utenrikspolitikk skaffet også en attraktiv forløper for viktoriatidens imperialistiske ekspansjon og hvor Gardiner vektla Cromwells «fasthet i anstrengelsen om å gjøre England storslått til lands og til havs».