De 800 arbeiderne som forlot arbeidsstedet den 31. mars 1955 var anleggsarbeider og neste dag kom de tilbake som jernverksarbeidere. De hadde aldri før smelte stål, men de hadde montert maskiner og utstyr i de respektive avdelingene de ble ansatt ved. Før de kom til Mo i Rana var det mange som hadde bakgrunn fra fiske, var småbønder eller skogsarbeidere. Overgangen til jernverksarbeider innebar mer monotone arbeidsoppgaver, skiftarbeid og disiplin. Flesteparten var ufaglærte og for at oppstarten ikke skulle bli for risikabel var det gjort forberedelser. Det fantes bare fagarbeidere innenlands hos Christiania Spigerverk og noen stålbedrifter på Vestlandet. Elkem hadde sine folk tilstede under montering av råjernsovnene og de var også tilstede ved oppstart. Det var ansatt engelske og tyske sjefer i stål- og valseverket, i tillegg var det rekruttert flere tyske ingeniører og stålverksarbeidere. En del jernverksarbeidere, teknikker og ingeniører hadde dessuten vært på opplæring på andre jernverk i Europa og USA. Oppstarten var forsiktig og gradvis slik at alle skulle bli vant med arbeidsprosessene og utstyret de skulle betjene. Jernverksledelsen hadde også anledning til å omplassere eller si opp de som ikke behersket arbeidet.