Etter den belgiske frigjøringsrevolusjonen ble fransk undervisningsspråket og erstattet dermed latin. Fransk var da blitt administrasjonsspråk i det nye landet. I 1903 førte den flamske (språk)bevegelsen med den flamske politikeren Lodewijk De Raet i spissen en suksessfull kampanje for at lærestedet skulle holde undervisningen på nederlandsk, det skjedde allerede i 1906. På initiativ fra den tyske okkupasjonen under første verdenskrig ble det i 1916 opprettet et flamsk institutt, «Vlaamsche Hoogeschool», eller «Von Bissinguniversiteit» som en del av deres «splitt og hersk»-taktikk (Flamenpolitik). Det store flertallet i den flamske (språk)bevegelsen med blant andre trekløveret Frans Van Cauwelaert, Camille Huysmans og Louis Franck (som hadde kjempet for å få nederlandsk inn på universitetet og høyskolen) motsatte seg denne tyske innblandingen i belgiske innenrikspolitiske anliggende og boycotet den «Vlaamsche Hoogeschool». Også flertallet av den flamske befolkningen var i mot. Skolen ble en fiasko med kun et lite mindretall av den flamske befolkningen bak seg. Instituttet ble sett på som flamsk (opportunistisk) aktivisme eller som kollaborasjon og lagt ned etter krigen.