Parfits hovedverk, , er en bok i fire deler der hver del bygger på den foregående. Han anser at ikke-religiøs etikk er et uutviklet og fruktbart studieemne. Målet med hans bok var å undersøke hva vi har til å gjøre og disse grunners natur. Han forsøker, uten eksterne antakelser om moralens natur (som R.M. Hare) eller med henvisning til intuisjoner (som Henry Sidgwick), å utrede hvor sterke forskjellige teorier er. Han undersøker i hovedsak de tre teorier som ifølge ham er de sterkeste eller mest betydningsfulle, nemlig selvintresseteorien (S), konsekvensalismen (C) og (M). Parfit mente at spørsmålet om personlig identitet egentlig er ganske uviktig for oss. Det som spiller rolle er hvilke interesser som finnes, ikke hvem som har dem.