Deretter ble Ronsard stort sett glemt fram til begynnelsen av 1800-tallet. Den romantiske bevegelsen gjenoppdaget ham og ble tiltrukket av hans glimrende diksjon, rike metriske dyktighet, og kombinasjonen av klassiske og middelalderske særegenheter. Romantikerne adopterte hans navn som et kamprop og til dels overdrev hans betydning og fortjeneste. Det første kritiske arbeid på Ronsards litterære testament kom fra Charles Augustin Sainte-Beuve i hans , som etablerte Ronsard stødig på hans rette sted i litteraturhistorien.