Adam Smith (1723-1790) søkte å besvare spørsmålet om hvorfor noen land var rike mens andre var fattige, og hva som ga økonomisk vekst. Smith studerte et britisk samfunn som var mer industrialisert enn fysiokratenes Frankrike, hvor spesialiseringen og arbeidsdelingen var kommet lengre, og hvor reformasjonen hadde også vunnet større kirkelig aksept for kapitalismen. I motsetning til mange merkantilistiske skribenter var han ikke forretningsmann, men moralfilosof. Et reiseopphold i Frankrike fra 1764 brakte Smith i direkte kontakt med fysiokratene og han møtte Quesnay. Inspirert av sine lærere Francis Hutcheson og David Hume tok hans økonomiske teori utgangspunkt i hva han mente var i mennesket, blant annet tilbøyeligheten til handel, til å holde avtaler, og tilbøyeligheten til å ville forbedre sin stilling (avansere materielt). Mennesket var rasjonelle, styrt av , og nytte - en konklusjon basert på både direkte observasjon og nitide, historiske studier. Når individet maksimerte sin egen nytte utfra profittmotiv, ville summen av individer øke samfunnets nytte. Det var ikke utfra bakerens godhet at England fikk nok brød, men utfra bakerens ønske om maksimal økonomisk vinning gjennom å selge brød. I sum førte industri- og handelsborgernes egeninteresse og investeringsmotiv til en optimal fordeling av kapital - som gjennom sin bruk av produktive arbeidere var den virkelige kilden til rikdom. I motsetning til arbeidere og jordeiere var kapitalistene alene motivert til å akkumulere kapital utover hva som dekket eget konsum, og økonomisk vekst avhang av at inntektsfordelingen favoriserte kapitalistene.