Diruta skrev kirkemusikk, deriblant messer, motetter og salmetoner. Viktigst er likevel et kjent læreverk for klaviaturinstrumenter og orgel, , som han dediserte den transilvanske fyrsten Sigismund Báthory. Dette er et av de første praktiske drøftingene av spilleteknikk på orgel versus andre klaviaturinstrumenter. Fingersetningene følger stort sett de vanlige reglene for hans tid, eksempelvis brukes tomlene aldri i C-dur-spill og langfingeren krysser over ringfingeren. Diruta var en av de første italienske musikerne som forsøkte å etablere en konsistent fingersetning for klaviaturinstrumenter. Mange av komposisjonene i er Dirutas egne, de fleste av didaktisk natur og blant de tidligste eksempler på etyder. I disse stykkene demonstrere Diruta ulike musikalske figurer og framføringstekniske problemer.