Amanda satt med en krans i håreten engel mild som av luften båren,og Herman henne sin troskap svor,men falskhet ut i hans hjerte bor. Amanda ganger seg ned i parkenat plukke liljene hist på marken,og binde kranser av blad og blom,men akk forgjeves, ei Herman kom. Amanda ganger se inn i lundenser Herman kysse en mø på munnenfor hennes øyne det ble så sort,da Herman gikk med den andre bort. Å Herman, Herman å kom tilbaketil din Amanda som du forsake,og Herman, Herman vend om igjentil din Amanda din fulltro venn. Amanda borte er mine lengsler,den skjønne Ellen mitt hjerte fengsler,med deg jeg har nå for allid bruttgråt ei Amanda nå er det slutt. Amanda segnet da ned på jordeno himmelens guder hva er jeg vordenja har du glemt din Amanda såav Gud din straff vil du sikkert få. Amanda ganger seg ned til strandenhun vinker svakt med den lille handen.Adjø, farvel du min falske venn,vi møtes atter i himmelen.