I 1992 fremfører Jonathan Larson sin rockemonolog på New York Theatre Workshop, akkompagnert av vennene Roger og Karessa. Han beskriver en uopphørlig tikkende lyd han hører i hodet og begynner å fortelle historien sin. En forteller forklarer at filmen er den sanne historien om Larson, "bortsett fra delene Jonathan fant opp." Tidlig i 1990 sjonglerer Jonathan jobben som servitør på Moondance Diner og å forberede en workshop for hans musikalske og lidenskapsprosjekt Superbia. Han føler et press for å lykkes før han fyller 30. Med bursdagen en drøy uke unna ser han på workshopen som sin siste sjanse. Han bruker store deler av uken på å skrive en ny sang til musikalen, samtidig som han opplever en rekke kriser. Han er blakk, forholdet til kjæresten, Susan, halter og en god venn er innlagt på sykehus med HIV. Workshopen går bra, men ingen vil gå videre med Superbia. Han får beskjed om å heller skrive om noe han kan.