Utover 1900-tallet utga Christensen en rekke romaner med kulturhistorisk innhold. De innledes av novellesamlingen (1905) og den selvbiografiske (1909), før hans kanskje mest kjente verk, , kom i 1911. skildrer livet på en embetsmannsgård på Vestlandet gjennom perioden fra 1839 til 1890, altså omtrent den samme perioden som han før hadde skildret i sine kulturhistoriske arbeider. (1911 skildrer 1870-årene, og (1913) og (1914) skildrer industrialiseringen i tiden etter 1905. I (1917) og (1918) gikk Christensen tilbake til opplysningstiden og foreningen med Danmark.