Årene før krigen brøt ut ble blant annet kjennetegnet av et rustningskappløp til sjøs, særlig mellom Storbritannia og Tyskland. Denne har stor offentlig interesse, i Tyskland og med Alfred Tirpitz som ny marineminister ble det i 1898 dannet en folkebevegelse til støtte for flåteoppbyggelse, som hadde over en million medlemmer i 1906. Tyskerne ønsket å etablere en flåte som kunne avbalansere britenes dominans til sjøs og beskytte Tysklands voksende interesser i utlandet. Tirpitz hadde som ung kadett ofte besøkt den britiske flåtehavnen i Portsmouth og både beundret og misunte Royal Navy. Som keiser Vilhelm II mente Tirpitz at Tysklands fremtid var avhengig av en sterk marine som kunne utfordre den britiske. Han forlangte derfor flere slagskip og mente at tysk teknologi, kunnskap og industriell stryke gjorde det mulig for Tyskland å bygge flere fartøyer enn Storbritannia. Ved å true med å trekke seg, tvang han Riksdagen til å bygge tre dreadnought-fartøyer og en slagkrysser. I tillegg ble det gjort avsetninger for en fremtidige ubåtstyrke. Med det byggeprogrammet Tirpitz insisterte på, ville tyskerne ha 13 i 1912, mot britenes 16.