Stilen i filmen er preget av kalde toner og farger, og gjennom handlingen blir man dratt med på en ferd over deler av Islands mindre bebodde områder. Filmen skildrer et forblåst og værbitt landskap som i kombinasjon med stil og handling tilfører en slags «film-noir-ness». Filmen er mørk og dyster og stiller seg som en motsetning Kormákurs debut, (2000), en sort komedie hvor Island i større grad blir fremstilt som en by hvor festen aldri tar slutt. Stilen i filmen kan sies å ha likheter med bla. den Islandske filmen (2003) av Dagur Kári. Også her er stilen tildels kald og dunkel, dog her med ekstra innslag av kvalmende lyse gul/grønne toner. I likhet med vår egen (1997) av Pål Sletaune kan denne filmen også sies å være stilistisk ukomfortabel gjennom måten den portretterer virkeligheten karakterene befinner seg i.