Det var fortsatt mye friksjon i samarbeidet mellom embetsmenn og bønder, selv om de samlet seg om noen saker. Anlegging av veier var for eksempel en sak det ble enighet om. I 1851 ble en lov godkjent som sikret at formannskapene hadde bevillingsretten for veiene. Til tross for at veier var store utgifter, var det enighet mellom bønder og embetsmenn om behovet for dem. Av hensyn til transport av tungt gods skulle ikke veier ha større stigning enn 1:20, noe som ga en kostbar, men varig utforming. Frederik Stang, statsråd for Indredepartementet, tok seg av blant annet vegsaker. Det var også under Stangs ledelse at det ble tatt en avgjørelse om å satse på jernbane for å sikre raskere transport av tømmer til hovedstaden. I 1854 ble Norges første jernbanstrekning, Hovedbanen fra Christiania til Eidsvoll, åpnet. Telegraflinjer ble satt opp, og postvesenet ble effektivisert og langt mindre kostnadskrevende. I 1848 ble det innført porto (forhåndsbetaling for postsending) og i 1854 ble det én takst for brev innenlands.