Parsons og Moore utviklet en metode for kommunikasjon; et slag for ja, to slag for nei. Ved hjelp av dette systemet, dukket spøkelset opp for å hevde at Fanny hadde blitt myrdet. Det ble antatt at den mystiske skikkelsen i hvitt som så skremte James Franzen, ble antatt å være spøkelset til Elizabeth, og som hadde dukket opp der for å advare søsteren om hennes forestående død. Ettersom det første spøkelset tilsynelatende hadde forsvunnet, ble denne anklagen mot Kent – at han myrdet Elizabeth – aldri fulgt opp. Men gjennom gjentatte avhør av Fannys spøkelse ble det spådd at hun ikke hadde dødd av virkningene av kopper, men snarere heller fra arsenikkforgiftning. Den dødelige giften hadde visstnok blitt administrert av Kent ca. to timer før Fanny døde, og nå var det ment at hennes sjel ønsket rettferdighet. Moore hadde hørt fra Parsons hvordan Kent hadde inndrevet gjelden han skyldte ham. Han hadde også hørt at Ann Lynes hadde klaget over at Fannys kistelokk ble skrudd på så hun ikke hadde vært i stand til å se sin søsters lik. Moore mente at Fanny ikke viste synlige tegn på kopper, og at hvis hun hadde blitt forgiftet, ville mangel på arrdannelse ha vært noe Kent heller ville holde skjult. Som prest med vinkling mot metodisme var han var tilbøyelig til å stole på ånden, men for ekstra støtte søkte han bistand fra Thomas Broughton, en tidlig metodist. Broughton besøkte Cock Lane 5. januar og forlot stedet, overbevist om at spøkelset var ekte. Historien spredte seg gjennom London. begynte å publisere detaljerte beretninger om fenomenet, og Kent kom under offentlig mistanke som morder.