Gamlekongen Tarquinius Priscus, Tullius' svigerfar, skal ha hatt to barn: Lucius og Arruns. Lucius og Arruns skal ha vært gift med Servius' døtre, Tullia den yngre og Tullia den eldre, og de to parene skal ha vært diametralt motsatte. Følgelig lyktes de to ambisiøse brushodene å bli kvitt sine late ektefeller, og Lucius og Tullius giftet seg med hverandre. Etter et storstilt renkespill kuppet paret makten, og Tarquinius den yngre utropte seg selv til konge i senatsbygget, og Tullius' kongemakt ugyldig. Servius skal ha styrtet til, men ble kastet ut av senatsbygningen, og hans egen datter gav ordre om at han skulle forfølges og drepes. Ifølge Livius skal datteren til og med ha kjørt over farens lik på vei hjem etter å ha feiret ektemannens makttiltredelse, hvorpå hun «påkalte husgudenes vrede». Livius skriver at med slutten på Tullius' 44 år lange regjering døde også det legitime og rettferdige kongedømme. Tarquinius Superbus skal ha vært en brutal konge, som til slutt skal ha ført til at kongemakten ble kastet i Roma, og kongen drevet i eksil.