Omfanget av tørrfiskeksporten økte gjennom 1100- og 1200-tallet. Handelen ga behov for en såkalt , det vil si et omlastningssted fra regional transport for utenrikshandel, dermed fikk Bergen sterke vekstimpulser. Avstanden fra Lofoten til de europeiske markedene var lang, slik at det var behov for overgang til større havgående handelsfartøyer, som en fikk kompetanse på å bygge i middelalderen. I motsatt retning ble korn og andre varer som ikke fantes i Norge importert med Bergen som innførselshavn.