Arbeidet som sporveishest var alltid krevende, spesielt når disse måtte ha stell, næring og hvile. Disse måtte fores smått og ofte, for å kunne orke å trekke sporvognene, da var disse ofte foret med høy og havre, de største hestene fikk ekstrarasjoner. Det var to stall; stallen i Homansbyen med plass for 116 hester og stallen på Grünerløkka som rommet 50 hester. Ikke samtidige sporveihester var i de to stallene til enhver tidspunkt. En influensaepidemi rammet sporveisselskapet i 1886, hvor 55 hester var smittet, av disse døde en hest, men den var det eneste eksemplet fra den tiden da det var flere epizootier som rammet hestene i Kristiania. Sykeligheten blant sporveishestene var på rundt 6 prosent i 1876, men gjennomsnittlig sett var på 3 prosent. Dette skyldes at hestene fikk mer hvile, i 1893 begynte man å sende ut hester på sommerbeite - de hadde «sommerferie», som gjort at selv om hestene ble eldre, var de ved langt bedre helse enn i begynnelsen. Det var også obligatorisk for sporveishestene å vasse i et basseng underveis inn i stallen for å renske dem etter det daglige øket.