Et aktivt sonarsystem sender en lydpuls og lytter etter ekko. Lyden som treffer et skrog er ofte kalt et «ping». Det returnerende ekko, dersom pulsen traff et objekt, ble presentert på en skjerm for sonaroperatøren eller gjennom lyd i høyttalere. Skroget på en ubåt kunne her gjenkjennes, men også fiskestimer kunne sende ekko tilbake og forvirre operatøren. I tillegg til skrog kunne kavitasjonsbobler fra ubåtens propeller detekteres. Dette førte til utviklingen av enkle, men effektive mottiltak, nemlig en beholder fylt av kalsiumhydrid, et stoff som utvikler voldsomme mengder hydrogen når det kommer i kontakt med sjøvann. Beholderne holdt seg selv på en gitt dybde, og avga kjemikaliene litt etter litt. Dette skapte store mengder hydrogenbobler i vannet, og kunne villede sonaroperatørene. De beste versjonene av BOLD, som systemet ble kalt, kunne skape bobler i 20–25 minutter, som gav ubåten en sjanse til å stikke av, mens de jagende fartøyene konsentrerte seg om det falske ekkoet. Disse bobleekkoene kunne villede en aktiv sonar, og prinsippet er også i bruk i dag. Det var tyskerne som først utviklet dette systemet. Av de allierte ble det kalt .