Den 4. august 1933 avanserte han til for Kirche der Altpreußischen Union, men allerede den 27. september 1933 ble han utvalgt til å etterfølge Friedrich von Bodelschwingh som (Riksbiskop), og utnevnt av Hermann Göring til det prøyssiske statsråd. Som fikk han tillagt seg selv stadig flere kompetanser. For eksempel fikk han dominerende makt i forfatningsutvalget. Også i , hvis biskop han fortsatt var, utvidet han embedets myndighetsområde og overdro så enkelte av dens kompetanser til Riksbiskopen (også ham selv). Han håpet med dette at også andre Landsbiskoper ville følge dette eksempel og overføre Riksbiskopen mer av sine kompetanser. Også med NS-statens hjelp forsøkte han å vinne mer innflytelse i Landskirkene i egenskap som Riksbiskop. Dette styrket imidlertid motstanden hos blant annet landsbiskopene Theophil Wurm (Württemberg) og Hans Meiser (Bayern). Det tok nesten ett år før han ble innført i sitt embede den 23. september 1934 i Berliner Dom.