Flere forskjeller fra norsk er: kan stå for tre ulike lyder. Oftest står den for den norske -lyden [ç], for eksempel etter som i «sprechen» [ʃpʁeçn] (å snakke), etter som i «ich» [iç] (jeg), etter som i «Bücher» [buuça] (bøker) og etter konsonanter, som i «durch» [doʁç] (gjennom). Etter mørke vokaler (, og ) uttales den som en skurrelud som ligner på nederlandsk eller spansk , for eksempel «acht» [aXt] (åtte). I enkelte ord (ofte foran ) kan uttales som , for eksempel i «Fuchs» [foks] (rev), men også i ord med gresk opphav (ofte i begynnelse) som «Chor» [kɔa] (kor), «Choreografie» [kɔʁeɔgʁafi:] (koreografi). uttales vanligvis som på norsk, men blir til etter i slutten av ord, som i «fleißig» [flæisiç] (flittig). etter vokal er stum og brukes for å forlenge vokalen. Ellers uttales den som en vanlig . uttales som regel med en fransk/bergensk skarre- [. I Bayern, Sveits og deler av Østerrike brukes det et hard sunnmørsk rulle-. svekkes i utlyd, på slutten av ordet, til en svak . «Aber» uttales dermed [a: ba] uten spor av den siste -en. Tyskere i Norge avsløres ofte lett på dette – likeså nordmenn i Tyskland. uttales ustemt som på norsk når den står med korte vokaler, for eksempel som dobbelkonsonant «lassen» [lasn] (lå) eller som i artikkelen «das» [das] (det). I begynnelsen av ord, eller etter lang vokal, uttales stemt, for eksempel «Sonne» [z'ɔne] (sol). Stemt brukes ikke på norsk, men tilsvarer -en i engelsk «haze». Stemt finnes forøvrig ikke i Sør-Tyskland heller. uttales som den norske [ʃ]-lyden. og uttales som henholdsvis og i begynnelsen av ordet, som i «Stuhl» [ʃto: l] (stol) eller «springen» [ʃpʁiŋn] (hoppe). I Sørvest-Tyskland uttales og også med -lyd midt inne i ordet, slik som «Fest» [feʃt]. I de nordtyske byene uttales derimot og med vanlig ustemt , og sier altså «Stein» [stain] uten . står for , og brukes kun der forrige vokal blir lengre, for eksempel i «Straße» [ʃtʁa: se] (gate), men ikke i «Düsseldorf» [dusldɔʁf]. Denne bokstaven benyttes kun i Tyskland og Østerrike. I Sveits og Liechtenstein skrives . Bokstaven brukes kun som en liten bokstav, i store bokstaver brukes . uttales i ord av germansk opphav, for eksempel «Vater» [fa: ta] (far), ellers som norsk . uttales som [v]. uttales .