I en kongelig forordning i 1590 ble bygdetingene omgjort til første rettsinstans i et nasjonalt rettssystem, og det ble etablert faste domsutvalg på tingene. Tingene hadde også diverse andre funksjoner for kongen og bygdesamfunnet, og det ble opprettet en egen sekretærstilling for tingene. Snart fikk denne sekretæren, sorenskriveren, eneansvaret for mye av det bygdesamfunnet hadde hatt ansvar for, og ble etterhvert for eksempel enedommer med lagmennene fra bygden som vitner. Fra 1790 og utover ble bygdetingenes funksjon svekket gjennom en serie reformer. I 1880 ble det opprettet nye underdomstoler, og i 1927 ble bygdetingene avskaffet.