Man vet ikke nøyaktig når regelmessig persontransport i form av rutetrafikk begynte, men ifølge John Stow i hans verk hadde passasjerruter startet mellom London, Canterbury, Norwich, Ipswich og Gloucester i 1564, med lange vogner som noen ganger var kalt «Gee Hos», som var store hestekjøretøyer trukket med åtte hester. Hestespannet kunne forstørres med et par ekstra hester for å komme seg opp bakkene, og den store hestebruken hadde ført til kongelige anmodninger om å ikke bruke mer enn fem hester fra 1618, selv om tolv hester var nødvendige for å ta seg over bakketopper som Lob Lane ved Oxford. Ifølge fra 1637 hadde gods- og passasjervogner sin base i London med endemål opptil 30 engelske mil borte, og i 1645 er det oppgitt i at det var ruter som hadde endepunkt så langt vekk som Newark, 125 engelske mil fra London. Disse var langsomme transportmidler i en dunkel bakgrunn, som fra 1610 ble overskygget av såkalte «» som begynte sin historie på ruten mellom Edinburgh og Leith. Ordene «stage coach» på hestekjøretøyet skyldes trafikkmønsteret, fordi hestekjøretøyet kjører fra «stage» til «stage», dvs. stoppestedene.