Misjonærene måtte tilpasse seg den japanske sosiale orden. De må venne seg til japansk mat, og omhyggelig etterleve japansk etikette. Klærne de bar måtte gjenspeile deres ordens fattigdomsløfte (alle misjonærer i Japan var jesuitter). Han mente at det innebar at utlendingene mått bære sort soutane og rund portugisisk hatt, og de japanske legbrødre (det var ennå ikke presteviet noen japanere) skulle kle seg i blå kimono. Misjonærene måtte lære seg språket, og ikke slå seg til ro med tolkers hjelp. Fremme av japanske prestekall måtte prioriteres, med det for øye at kirken raskt kunne komme på japanske hender. Trosfremstillingen skulle skje med adaptasjon av beskrivelser og eksempler til japansk bevissthet, tankemåter, historie og samfunnsforhold, men det måtte ikke foretas avkortelser hva gjelder den kristne læres innhold. Det skal ikke stikkes under en stol eller relativiserte at kristendommen er veien bort fra fortapelsen og til frelsen.