Aiskhyoles var en dyp, religiøs grubler. Ingen poet har noen gang presentert ondskap i slike sterke og tragiske begreper, dog hadde han et oppstemt syn på Zevs som han feiret med storstilt enkelhet som minner om David' salmer, og en tro på framgang eller tidens legende krefter. Stilen var høystemt, ordforrådet var til dels gammelmodig og sært, noe Aristoteles ironiserte over, og handlingsgangen er begrenset. Det er den språklige uttrykkskraften som bærer dramaene og den sceniske lidelsen.