I mars 1948 avga Komiteen til utredning av tillitsmannssystemet og visse disiplinære bestemmelser m v en innstilling. Det er denne innstillingen ordningen bygger på, og som i 1951 førte til en etablering av faste tillitsmannsutvalg. Komiteen foreslo at tillitsmannsordningen organisasjonsmessig skulle bygge på utvalg med representanter for befal og mannskaper. Komiteen understreket sterkt at hensikten måtte være å utdype og styrke samarbeidet mellom befal og menige. Det ble også understreket at med den lengre tjenestetid og det større behov for personellomsorg etter krigen, ville det være behov for en tillitsmannsordning med et større virkeområde og en utvidet og fastere organisasjonsmessig form enn tidligere. I tilknytning til den utbygging av tillitsmannsordningen som ble gjennomført i 1951, og for å gi de vernepliktige en sterkere følelse av rettssikkerhet, ble Forsvarets ombudsmannsnemnd etablert i 1952. Komiteen beskrev også tillitsmannsordningen med et nytt formål enn det som tidligere var gjeldende. For første gang ble det lagt vekt på at tillitsmannsordningen ikke bare skulle være et klageorgan, men den skulle også være et samarbeidsorgan som skulle bidra til å skape et naturlig og tillitsfullt samarbeid mellom alle personellgrupper i Forsvaret. Dette hovedsyn lå til grunn ved utformingen av bestemmelsene både i 1951, og senere ved revisjonen i 1956.