Den arabiske strategien gikk i april og begynnelsen av mai måned ut på å holde seg unna avgjørende kamphandlinger og avvente den britiske tilbaketrekningen da regulære arabiske styrker sto klare og ville rykke inn i Palestina så snart britene hadde trukket seg ut. Haganah på sin side benyttet mulighetene ved den britiske tilbaketrekningen til å besette så mye land som mulig og forbedre sin stilling i henhold til sitt syn om at den part som sto på området ved krigens slutt ville avgjøre hvem området tilhørte. Plan D gikk i korthet ut på at de jødiske styrkene skulle besette og holde alle områder som i FNs delingsplan var forutsatt å skulle tilfalle jødene, i tillegg holde jødiske bosetninger som falt utenom området som i henhold til planen skulle tilfalle araberne, besatt. Områder som ville hindre eller vanskeliggjøre en arabisk innmarsj var svært viktige og Haganah kom mer og mer over i en offensiv rolle. På denne måten ble fler og fler områder rent jødiske, som området mellom Petach Tikvah og Tel Aviv eller rent arabiske som Hebron og Nablus på Vestbredden. I midten av april erobret så deler av Golani-brigaden byen Tiberias i Gallilea. En operasjon som avskar den arabiske befolkningen i området og var årsak til en av de største menneskeforflytningene i krigen da de arabiske innbyggerne flyktet fra sine hjem til flyktningleirer i Jordan.