Ved var det en flotilje på 16 LCT-er som fraktet DD-ene. Denne ble delt opp i to grupper, én for hver av Omaha var delt inn i. Utenfor landingsområdet var det pålandsvind og bølgene én meter høye, enkelte steder to meter høye. På den vestre sektoren ble befalshavende for fartøyene og befalshavende for stridsvognene enige om at været var for voldsomt til at stridsvognene kunne sjøsettes og bestemte seg for å landsette stridsvognen direkte på stranden, til tross for at dette var i mot hensikten med DD-stridsvognen. På den østre delen ble de befalshavende mellom marine og hær ikke enige, og DD'ene ble sjøsatt, dessverre ikke på det forhåndsbestemte stedet, men derimot nesten 6 kilometer fra stranden. Dermed nådde 27 av 32 stridsvogner aldri frem til stranden, de gikk rett og slett tapt i bølgene og mesteparten av de 135 besetningsmedlemmene druknet. To DD-er nådde stranden for egen maskin, de andre tre var involvert i et uhell på LCT-en de var ombord på, og fartøysjefen der besluttet å landsette disse direkte på stranden. Alt i alt fikk dermed infanteristene på den østre delen av Omaha-stranden (hvor landet) bare støtte av fem av de 32 Sherman-DD de var lovet.