Da Ismail var liten, bare et par måneder gammel, tok Ibrahim med kona og Ismail til et øde tørt sted som siden ble kjent som Mekka. Det var ordre fra Gud at han måtte dra derfra og la familien være igjen alene. Ibrahim ba til Gud om at Gud måtte passe på familien i hans fravær. Senere på dagen da bare lille Ismail og moren var helt alene i det ødemarken, ble Ismail veldig tørst. Han satt alene på bakken og grein og sparket i bakken. I det samme øyeblikket ble bønnen til Ibrahim oppfylt og det kom vann opp av bakken der lille Ismail hadde stått. Etter hvert kom det karavaner som lette etter steder med vann. De slo seg ned og hjalp Ismail og moren med og overleve. Det ble bygget hus og dyrket opp markene. Da Ibrahim kom tilbake fikk han i oppgave av Gud om lage Kaba. Den dag i dag renner det fortsatt vann opp av det stedet der Ismail hadde slått på.