Kristendommen hadde nå status som og for første gang i historien hadde de kristne oppnådd romersk statsanerkjennelse. Det var nå tillatt å dyrke denne religion på linje med alle de øvrige religioner i Romerriket, innenfor rammene av den almene lovgivning og uten å forstyrre den offentlige orden. Med dette er de kristne på sett og vis rettslig anerkjent for første gang. Ved betegnelsen er de, likesom jødene, befridd fra ofringene til keiseren og de romerske statsguder; å nekte dette tidligere ville ha utelukket dem fra å bekle offentlige embeter.