Stephen Oppenheimer, som baserte sin forskning på studiene til Weale og Capelli, har opprettholdt at alle invasjoner eller innvandring siden romersk tid hadde faktisk liten innvirkning på befolkningens genmateriale på De britiske øyer, og at befolkningen fra forhistorisk tid tilhørte en liberisk genetisk gruppe. Det fleste folk på De britiske øyer er genetisk like med baskiske folk i nordlige Spania, fra 90 prosent i Wales til 66 prosent i East Anglia i England (både East Anglia som England er stedsnavn som har fått navn anglerne). Oppenheimer forslår at inndelingen mellom vestlige og østlige England ikke begynte med angelsakserne, men har sin opprinnelse med to hovedruter for den genetiske flyten – en opp langs atlanterhavskysten, og den andre fra naboområdene i kontinentale Europa, og begge skjedde rett etter den siste istid. Ved å støtte seg på den lingvistiske forskningen til Forster og Toth hevder han at de indoeuropeiske språkene begynte å fragmentere for rundt 10 000 år siden, også ved slutten av siste istid. De keltiske språkene skilte seg fra indoeuropeisk tidligere enn man har antatt, for rundt 6 000 år siden. Språkene i England skilte seg fra germansk før romersk tid og ble det engelsk som ble talt av de stammene som i dag er England, lenge før angelsakserne kom.