På 1940-tallet var den egentlige oldtime-musikken eller «ur-country» gått av mote. Country, som nå var en etablert sjanger, var blitt tilpasset tidens populærmusikk. I opposisjon til dette arbeidet Monroe med å rendyrke og videreutvikle bruken av tradisjonelle instrumenter og flerstemmig sang. Countrymusikken hadde beveget seg bort fra den opprinnelige rustikke stilen med banjoen og fele som de dominerende instrumentene. Utøvere som holdt fast ved denne stilen opptrådte mest som pauseklovner ved countryshows eller som -innslag for et eldre publikum. Monroe holdt fast ved den gamle stilen, men søkte å fornye den.