Bygdelaget lå opprinnelig til Ringebu i Gudbrandsdalen, selv om det geografisk hørte til Østerdalen. Det antas at nybyggerne på 1700-tallet kom fra Ringebu, og tok seg over til Setningsdalen, som i begynnelsen bestod av bare fire gårder, to Solliengårder og to Dypdalengårder og dertil en krets av husmannsplasser. Og i alt antar man at det bodde omkring 60 mennesker i den avsidesliggende bygden. En av grunnene til å bygge egen kirke på stedet var den store avstanden til kirken i Ringebu, som nybyggerne fra gammelt av sognet til. Dette bygdelaget var altfor lite til å forvente en kirke bygget av offentlige midler. Så var det slik at solliværingene på de fire fjellgårdene bestemte for seg selv å bekoste et gudshus i bygden. Men først måtte de få tillatelse fra kongen, Christian VI. Så da tok bygdens fremste mann, , pennen fatt og fikk besørget at det ble avsendt en forespørsel til Kongens by. Søknaden, datert 24. august 1734, gjaldt opprettelse av en annekskirke under Ringebo.