De siste årene av Schreiners liv var preget av dårlig helse og en økende følelse av isolasjon. Til tross for dette engasjerte hun seg fortsatt i politikk og var fast bestemt på å sette sitt preg på en ny grunnlov, spesielt gjennom verk som . I denne polemikken argumenterte hun for flere rettigheter ikke bare for svarte, men også for kvinner. Hun ble også med i den nystiftede i 1907, og ble foreningens visepresident. Imidlertid nektet hun å gi sin støtte til foreningen da enkelt krefter innad i den ønsket å ekskludere svarte kvinner fra å stemme.