I 1947 ble prinsesse Elisabeth (den senere Elisabeth II av Storbritannia) gift med prins Filip av Hellas og Danmark, et medlem av huset Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (som ofte bare kalles huset Glücksburg). Filip tok rett før ekteskapet det personlige etternavnet Mountbatten, fra sin mors familie (selv om hans mor, Alice av Battenberg, aldri hadde brukt navnet i den ordrett oversatte formen Mountbatten, som først ble tatt i bruk i 1917). Etterkommerne av Filip og Elisabeth tilhører dermed samme fyrstefamilie som det danske og norske kongehuset, som er en linje av huset Oldenburg. Det var først uklart hvilket navn det britiske kongehuset ville bruke hvis Elisabeth ble dronning, og både prins Philip og hans onkel, Lord Mountbatten, forventet at kongehusets navn ville bli huset Mountbatten. Lord Mountbatten skrev i sine memoarer at huset Mountbatten regjerte i to måneder i 1952, frem til Elisabeth gjennom en kunngjøring av 9. april 1952 bestemte at hun samt hennes og Filips etterkommere i mannslinjen også ville bruke navnet Windsor. Dette skjedde etter press fra hennes farmor, Mary av Teck, og Filip skal ha vært lite fornøyd med dette og uttalt at han er «den eneste mannen i landet som ikke får gi sine barn sitt eget navn». I 1960 bestemte Elisabeth II i en ny kunngjøring at en del medlemmer av familien ville ha navnet Mountbatten-Windsor. I praksis har alle hennes barn og etterkommere i mannslinjen brukt Mountbatten-Windsor, f.eks. i sine vigselsattester. Lord Mountbatten «kjempet hver tomme av veien for å få Mountbatten-Windsor på vigselsattesten» da prinsesse Anne giftet seg i 1973, og skrev i et brev til grandnevøen Charles, fyrste av Wales at «når Anne gifter seg i november vil vigelsesattesten være hennes første mulighet til å slå navnet Mountbatten-Windsor fast for godt»; Charles sa seg enig med grandonkelen. Siden fulgte også søsknene hennes eksempel. Ofte blir derfor hele denne familiegrenen kalt Mountbatten-Windsor.