Vanskelighetsgraden på løypen og treningssfokuset på syklingen er gjerne med på å definere hva slags type terrengsykling man bedriver, for eksempel vil en mindre treningsfokusert form for øvelse kunne omtales som «terrengsykling» heller enn «rundbanesykling», sykling på sti og tøft teknisk terreng opp og ned med større fokus på mestring av de tekniske utfordringene enn på raskest mulig ankomst vil gjerne kalles «stisykling», og sykling i terreng med sterk negativ hellning med spesialsykler vil kalles «utfor» eller «frikjøring», avhengig av konkurranseaspektet.