I løpet av første del av 1200-tallet utvidet Přemysl-dynastiets konger sin politiske og økonomiske innflytelse vestover, og kom i kontakt med kongedømmene i Vest-Europa. Kulturutvekslingen åpenbarte seg i litteraturen gjennom innførelsen av den tyske hoffpoesien, kalt «Minnesang», i annen halvdel av 1200-tallet. Etter mordet på Wenceslas III og de følgende urolighetene i 1306, vendte imidlertid den böhmiske adelen seg vekk fra den vestlige kulturen og så etter litteratur på morsmålet. Til tross for dette vedvarte tysk som et viktig litteraturspråk i Böhmen inntil 1800-tallet. Den nye litteraturen på tsjekkisk bestod i stor grad av to slags episk diktning: legenden og riddereposet, begge basert på apokryfiske fortellinger fra Bibelen, samt tidligere perioders helgenbeskrivelser. Den tsjekkiske prosaen ble også først utviklet i denne perioden: administrative og didaktiske tekster, som nødvendiggjorde utviklingen av et mer omfattende og spesialisert ordforråd; de første tsjekkisk-latinske ordbøkene stammer fra denne perioden. Omfattende krøniker, slik som er de mest iøynefallende eksemplene, og det ble også skrevet kunstnerisk prosa (f. eks. Smil Flaška z Pardubic og Johannes von Saaz).