Romanen regnes som den første norske dokumentarromanen, og foregriper genren , senere representert av Truman Capote og Norman Mailer. Larsens roman fikk mye oppmerksomhet, ikke minst etter at boken ble filmatisert i 1950 og etterfølgende forbudt av personvernhensyn - enda boken aldri ble forsøkt stanset, og mordernes navn er endret, både i roman og på film. I 1934 kom romanen , som regnes som en av de underligste og fineste bøkene i norsk litteratur. Romanen regnes også som hans mest originale verk, og sammenlignes med Knut Hamsuns roman . Gunnar Larsen har også utgitt romanene og i 1938 og 1948, og etterlatt mange dikt som er utgitt etter hans død. Diktene hans blir omtalt som kjærlighetsdikt, alderdomsdikt, leilighetsdiktning, satirer, pastisjer, Oslo-skildringer, og viser ham som både sentrallyriker og folkelivsskildrer.