Opprinnelsen til germansk preteritum er urindoeuropeisk perfektum. Denne verbformen uttrykte ikke tid, men durativt aspekt, altså en varig handling. De preterito-presentiske verbene uttrykker som regel varige tilstander i nåtiden, og presens av disse verbene har beholdt den opprinnelige betydningen og bøyningsformen til perfektum. Den opprinnelige, urindoeuropeiske presensen er gått tapt. Det ble utviklet en ny preteritum, som dannes på samme måte som hos svake verb, norsk , tysk . I bokmål, og nynorsk med e-infinitiv, er likevel infinitiv og preteritum av de modale hjelpeverbene blitt like, slik at norsk (preteritum) svarer til tysk og norrønt .