I 2011 begynte Eiring å skape tredimensjonale miniatyrtablåer i målestokk 1:12. Hun har siden den gang arbeidet med serier av dioramaer. Hvert av tablåene i dioramaene forteller en historie, ofte med utgangspunkt i mystikk og overtro fra slutten av 1800-tallet. Eiring gjør selv alt arbeidet med miniatyrkonstruksjonene, alt håndlages: de svært detaljerte interiørene, figurene og gjenstandene. Aktørene i dioramaene er påkledde musefigurer. Dette gjør at dioramaene kan se uskyldige ut ved første blikk, men tablåene har ofte en dyster undertone, og inspirasjonen henter Eiring først og fremst fra skrekkfilmer og mørk litteratur. Hun inspireres også av nordisk mytologi, sagn og skikker. Interessen for historiefortelling og håndverk ligger i bunnen. Hun bygger rom og møbler av eldre treverk, syr antrekk og sko av antikke stoffer og klær, og gjenbruker biter av gamle gjenstander, redskaper og metall. Hun føler at ting med en historie bidrar til et autentisk uttrykk, og at rommene oppleves som levd i. De uskyldige barnebøkene til Beatrix Potter med dyr i hovedrollene er en helt annen inspirasjon. Eiring har selv sagt at det var tilfeldig at hun begynte å bruke mus i verkene sine, men hun mener de er uttrykksfulle og fungerer godt i tablåene. «Det er kontrast med det uskyldige og det skumle i scenen».