Traaholt brukte sjelden modeller, og foretrakk å la underbevisstheten få fritt spillerom når han arbeidet. Han ble inspirert av samtaler, drømmer og musikk. Resultatet av denne tilnærmingen gir kunsten hans et drømmeaktig utrykk. Et eget univers av androgyne ansikter, sfærer og figurer som ofte glir over i hverandre. Mange av bildene hans viser det han selv kalte dobbeltansikter, disse deler øyne og andre ansiktstrekk. Dobbeltansiktene begynte han å male allerede på slutten av 1960-tallet, og de gikk igjen som motiver like til de siste bildene han malte på slutten av 1990-tallet. Traaholts kunstverk kjennetegnes av sterke, klare farger og ofte store figurkomposisjoner.