Den eneste som viser litt forståelse for Ida er Reija, til tross for at hennes egen far sitter i tysk fangeleir. Idas mor jobber store deler av dagen, og Ida bedriver derfor mye av tiden med å oppsøke de russiske fangeleirene. Det går etter hvert opp for Ida hvorfor de andre innbyggerne ser negativt på morens jobb, og hun opplever hvor grusomt tyskerne behandler de russiske fangene. Ida blir motvillig evakuert til gården Revåsen, der hun omsider møter kjærlighet og omsorg. Ida tar del i alles drøm om fred og vennskap, og lever i tiden da alt vil bli bra igjen, tror hun. «Med barneøyne betrakter Ida de voksnes verden. Hennes ansikt rommer en viten om verden. Hennes blikk er en av bærebjelkene i filmen. Hun betrakter sin mors kvinnelighet og SS-fangens utmagrede kinnbein med sitt blikk, sin viten».