Den russiske aktiviteten var også ineffektivt, det gikk så langt at det ikke ble leverte ammunisjon til batteriene av frykt for at disse skulle bli sløst bort uten virkninger. Noen ganger var bare én eller to granat per batteri hver dag avfyrt mot de østerriksk-ungarske stillingene under «rolige perioder». Mesteparten av ammunisjonen var lagret i depoter langt fra batteriene, og det var ikke nok til det daglige forbruket. Alle partene under den første verdenskrigens andre krigsåret opplevde mangel på granater for deres artilleriet ettersom man hadde forbrukt mer enn beregnet i forveien. Et russisk korps under strid hadde behov for 25 000 granater om dagen, men det bare var mulig å levere 15 000 granater.