Edvard I døde i 1307 og ble etterfulgt av sin sønn Edvard II. Den nye kongen fikk i begynnelsen godvilje fra adelen, Aymer var blant dem. Det oppsto imidlertid snart konflikter, særlig med Edvards favoritt Piers Gaveston, som fikk store fordeler, ofte på bekostning av andre, og hadde et intimt vennskap med kongen, som ble betraktet som direkte usunt og gjorde ham særdeles upopulær. Gavestons arroganse mot adelen, og hans kontroll over kongen, førte til at adelen forente seg i opposisjon til Edvard. I 1311 ble initiativet kjent som , «Forordningene», som begrenset den kongelige makt i finansielle spørsmål og i utnevnelsen av myndighetspersoner. Like viktig var at baronene greide å få Gaveston forvist fra riket. Aymer, jarlen av Pembroke, var blant dem som var mest radikale blant forordnerne, og hadde tidligere vært sympatisk innstilt til kongen, men nå mente at det var nødvendig å få utvist Gaveston.