Mortensson skrev i stadig større grad om flertallstyrets overkjøring av mindretallet, og antydet at i mange tilfeller må den personlige friheten gå foran flertallets ønske om likhet, spesielt i skole- og kirkesaker. Garborg gikk enda lengre. I en lang artikkelserie angrep han demokratiet. omtalte synspunktene hans som det «Garborgske Statsideal» og karakteriserte det som «anarki». Før jul 1885 reiste Garborg til Paris. Fra og med 1886 var Mortensson redaktør også i navnet. I Paris fikk Garborg nær kontakt med anarkistbevegelsen og kom oppglødd tilbake. Mortensson var fremdeles mer forsiktig, men sommeren 1886 bodde de to vennene ved Savalen. Gjennom å diskutere tidens stridsemner som positivisme, kirkestrid og kultursaker (jfr. «Albertine»-saken), tok det ikke lang tid før Mortensson følte seg løst fra partisolidariteten. Han kritiserte Sverdrup og krevde oppløsning av statskirka, stemmerett for alle og forholdstallsvalg.