På denne måten skulle sport bli symbolet på dannet kappestrid mellom rivaliserende utøvere, men regulert av etiske, moralske rammer og idrettens egne regler, der det målet skulle være å vinne og tape med ære. Sportsånd ble brukt som en streben, eller etos for at aktiviteten skulle skulle motivere for aktivitetens egen skyld. Journalisten, Grantland Rice, beskrev dette slik: «(It´s) not that you won or lost but how you played the game» – Det er ikke (viktig) om du vant eller tapte, men hvordan du spilte kampen. Coubertin tok denne videre, og skapte følgende visjon for de olympiske leker: «The most important thing . . . is not winning but taking part» – Det viktigste er ikke å vinne, men å delta.