Tafjord Kraft utnytter fallhøyder og nedbørsfelt til kraftproduksjon; reguleringsarbeidet i Tafjorddalen begynte i 1917 og i Veltdalen i 1924. En stor del av innsjøene og elvene er regulert og lange tunneler fører vannet frem til kraftstasjonene. Reguleringen er særlig synlig ved lavt nivå i magasinene og i form av den høye Zakariasdammen, mens vannet overføres i tunneler skjult i berget. Langvatnet i Reindalen er ikke regulert. Dammene i høyfjellet er ofte relativt lave med reguleringshøyde opp til 15 meter; vann over 1300 meter er regulert. Magasinene har normalt lavest nivå tidlig på sommeren. Geologisk er Tafjordfjella en del av det vestnorske grunnfjellet. I vest er området preget av dype daler, juv, hengende daler, bratte fjell og spisse alpine topper, mens i øst er området preget av østlandsk landskap med avrundete fjell, brede daler og store flyer. Landskapet er formet av blant annet under istiden. Området var isfritt rundt 8.000 år f.Kr., mindre botnbreer vokste frem senere (fra rundt 1000 år f.Kr.). Morener og flyttblokker er tydelige spor etter isens arbeid. Berggrunnen består blant annet av gneis og Tafjord-området har betydelig forekomst av olivin som til dels er synlig som røde bergformasjoner (blant annet det fredete Kallskaret).