Etterhvert ble dette mer regel enn unntak, og i 1625 ble det krevet av enhver kaptein at han skulle avlegge ed på at fangene skulle drepes eller bringes i havn. For hver fange som ble brakt til land ble en premie på tredve gylden per stykk utlovet. På samme tid vokste kravet om at fangene skulle utveksles mot kapernes fanger. Admiralitetsrådenes møter var åpne, og regelmessig kom delegasjoner klagende sjømannskoner som ikke hadde råd til å betale løsepengene for sine menn.