King vurderte innledningsvis mye av anstrengelsene til Kennedyene som et forsøk på å kontrollere bevegelsen. Dog kom han til oppdage at deres anstrengelser var kritiske. Det var ved Robert Kennedys faste insistering, via samtaler med King og andre, at King kom til å anerkjenne valgreformer og stemmerett som fundamentale, behovet for svarte til aktivt engasjere seg ikke bare i protester, men også i politisk dialog på høyeste nivå. Med tiden fikk King både respekt og tillit til, via åpenhjertig dialog og bestrebelsene til justisministeren. Robert Kennedy ble i stor grad sin brors hovedrådgiver i spørsmålene om etnisk likhet og rettferdighet. Presidenten vurderte spørsmål om borgerrettigheter til å være underlagt justisministerens kontor.