De italienske bussoperatørene hadde aldri helt dumpet busstoget, som på italiensk er kjent som , for å skille disse fra leddbussen som var et vanlig syn i de italienske byene helt siden 1952, kjent som . I motsetning til busstogets selvstående busstilhenger var leddvognen ikke stabil. Det var vanlig at bussen og busstilhengeren ble ferdigbygd av karosseriprodusenter som Macchi og Viberti som en enhet. Det fantes to typer; busstilhengere uten overgang og busstilhengere med overgang som gjort det mulig for billettøren å komme til passasjertilhengeren under kjøring. Det var først på 1980-tallet produksjonen av busstilhengere opphørte hos Macchi og Viberti, som hadde allerede tretti år i forveien delt markedet for leddbussen mellom seg innenfor Italia.