Miller og Cohen bygger eksplisitt på en tidligere teori om visuell oppmerksomhet som konseptualiserer oppfatning av visuelle scener i form av konkurranse mellom flere representasjoner - som farger, personer eller objekter. Selektiv visuell oppmerksomhet fører til "bias" i denne konkurransen i favør av enkelte utvalgte funksjoner eller representasjoner. For eksempel, tenk at du på en travel jernbanestasjon venter på en venn som har på seg en rød frakk. Du er i stand til å selektivt begrense fokuset for din oppmerksomhet for å søke etter røde gjenstander, i håp om å identifisere vennen din. Desimone og Duncan hevder at hjernen oppnår dette ved å selektivt øke forsterkning av nevroner som er mottakelige for fargen rød, slik at output fra disse nevronene har høyere sannsynlighet for å nå et nedstrøms prosesstrinn og, som en konsekvens, å styre atferd. Ifølge Miller og Cohen er denne selektive oppmerksomhetsmekanismen faktisk bare et spesialtilfelle av kognitiv kontroll - en der biasen oppstår i sensoriske domenet. Ifølge Miller og Cohen's modell, kan PFC utøve kontroll over input (sensorisk) eller output (respons)-nevroner, samt over samlinger av nevroner involvert i hukommelse eller følelser. Kognitiv kontroll formidles av koblinger mellom PFC og sensoriske og motoriske områder av hjernebarken, samt det limbiske systemet. Med deres tilnærming blir således begrepet "kognitiv kontroll" brukt på en situasjon der et "bias"-signal brukes til å fremme hensiktsmessig respons, og kontroll blir dermed en særdeles viktig del av et bredt spekter av psykologiske begreper som selektiv oppmerksomhet, feilovervåking, beslutningstaking, hukommelseshemming og responshemming.