Fasch sto i overgangen mellom den gamle adelens hoffmusikk og den nye borgerlige musikk-kulturen. Han symboliserte selv overgangen da han etter kongens død i 1786 brant opp alle eiendeler som minte ham om sitt tidligere liv. Faschs musikkhistoriske betydning beror hovedsakelig på hans arbeid med sangakademiet, gjennom dette arbeidet viste han en mulig vei fram mot en borgerlig musikkutøvelse.