For å bli historiker i moderne tid er det vanlig å studere historie ved et universitet e.l. til høyere nivå. Tittelen historiker er imidlertid ikke beskyttet, og man kan arbeide med historie uten å ha bakgrunn fra universitetsfaget historie, eller gjennom å opparbeide seg tilsvarende akademisk kompetanse uten formalisert utdannelse. Uttrykket blir også brukt om representanter for andre fag som arbeider med den historiske dimensjonen av sitt fag eller vitenskapshistorie mer allment, for eksempel jurister som arbeider med rettshistorie og medisinere som arbeider med medisinhistorie, som da gjerne betegnes eksempelvis rettshistorikere eller medisinhistorikere.