I 1925 la finansminister Hermann Höpker-Aschoff frem et forslag til kompensasjon. Forslaget var svært gunstig for Hohenzollerne, og utløste heftig kritikk fra både SPD og DDP. DDP tok deretter opp et lovforslag i Riksdagen om å styrke delstatenes beslutningsmyndighet i slike saker, slik at delstatene kunne finne frem til løsninger uten å måtte ty til rikets lover. Dette ble utgangspunktet for en politisk prosess fra 4. til 17. mars 1926 som førte til et godkjent regionalt folkekrav om en folkeavstemning. 31,77 % av de stemmeberettigede deltok i folkekravet, og dermed var grensen på minimum 10 % oppnådd. Deretter fulgte en folkeavstemning på nasjonalt nivå den 20. juni 1926 om ekspropriasjon av fyrsteeiendom med negativt resultat. 14 455 181 stemmeberettigede stemte ja til ekspropriasjon. Dette var riktignok 96,11 % av de avgitte stemmene, men likevel bare 36,38 % av de stemmeberettigede.