På 1970-tallet erfarte man at maskinspråkkodete programmer kunne bli svært kompliserte, og man mente at man ved å innføre nye instruksjoner skulle oppnå forbedret ytelse. Man føyet til instruksjoner som aldri var ment å bli brukt i assemblerspråk, men som passet godt for kompilerte høynivåspråk. Kompilatorer ble oppdatert for å dra nytte av disse utvidete instruksjonene. Fordelene ved semantisk rike instruksjoner med kompakte koding, sees også i moderne prosessorer, spesielt i høy-ytelsessegmentet der bufferminnet er en sentral komponent. Dette er fordi disse raske, men komplekse og dyre minnekretsene har begrensninger i størrelse, noe som gjør kompakt kode gunstig. Selvfølgelig er den grunnleggende årsaken at minnebrikkene (dvs. dynamisk RAM i dag) fremdeles er langsommere enn minnet i en (høy ytelses) CPU-kjerne.