Bowie flyttet til USA i 1974. Først til New York, før han bosatte seg i Los Angeles. Albumet (1974), som delvis var en dreining mot soul og funk, var produktet av to separate ideer: en musikal basert på en vill framtid i en post-apokalyptisk by, samt låter som var ment for en musikal om George Orwells dystre framtidsroman . Albumet gikk til topps i Storbritannia, og til en femteplass i USA, og sangene «Rebel Rebel» og «Diamond Dogs» ble sluppet som singler. For å promotere albumet lanserte Bowie , hvor han besøkte nordamerikanske byer det siste halvåret av 1974. De teatralske innslagene ble koreografert av Toni Basil og det ble lagt mye penger i sceneproduksjonen. Alan Yentob filmet det hele, noe som resulterte i dokumentarfilmen . Filmen viser en sliten og utmagret Bowie, som i denne perioden hadde blitt avhengig av kokain. Under denne turnéen ble Bowie sterkt fysisk svekket, paranoid og utviklet følelsesmessige problemer. Han kommenterte senere at det påfølgende konsertalbumet burde ha hatt tittelen «David Bowie Is Alive and Well and Living Only in Theory». Konsertalbumet befestet uansett Bowies status som superstjerne og gikk rett til en andreplass i Storbritannia og en åttendeplass i USA, i tillegg til at hans versjon av «Knock on Wood» ga ham en tiendeplass på singellisten. Etter et avbrudd i Philadelphia, hvor Bowie spilte inn nytt materiale, fortsatte konsertturnéen med større vekt på soul.