Norge har høy grad av formell mobilitet mellom forskerstigen og den kombinerte stigen, ettersom de har identiske kompetansekrav for hvert nivå, og har alle utdanningsstillingene (vit.ass., stipendiat og postdoktor) felles. Den primære forskjellen på forskerstigen og lektor–professor-stigen er at stillingene i hovedsak brukes ved forskjellige typer institusjoner, den kombinerte stigen ved universiteter og høgskoler, og forskerstigen i instituttsektoren og helseforetakene, noe som innebærer at man i regelen må søke en ny stilling ved en annen type institusjon for å skifte stige dersom man er ansatt i ordinær (fast) stilling og ikke utdanningsstilling. Stillingenes profil innebærer at forskere typisk har høyere grad av forskningsmerittering, mens kombinerte stillingsinnehavere har en noe større undervisningsvekt og tilsvarende mindre grad av forskningsmerittering.