I tilegnelsen fører hun deretter et forsvar for 'kvinnelærdom', som det bør understrekes ikke var ualminnelig i hennes samtid. Særlig adelige damer, fra Leonora Christina Ulfeldt og nedover, var ofte svært beleste. Birgitte Thott fremholdt at dersom man mente at kvinnen av natur var 'skrøbeligt og svagt', så ble hun i alle fall ikke bedre av å bli holdt i uvitenhet.