Jøder, kristne og muslimer respekterte Palestina, kjent som Det hellige land, som et usedvanlig hellig sted. De assosierte alle regionen med livene til profetene i Den hebraiske Bibelen (Det gamle testamente). Det nye testamente presenterte Palestina som arena for handlingene til Jesus og hans apostler. Islamsk tradisjon beskrev regionens viktigste by, Jerusalem, som stedet for Muhammeds mirakuløse nattreise og oppstigning til himmelen ( og ). Steder knyttet til hellige mennesker utviklet seg til helligdommer, besøkt av pilegrimer som kom fra fjerne land, ofte som en botshandling (). Den hellige gravs kirke ble bygget for å minnes Kristi korsfestelse og oppstandelse i Jerusalem. Fødselskirken ble antatt å omslutte fødestedet hans i Betlehem. Klippedomen og Al-Aqsa-moskeen minnet Muhammeds nattreise. Selv om de helligste stedene for fromhet var i Palestina, var nabolandet Syria også full av populære helligdommer. Som et grenseland for den muslimske verden, var Syria et viktig krigsområde for islamsk hellig krig (), selv om entusiasme for å forfølge den hadde falmet ved slutten av 1000-tallet. I motsetning til dette utviklet den romersk-katolske ideologien om hellige kriger seg raskt, og kulminerte med ideen om korstog for land som ble krevd for kristendommen.