Over tid utviklet Æresordenen seg til å bli en innenlandsk fortjenstorden. Den ble tildelt Det osmanske rikes innbyggere uavhengig av tro. Oppkomsten av Æresordenen falt i tid sammen med avskaffelsen av tradisjonen med å gi fremmede lands diplomater og dignitærer gaver i form av pelsverk og æresdrakter. I stedet ble den europeiske praksisen med å tildele ordener tatt opp også i Det osmanske rike. Æresordenen ble dermed også en diplomatisk orden og den orden sultanen tildelte utenlandske fyrster. En av de første slike tildelinger skjedde da Serbias fyrste Miloš Obrenović I ble utnevnt til Æresordenen i 1834. Ordenen var her et middel i forsøket på å passivisere fyrsten. Det kom raskt ønsker, til dels også krav, om ordenstildeling fra europeiske makter, særlig Russland, Østerrike, Storbritannia og Frankrike. Diplomater fra disse land ble tildelt ordenen, likeså framtredende statsmenn som Østerrikes utenriksminister Metternich og den britiske utenriksminister Palmerston.