Den store nordiske krig var allerede tapt for svenskene. Russerne hadde lagt under seg de svenske besittelsene i Baltikum og hadde mesteparten av Finland under militær kontroll. De var nesten uangripelige med sin store galeiflåte. De allierte, med Danmark-Norge i spissen, hadde lagt under seg de svenske besittelsene i Nord-Tyskland, og hadde dessuten gitt bort deler av besittelsene, for i første omgang å få Hannover og Preussen med i alliansen. Storbritannia, som var lei av Karl XIIs tankeløse politikk og kaperfart, og hans motvilje mot å slutte fred, sto også mot svenskene. Karl XII kjempet for å bevare Sverige som en stormakt og ville ikke slutte fred fordi det ville bety at Sverige måtte avstå betydelige territorier. Men før eller senere måtte krigen ta slutt, og den aggressive krigerkongen ønsket å styrke sin stilling ved fredsforhandlingene ved en militær seier og eventuelt okkupasjon av fiendtlig land. Han mente at Danmark-Norge utgjorde det svakeste leddet i alliansen mot Sverige, og han ville derfor slå ut dette kongeriket først.