Som ivrig republikaner, jakobiner og venn av Maximilien de Robespierre, hyllet David revolusjonens seire, for eksempel i «Eden i ballhuset», og lovpriste dens martyrer, som i «Marats død». I det skjebnetunge «Liktorerne fører hjem likene av Brutus' sønner» vender han tilbake til motivet med republikkens dyder. David ble midlertidig fengslet etter Robespierres fall i 1794, og fra cella malte han sitt eneste landskapsbilde «Utsikt over Luxembourghagen», et lite mesterverk innenfor sjangeren, svært romantiskt, varmt og uttrykksfullt. Portrettene hans er klare, men ikke strenge; noen eksempler er et portrett av ektefellene Sériziat og et annet av den berømte skjønnheten Madame Récamier (1800).