Kapittel fire i er viet Nozicks kritikk av den individualistiske anarkismen. Anarkoindividualisten hevder at individets rettigheter er sterke nok til å utelukke en hver stat (også minimalstaten) og at disse rettighetene impliserer en rett til å konkurrere med den vordende minimalstaten på beskyttelsesmarkedet. For å oppnå en stat, må man undertrykke ens konkurrenter, hvilket ifølge anarkoindividualisten ikke er mulig. Nozick hevder at den regjerende minimalstaten har en rett til å undertrykke dets uansvarlige konkurrenter, dvs. konkurrenter som står i fare for å krenke individenes rettigheter. Dermed har han skapt en moralsk rettferdiggjørelse for minimalstaten, som også får ansvar for å regulere og overvåke andre beskyttelsesselskaper.