Rabesahala ble generalsekretær for (norsk: Den gassiske solidaritetskomité), en organisasjon som ble opprettet dagen etter en blodig hendelse på Madagaskar, som da fortsatt var under fransk kolonistyre. Fra starten var formålet med foreningen å skape en bred solidaritetsbevegelse som arbeidet for å forsvare ofrene for den franske kolonimaktens undertrykkelse etter det gassiske opprøret i 1947. Suksessen og opprettelsen av solidaritékomiteen var kulminasjonen av ni år med uavbrutt kamp for rettferdighet, frihet og nasjonal verdighet, en kamp som fikk støtte fra aktivister i Frankrike og resten av verden. I 1960, da landet igjen ble uavhengig, endret organisasjonen fokus til utviklingsaktiviteter, og prioriterte fagområdene utdanning og helse, i tillegg til å hjelpe de mest nødlidende og ofrene for naturkatastrofer. Rabesahala jobbet for å sikre friheten til tusenvis av fanger, skrev artikler for pressen og vakte internasjonal oppmerksomhet om deres situasjon. Hun tok kontakt med venstreorienterte medlemmer av den franske nasjonalforsamlingen for å organisere begjæringer til den franske presidenten, Vincent Auriol, mens hennes solidaritetskomité jobbet for å gi støtte fangenes familier, for å hjelpe dem å takle vanskelighetene de opplevde.