Ved det klare vann på en stille strandsang en bjørk iblant sine vakre viser,og jeg hørte da jeg ved bjørken stoog en gang så sang den så. Akk jeg vet jeg vet mang en hemmelighetmange piker gråt under mine grener,mange gutter med gjorde også det,det har ingen andre sett. Månen skinte ned på min grønne grenog så kom der en som skar navn i barken.Og det var blott ett og han kysset det,det har ingen andre sett. Neste kveld så kom der en jente somså seg hurtig om og skar navn i barken.Og det var blott ett og hun kysset det,det har ingen andre sett. Neste kveld igjen under fullmånenkom der atter en og så kom den andre.Risset inn sitt savn under vennens navni min stammes hvite favn. Siden hendte det som så ofte skjerdet ble slutt med dem, de rørte aldri ved meg mer.Lille venn hvor lett hender ikke det,det har ingen andre sett. Det er høst igjen, over løv og grenfaller sneen lett, skogen går til hvile.Men til neste år blir det atter vår,da kommer andre hit igjen.