Kampene raste som verst på 1180-tallet, med Magnus Erlingsson på den ene siden og Sverre Sigurdsson på den andre siden. Magnus hadde støtte av aristokratiet og Kirken, og Sverre var leder for en flokk opprørere som kalte seg birkebeinere. Magnus ble drept i 1184 under slaget ved Fimreite, og Sverre Sigurdsson ble enekonge over Norge. Fra den tiden, omtrent 300 år etter Harald Hårfagre satte seg fore å samle riket, var norsk militærmakt gått over fra et middel i bruk internt mellom småkonger til å være et redskap for sentral statsmakt.