Han debuterte som lyriker i 1947 med diktsamlingen («Betongblanderen»), og ble kjent for sine smidige og kraftige rytmer. Språket var enkelt og fast, og tonen ofte satirisk. Hans hovedarbeid, (1950, «Morene», i svensk oversettelse , 1965), en skildring av hans eget barndomsmiljø i Pispala under og like etter den finske borgerkrigen, regnes blant de store romanene i finsk etterkrigslitteratur. Hans siste år ble mindre produktive, ettersom han ble mer preget av en schizofren lidelse. I 1965 utgav han sitt siste verk, («Og etterpå da, Levi?»). Den var mer filosofisk anlagt. Den var tenkt som først del i en romantrilogi, men Vitta rakk ikke å fullføre denne, da han ble påkjørt og drept i en trafikkulykke samme år.