Seurat ble kjent med Paul Signac og de to ble nære venner. Gjennom Signac fikk han de neste årene innpass i den kunstneriske avantgarde og kretsen av symbolistiske forfattere. I motsetning til mange andre samtidige kunstnere var han ikke omgitt av noen stor beundringsskare, ei heller særlig elsket av publikum. Seurat pleide kontakt med malere innenfor den realistiske retning, samt symbolister og dekadenter. I 1886 stilte Seurat ut maleriet og ni andre verker i den siste av impresjonistenes utstillinger. Malemetoden hans ble grundig og saklig forklart av kunstkritikeren Félix Fénéon. Den belgiske dikteren Émile Verhaeren inviterte Seurat til å delta på den neste utstillingen til avantgarde-gruppen .