På sitt vis videreførte von Sydow den vitenskapelige arven etter Carl von Linné ved anvende et sett av biologiske forklaringsmåter innenfor kulturvitenskapen. Det mest skjellsettende var utvilsomt begrepet «oikotyp», fordi dette også ble lansert om en ny forklaringsnøkkel til forståelsen av hvordan kulturspredning finner sted. Han førte her an i kritikken mot den finske historisk-geografiske metode, som mente at kulturspredning (diffusjon) skjedde jevnt og mekanisk som ringer i vann ut fra de ulike kultursentra, hvor tradisjonen tapte i innhold og kompleksitet på en måte som var omvendt proporsjonalt med avstanden i tid og rom.