Mot slutten av 1830-taltet bestemte han seg for å forene alle sine verk til et sammenhengende hele, en organisme, som skulle gi hele tidsalderens psykologi, , som Balzac kalte dette sitt livsverk i bevisst henspilling til Dantes , sammenfatningen av den katolske middelalders oppfatninger og erfaringer. Med enestående fremgang satte han dette ut i livet, men rakk ikke å fullbyrde det voldsomt store verket. Omstendelig og med den mest intime kunnskap skildret han de mest forskjelligartede livsskjebner, karakterer og samfunnsklasser. Ministre og lavere tjenestemenn, offiserer og finansfolk, borgere og prester, litterater og kunstnere, adelsdamer og skuespillerinner, oppofrende hustruer og forfengelige ungjenter, ærbare middelklassekvinner og kurtisaner - alles ytre og indre liv kjenner han til og gjengir med illusorisk påtagelighet.