Interessen var stor, i 1975 hadde 45 svenske stevner et publikumssnitt på 5 800. Det hjalp på interessen at SVT det året begynte å sende et årlig, redigert program på forsesongen: "Mestermötet" i mars. Sverige hadde da 23 rallycrossbaner, flere enn resten av Europa til sammen. De øvrige banene var fordelt med fire i England, Finland og Tyskland, to i Norge, Østerrike og Nederland og én i Belgia. Boblene til Volkswagen dominerte de første årene, men Porsche 911 tok over mer og mer. I 1976 fikk Porsche delta i svenske stevner, og vant hele 36 av 50 løp, før bilmerket i 1979 vant EM for første gang. Med Porsche på banene falt publikumssnittet per stevne i Sverige fra 5 900 i TV-premiereåret 1975 til 4 200 i 1976. Nedgangen skyldtes nok også at det ble for mange stevner, med opptil tre stevner i uka. Mer asfalt på banene førte også til mindre nærkontakt. I særlig Sverige og Finland mente mange at rallycross differensierte seg mest fra formel 1 (raskest mulig på bane) og rally (raskest mulig på vei) ved å være en idrett på bane der man la restriksjoner på bilene og dermed gjorde det mulig for langt flere å delta. Men ved å forby de raskeste bilene i de nasjonale stevnene ville man samtidig dreie rallycrossen i disse landene vekk fra EM i rallycross, som var mer positiv til så raske biler som mulig. Til dags dato er det en splittelse i rallycross mellom de som følger millionbilene i EM og VM og folkrace/bilcross-bevegelsen i Norden.