Den senlatinske poeten Venantius Fortunatus skrev et langt klagedikt, , til Galswinthas ære. Fortunatus var hoffpoet og måtte velge sine ord med omhu slik at det ikke ble plassert skyld for Galswinthas død. Han beskrev ekteskapet og går deretter rett fra liv til død uten å pause for å beskrive hvordan eller hvorfor. «Hun gledet seg for så kort tid for det bindende forholdet med sin ektemann,» sørget han taktfullt, «hun ble revet vekk av døden ved begynnelsen av sitt liv.» Deretter forsikrer han at hun var en hellig kvinne som ble tatt imot i himmelen.