John Locke drøfter naturtilstanden i verket , utgitt i 1690, kort tid etter den ærerike revolusjonen. Locke har et mer positivt menneskesyn enn Hobbes. Som en gudeskapt skapning med fornuft og samvittighet, er ikke mennesket, selv i naturtilstanden, et vilt dyr. Locke beskriver derfor naturtilstanden, forstått på samme måte som hos Hobbes, som en mer attraktiv tilstand. Skjønt Locke legger et mer positivt menneskesyn til grunn, anerkjenner han en fare for frihet, liv og eiendom i en slik naturtilstand, i mangel på lover og myndigheter. Locke mener også at sult er en større trussel enn andre mennesker i lovløsheten. Derfor argumenterer han for at samfunnskontrakten tilfører menneskene større reell frihet, og at menneskene derfor slutter seg sammen frivillig. Locke mener at samfunnskontrakten beskytter «den naturlige lov» (se naturretten), som sier at menneskene, som er født frie og likeverdige, av samme grunn ikke kan krenke andres frihet, liv og eiendom.