Da keiser Honorius døde i 423 holdt vestgoterne seg i ro, men i 425 dro de mot den galliske residensbyen Arles og beleiret den. Sommerfelttogene mot Arles ble tilbakevendende begivenheter. Byen ble aldri erobret, men markerte allikevel goternes maktposisjon i Gallia. Romerne i Gallia betraktet åpenbart også de vestgotiske maktdemonstrasjonene som litt av et ritual - selv om det var blodsutgytelser på begge sider - for da en romersk general foreslo å innta og ødelegge Tolosa, ble han ettertrykkelig satt på plass av de galliske senatorene. I 425 var vestgoterne blitt stanset foran Arles av den romerske generalen Aëtius og hans hunniske leiestyrker, og med disse soldatene kunne generalen i de følgende årene opprettholde en balanse mellom romere og vestgotere i Gallia.