I 1786 ønsket hun Stanislas de Boufflers velkommen til kolonien og innledet et høyt profilert kjærlighetsforhold med ham. I løpet av hans tid som guvernør (1786-87) var hun vertskap for en rekke festligheter og festivaler som ble en del av lokal legende, og han bodde muligens i huset hennes også. I likhet med sine søsken og søskenbarn smuglet hun med franske myndigheters gode minne. Pepin engasjerte seg i eiendomsvirksomhet og eide flere hus på øya. Ettersom disse husene, i likhet med de fleste av Gorées signara-hus av samme type, var utstyrt med lager for varer og slaver i kjelleren, er det sannsynlig at virksomheten hennes også i stor grad besto av slavehandel, noe som den afro-franske eliten i Gorée levde vel på. Historien om Gorée og signarene er imidlertid diffus og dårlig utforsket. I 1817 inngikk hun en avtale med de franske myndighetene, som hun leide bygninger til, og til gjengjeld ble det gitt ytterligere land under forutsetning av at hun bygget på det, som var vanlig. Hun fikk bygget et kjent hus i en blandet provençalsk-italiensk stil på øya.