I antikken var de homeriske eposene vurdert som de fremste verkene i syklusen. For hellenistiske lærde var de sykliske poetene, de forfattere som de andre diktene vanligvis ble tilskrevet, å betrakte som νεώτεροι (, «senere poeter») og κυκλικός (, «sykliske»), hvilket var synonymt med «formulariske»: da, og i langt senere moderne forskning, var vurdert som det samme med mellom poesi som er senere enn de homeriske dikt og poesi som var av lavere kvalitet.