I 1830 ble Huset Bourbon gjeninnsatt, og han næret i begynnelsen en sympati for Julimonarkiet, som bestod frem til 1848. Fra 1839 var han medlem av nasjonalforsamlingen for Normandie. Der tilhørte han venstrefløyen, altså de moderate og liberale i opposisjon til det stadig mer autoritære monarkiet. Som parlamentariker ønsket Tocqueville å avvikle slaveriet i franske kolonier, innføre allmenn stemmerett, beholde et tokammersystem og føre en frihandelspolitikk, men støttet samtidig koloniseringen av Algerie som ble igangsatt av kong Ludvig Filip. Tocqueville kritiserte senere den franske assimileringspolitikken i Algerie, og gikk så langt som å tale for segregering mellom europeiske kolonister og de innfødte. Han hevdet også at en desentralisert styring av koloniene skapte mer initiativ hos kolonistene, og mente derfor at det britiske kolonistyret var mer vellykket enn det franske. Til støtte for sin teori brukte han erfaringer fra studier han foretok i Quebec i Canada under sin amerikareise. I noen måneder fra juni og ut oktober 1849 var han utenriksminister i Den andre republikk, men forstod tidlig at landet var inn i en negativ utvikling, og avsluttet sin offentlige karriere i protest mot Napoleon IIIs statskupp i 1852. Tocqueville satt fengslet i noen måneder for å ha kritisert det nye styret.