Sangen åpner med et staccato tema spilt på gitar, med en «avventende» rytmeseksjon. Jon Andersons stemme går høyt, og teksten er også «høytsvevende». Etter to vers settes tempoet opp, og gitaren og pianoet spiller sammen i noe som kan høres ut som en improvisert jam. Sangen har et blandet preg av psykedelisk rock, rock 'n' roll og jazz, noe som ikke er helt uvanlig for sanger innen progressiv rock.