Utover på 1700-tallet løste representanter for den napolitanske skole operasinfoniaen fra funksjonen som ren operaoverture ved også å oppføre sinfonias uavhengig av operaer. Spesielt den tredelte napolitanske operasinfoniaen (hurtig-langsom-hurtig) med en pregnant førstesats som også var tredelt – etter modulasjonsplanen – ble en spire til sonatesatsformen, og med det en forløper for symfonien.