Den detaljerte fordelingen av elektronene over de forskjellige underskallene i atomene, var stort sett basert på gjetninger og symmetriargument. Det fantes få eksperimentelle observasjoner som ga entydig informasjon om dette. Denne situasjonen forandret seg raskt i 1924 da den engelske fysiker Edmund Stoner utarbeidet en ny fordeling av elektronene. Det gjorde han ved å ta utgangspunkt i et som Sommerfeld tidligere hadde foreslått for å forklare egenskaper ved finstrukturen i spektrene til atomene og som snart skulle vise seg å være direkte forbundet med elektronets spinn-kvantetall. Stoner argumenterte for at underskallet skulle maksimalt inneholde 2(2 - 1) elektroner med , mens Bohr hadde ment at dette tallet skulle være 2, uavhengig av det azimutale kvantetallet . Begge fordelingene gir at i skallet med hovedkantetallet er det maksimalt plass til 2 elektroner, i.e. 2, 8, 18, 32 osv. Det gir forklaringen til lengden av periodene i det periodiske systemet og omtales ofte som Rydbergs lov. Ifølge Stoner skulle for eksempel neon ha elektronkonfigrasjonen , mens for argon skulle den på samme måte være .