Ved innstiftelsen var medlemskapet begrenset til 24 kommandører, mens antallet riddere var ubegrenset. Medlemstallet ble utvidet ved unionsinngåelsen med Norge i 1814 og igjen i 1822. For å kunne utnevnes til kommandør, måtte man først være innehaver av riddertegnet. Kommandørgraden var ved innstiftelsen forbeholdet offiserer av oberst rang eller høyere. Ved delingen av kommandørgraden i to klasser i 1873 var den lavere klasse tiltenkt utlendinger, men allerede i 1889 ble også svenske borgere gitt tilgang til denne klassen. Riddergraden ble i stedet delt i to, med laveste klasse for utlendinger. Begrensingene på antallet medlemmer i de enkelte klasser ble flere ganger utvidet, stadig overskredet og falt helt bort i 1902.