Etter hvert som United Irishmen økte betydelig i Belfast, Dublin og på tvers av det landlige, rurale Irland, ble prøven for medlemskap administrert til arbeidere (og i noen tilfeller kvinner) som opprettholdt sine egne demokratiske klubber, og til irske leilendinger organisert mot den protestantiske herredømmet og godseiere i hemmelige brorskap. Bevegelsens mål ble gjengitt i kompromissløse termer: Katolsk frigjøring og radikale reformer som universell mannlig stemmerett (hver mann en borger, uansett religiøs tilknytning) og for en irsk republikk (avvisning av den britiske monarken). Det ble lagt til rette for en oppstand som skulle støttes av franskmennene og av nye tilsvarende forente samfunn i Skottland og England. Planene ble derimot forstyrret av infiltrasjon fra myndighetene og av arrestasjoner og beslag med henvisning til krigslover, slik at da det kom til sommeren 1798 resulterte oppfordringen til å gå til våpenmakt i en rekke ukoordinerte lokale opprør.