Modeller med dynamisk dykking har positivt oppdrift, og vil flyte opp til overflaten med mindre det genereres tilstrekkelig skyvekraft over kontrollflatene til å holde den under vann. Dynamiske ubåter er både de billigst og enklest å designe, ettersom kompliserte systemer for oppdriftskontroll erstattes av dykkevinger eller thrustere. Dynamiske ubåter har også fordelen av å kunne komme tilbake til overflaten dersom radiokontakt går tapt siden de har positiv oppdrift. Siden de er positivt flytende må slike modeller imidlertid opprettholde tilstrekkelig hastighet mens de er under vann for å forbli under vann, og klarer ikke å stoppe opp uten å stige til overflaten. Noen modeller kan også hevde at hastigheten for å dykke ikke er i skala, og at de dermed dykke "for raskt" sammenlignet med hva som ville vært mest realistisk for en skalamodell.