Ingeborg Refling Hagens bok foregår i en østnorsk skogbygd. Den åpner med at den pur unge Elise drømmer om en spillemann som hun har hørt slåtter etter. Musikken har beveget henne så dypt at hun ønsker å møte ham selv. En eneste gang møtes de og finner hverandre i musikken og dansen rundt jonsokbålet på Hellerudstranda. Men de møtes aldri mer i dette liv, for bygda rammes av pest, og det blir «sorg og sut i bygdom». Ikke bare Elise mister sin spelemann, men også andre kvinner mister «brudgommen». For uten Elise blir leseren konfrontert med Asgjerd, en ung mor som fortviler over tapet av mannen, og Alis som har mistet sin brudgom under selve bryllupsfestlighetene. For henne går veiene siden «i ring i skogom». Hun nekter å ta av seg brudestasen selv om «krona brenn og sølvet borer». Tankene kretser uopphørlig om det samme, det uhelbredelige tapet. Det er et skjebnefellesskap mellom de tre kvinnene, og Alis og Asgjerd kan oppfattes som speilingsfigurer for Elise et stykke på vei. Man kan merke seg navnelikheten mellom Elise og Alis. Asgjerd er i stand til å finne trøst i sine kjærlighetsminner, symbolisert ved skisporet som lå etter mannen fra den tid han gikk på frierføtter til henne. Mens Alis' omkved er at «Væga går i ring», er Asgjerds omkved: «fàret lyste, fàret lyste. Om dagen glitret det i sol, om natten blaanet det i måneskinn».