Meletianerne hadde allerede rundt tretti biskoper på tidspunktet for Konsilet i Nicaea (325) og var i samtiden enda mer fremtredende til å inspirere spredningen av monastisismen. Melitios ble tillatt å forbli i sitt bispeembede i Lykopolis, men skulle ikke lenger tillates å ordinere nye biskoper utenfor sin egen region. De biskoper han allerede hadde ordinert ble akseptert under visse betingelser, og de måtte reordineres. Melitiuss død fulgte i 327, og ble etterfulgt av den han selv hadde håndplukket, Johannes Arkhaph (Ἰωάννης Ἀρχάφ).