I mai 1848 ble han valgt som medlem av Den prøyssiske nasjonalforsamlingen i Berlin. Der gikk han inn for et parlamentarisk monarki. Han ønsket en forfatning som ga monarken et utsettende veto og gikk inn for demokratiske valg til parlamentets underhus. Som mottrekk til truslene om å oppløse nasjonalforsamlingen, støttet han en kampanje for skattenekt. For dette ble han tiltalt i 1850, men bidro i sin prosedyre til at han selv og de øvrige 41 tiltalte medlemmene av nasjonalforsamlingen ble frikjent. Senere ble han imidlertid degradert til hjelpedommer og i praksis tvunget til å forlate tjenesten i domstolen.