Albumets høydepunkt er side B «The Valentyne Suite», som tar bandet ut av sin bluesete komfortsone til noe nærmere prog-rocken. Suiten består av tre temaer/spor «January's Search», «February's Valentyne» og «The Grass is Always Greener», tilsammen over 16 minutter. Et fjerde tema/spor var opprinnelig skrevet til som siste sats suiten, «Beware the Ides of March». Men siden «Beware the Ides of March» allerede hadde blitt utgitt i Storbritannia på deres første album ble sporet ikke med på . Bandleader Jon Hiseman er en tydelig frontfigur hele tiden, hans energiske tromming er fylt med jazz mens backbeaten er litt mer prog-rock. Greenslade eneste virkelige solo i suiten minner om en vintage Keith Emerson. I ettertid er dette kanskje ikke helt det klassiske som det virket den gangen, men det er fortsatt lyttbart, og for mye av tiden, ekstremt hyggelig.