Nå viste det seg at de Europeiske landene som satt i komiteen for samordningen av Marshallhjelpen ikke var særlig interessert i at Norge skulle bli storeksportør av aluminium. Land som Frankrike, Sveits, Østerrike og Italia hadde egen aluminiumindustri å ta hensyn til, og fryktet at billig norsk aluminium basert på vannkraft ville utkonkurrere hjemmeindustrien. En hadde også forhandlinger med et Canadisk selskap om finansiering av et aluminiumsverk, men her strandet forhandlingene i innspurten. Det som i neste omgang reddet planene om norsk aluminiumindustri, da i første omgang på Sunndalsøra, var at amerikanerne hadde direkte interesse av norsk eksport av aluminium. I de første årene etter krigen ble Europas behov for aluminium dekket av USA og Canada. Imidlertid ønsket ikke USA av strategiske grunner at aluminium skulle eksporteres. Med slike egeninteresser og et eget fond innenfor Marshallplanen uten europeisk innflytelse ble det enighet om amerikansk finansiering av aluminiumsverk på Sunndalsøra og bygging av Aura kraftverk. Via Marshallplanen ble hele finansieringen gitt som et lån på 170 millioner i amerikansk og europeisk valuta. Lånet hadde en rente 2,5 %, en tilbakebetalingstid på 10 år og tilbakebetalingen skulle skje i form av aluminium. Med den norske statens iherdige innsats fikk en altså på plass en gunstig avtale som ga startskuddet for industrireisningen.