Før andre verdenskrig arbeidet han som advokat på Lillehammer. Han deltok som vernepliktig offiser i motstanden mot den tyske invasjonen i 1940, blant annet i kamp i nærheten av Høytorp fort. Han hadde vært medlem av Nasjonal Samling siden 1930-årene. I februar 1941 ble han innsatt av Quisling-regjeringen som riksadvokat, et embete han hadde til frigjøringen i mai 1945. Han etterfulgte Haakon Sund (1873–1965), som var blitt avsatt av NS-regjeringen samme år. Ifølge førte Nordvik «en overveiende saklig linje» som leder av landets påtalemyndighet under krigen, og motsatte seg ved minst én anledning krav om dødsstraff fra den politiske NS-ledelsen.