Denne oppsetningen hadde urpremiere i Kunstindustrimuseet i Oslo i 1987. Den ble tatt opp igjen våren og høsten 1988, og ble blant annet vist på Sandvika Kino. Mona Wiig hadde laget dukkene og scenografien, og var også regissør for forestillingen. Dukkespiller og skuespiller var Hanne Dahle, som også fremførte sanger til eget akkompagnement. Stykket ble utarbeidet etter en idé av Anne Thomte, og handlet om en gammel mann som så tilbake på livet sitt. Forestillingen ble betegnet som «et uhøytidelig og humoristisk sørgespill» som passet for barn fra 6 år og oppover.