Regulering av bestandsstørrelse skal normalt skje gjennom lisensfelling eller kvotejakt. Skadefelling er et virkemiddel for å avhjelpe akutte skadesituasjoner. I forhold til viltlovens bestemmelser om fredning sier skadefellingsforskriften: «om felling av viltarter som gjør skade eller som vesentlig reduserer andre viltarters reproduksjon». Forskriften er fastsatt av Direktoratet for naturforvaltning og lister opp arter som kan felles året rundt under visse betingelser. 20 vanlige fugle- og pattedyrarter kan felles av grunneier/bruker/rettighetshaver hele året når disse gjør skade av vesentlig økonomisk betydning på visse foretak. Kommunen kan i tillegg gi tillatelse til skadefelling av ytterligere 25 fugle- og pattedyrarter. Fylkesmannen kan gi tillatelse til skadefelling av åtte fugle- og pattedyrarter, samt alle arter flaggermus. Direktoratet for naturforvaltning kan gi tillatelse til skadefelling. I det siste tilfellet er det i praksis de store rovdyrene som er mest aktuelle: gaupe, jerv, bjørn og ulv. Fellingstillatelse gis bare innenfor den kvote og en områdeavgrensning som en rovviltnemnd eller Direktoratet for naturforvaltning har satt. Det gis også tillatelse til skadefelling av kongeørn for å stoppe en pågående skadesituasjon, men ikke utelukkende for å forhindre fremtidige skader, som for de andre rovdyrartene.