Etter at Hannibal tok kommandoen, brukte han to år på å konsolidere sine besittelser og fullføre erobringen av Iberia, sør for Ebro. I sitt første felttog angrep og stormet Hannibal Alithia, festningsbyen til olkadene, en av de iberiske stammene, noe som fikk dem til å overgi seg. Det førte Kartagos makt nærmere elven Tagus (dagens Tajo). Hans neste felttog, i 220 f.Kr., var mot vakkeierne en keltiberisk stamme i elvdalen Douro i det nordlige Iberia, og deres befestninger i Helmantice (dagens Salamanca) og Arbucala. På vei tilbake med stort krigsbytte ble han angrepet av et forbund av flere iberiske stammer, ledet av karpetanere (fra Carpetania), og Hannibal vant sin første større seier på slagmarken og viste sin taktiske dyktighet i slaget ved elven Tagus. Imidlertid begynte ryktet om ham å komme Roma for øre, og de begynte å frykte Hannibals voksende makt på Den iberiske halvøy. Romerne gikk inn i en allianse med Saguntum i sentrale og vestlige Iberia, som lå en betydelig avstand fra elven Ebro, og hevdet at de var byens beskyttere. Saguntum var en stor og kommersiell framgangsrik by, hvor ibererne og lokale kolonister vendte seg mot Roma. Hannibal oppfattet det derimot som et brudd på den avtalen som Hasdrubal hadde inngått. Antagelig hadde Hannibal uansett planlagt å gå i krig mot romerne, og fikk med det påståtte avtalebruddet den unnskyldningen han trengte. Han dro nordover med hæren, beleiret byen i hele åtte måneder i 219 f.Kr. før den overga seg. Beleiringen og erobringen av Saguntum utløste den andre punerkrig. Titus Livius hevdet at han drepte alle mennene i byen, men det kan like gjerne være romersk propaganda, som selv ikke kom byen til hjelp under dens lange beleiring. Med Saguntum hadde Hannibal en base for ytterlige operasjoner og fra hvor han kunne gi provisjoner til troppene og skaffe ekstra mannskap.