Blokadens legitimitet og håndhevingen av den er omstridt, og det er uenighet om hvem som har det egentlige ansvaret for blokaden og hvilke konsekvenser den har. Selv om humanitær hjelp ikke lenger er underlagt noen restriksjoner legger blokaden begrensninger på levevilkårene. Særlig gjelder dette bygningsmaterialer som er behov for i oppbygging av infrastruktur, men som er begrensninger på innførsel av ettersom de også kan brukes til bygging av fasiliteter for krigføring og underjordiske tunneler under grensen. I mars 2010 uttalte FNs generalsekretær Ban Ki-moon at blokaden forårsaket «uakseptable lidelser» for sivilbefolkningen i Gaza. FNs høykommissær for menneskerettigheter, Navi Pillay, uttalte at blokaden førte til utsulting av sivilbefolkningen i Gaza og dermed kunne være i strid med folkeretten, som forbyr kollektiv straff overfor sivile. Røde Kors uttalte at blokaden var et klart brudd på humanitær folkerett. FN igangsatte derfor en granskning av dette, men konkluderte i september 2011 med at blokaden ikke var i strid med folkeretten. Tyrkia, som var hjemlandet til 8 av de 9 drepte menneskene i Gaza-konvoien i mai 2010, godtok ikke FNs konklusjon, og ba Den internasjonale domstolen om å vurdere blokaden. Samtidig utviste de den israelske ambassadøren i landet.