Trellen var en ting mer enn en person. Selgeren skulle garantere tre ting: At trellen ikke led av smittsom sykdom, ikke stjal av melken, og holdt seg ren i klærne. Eieren stod ansvarlig for trellens handlinger. Gjorde en trell seg skyldig i en misgjerning, skulle han utleveres til offentlig pisking, om eieren da ikke betalte boten for ham. Trellen skulle ikke straffes slik at han satte livet til, men skjedde det, skulle alle trelleeierne i bygden være med på å dekke tapet. En trell som stjal, skulle halshugges om han var nordmann, men piskes i hjel om han var utlending. Trellkvinner ble mildere behandlet. For første gang tyveri ble det ene øret skåret av, neste gang det andre øret, og tredje gang nesen. «» Ingen fri nordmann kunne gjøres til trell i Norge, medmindre han ikke kunne betale sin gjeld, og ætten nektet å hjelpe. Da kunne en mann tvinges i trelldom til gjelden var betalt. En gjeldstrell kunne ikke selges videre, og en kvinne kunne ikke gjøres til gjeldstrell uten sin families samtykke. Høvdinger på Island røvet iblant hverandres kvinner for å øve press på motstanderen. Man vet også at kvinner kunne være med på å planlegge sine egne bortføringer. Så sent som i 1170-årene utstedte erkebiskop Øystein Erlendsson et brev der han lyste i bann alle kvinnerøvere i sitt erkebispedømme, men også refset de kvinner som lokket til seg medsøstre for å skjenke dem fulle og få dem om bord på skip med kurs mot Island, der det var underskudd på kvinner. Kvinnerov må ha vært et merkbart problem også i Norge, ettersom erkebiskopen engasjerte seg i det.