Før Verrocchios David-statue hadde Firenze ytterligere to statuer av samme emne, Donatellos to David-skulpturer, en i marmor fra 1409 og en i bronse fra rundt 1445. Donatellos bronseutgave var den første mannlige nakenskulptur siden antikken, men fant en balanse mellom antikkens klassisisme og renessansens realisme. Verrocchio var også inspirert av antikkens figurer, men hans mål var absolutt realisme. Han var godt kjent med Donatellos yndige, nesten provokative feminine . Verrocchio valgte derfor ikke en gresk unggutt, men en noe eldre og mer utviklet ung mann; ikke naken og med hatt som hos Donotello, men barhodet, kledd i en tynn, kroppsnær rustning, og lendeklede. Han støtter seg med den ene hånden i siden og holder sverdet ned langs siden. Det er som om David, etter å ha fullført den tilsynelatende umulige oppgaven i å nedkjempe fiendens kjempe, står ettertenksom etter å ha fullført denne oppgaven, men ikke uten både ro og selvsikker tro på seg selv. Åpenbart er det Davids intelligens, tro og mot som har veid opp for hva han manglet i fysisk styrke og alder. Og i henhold til tidens åndelighet, forent med Guds kraft.