Malerier av Venus var favorittene til akademiske kunstnere fra slutten av 1800-tallet i Frankrike. Édouard Manets maleri fra 1865 parodierte de nakne venusene til de akademiske malerne, særskilt Cabanels . I 1867 viste den engelske akademiske maleren Frederic Leighton maleriet («Venus kle av seg for bad») på akademiet. Kunstkritikeren J.B. Atkinson berømmet det og erklærte at «Mr Leighton, i stedet for å ta i bruk korrupte romerske forestillinger om Venus slik som Rubens legemliggjorde, har klokelig gått tilbake til den greske ideen om Afrodite, en gudinne som ble tilbedt og malt av kunstnere, som perfeksjonen av kvinnelig ynde og skjønnhet.» Et år senere malte den engelske maleren Dante Gabriel Rossetti, et grunnleggende medlem av det prerafaelittiske broderskapet, (latin for «Afrodite hjerteskifteren»"), og viste Afrodite som en naken, rødhåret kvinne i en hage med roser. Selv om han ble bebreidet for sitt ukonvensjonelle emne, nektet Rossetti å endre maleriet og det ble snart kjøpt opp. I 1879 stilte William Bouguereau ut på Parissalongen sin egen utgave av Venus’ fødsel, som imiterte den klassiske tradisjonen med contrapposto og ble møtt med utbredt kritikerros, og konkurrerte med populariteten til Cabanels versjon fra nesten to tiår tidligere.