I 42 f.Kr. kom nyheten at Octavius og Marcus Antonius hadde seiret over sine fiender ved Filippi nord i Hellas Brutus og Cassius hadde latt Labienus bli værende i Partia, og da han ikke kunne vende tilbake til Roma, utnevnte Orodes ham til partisk hærfører (sammen med Orodes' sønn Pakores). De krysset Eufrat og inn i Syria med det mål å erobre og holde landet. Syrias guvernør, Lucius Decidius Saxa, utnevnt av Marcus Antonius, ble beseiret og drept, og mange av de romerske soldatene i Syria hadde tilhørt Brutus og Cassius, og gikk over til Labienus, og i løpet av 40 f.Kr. hadde de tatt kontroll over hele Syria, unntatt noen få kystbyer. Den partiske hærføreren Barzafarnes dro sørover, invaderte Judea og erobret Jerusalem. Landet hadde vært kontrollert av ypperstepresten Johannes Hyrkanos II. Han ble erstattet av sin nevø Antipatros, Orodes' utvalgte, som sørget for å skjære ørene av sin onkel for å sikre at han aldri ble yppersteprest igjen, Han ble deretter ført som fange til Babylonia og Judea ble underlagt Partia, med unntak av noen få befestede byer. Den partiske hæren ble siden presset ut av Judea av Herodes den store i 37 f.Kr. med romersk hjelp. Barzafarnes' skjebne er ukjent.