Våren 1957 sa Mao at kritikken var og begynte å kritisere dem som ved ikke å sende inn noen sunn kritikk til regjeringen. Mange intellektuelle hadde luktet at dette var en slags felle, men gav til slutt etter og gav uforblommet uttrykk for nokså grunnleggende kritikk av partiets styremåte. I perioden 1. juni til 17. juli 1957 strømmet det inn mange millioner brev med kritikk til statsministerens kontor og andre myndighetsorganer. Mange av brevene ble funnet å bryte med det Mao mente var kritikk; Mao mente at kritikken nå nådde opp til et skadelig og ukontrollertbart nivå. Mange brev hadde oppfordret regjeringen til å og . Zhou var en stund tilsynes villig til å gå inn på kritikernes synspunkter, men Mao ville ikke. For ham var denne kritikk et angrep på hans eget lederskap. Mao betraktet mange av brevene for absurde. Det gjaldt for eksempel forslag som at , , , og .