Den tyske føderalismen etter 1949 er bygget på tanken om en «vertikal» maktfordeling, det vil si mellom delstatene på grunnplanet og myndighetene på forbundsplan. Dette til forskjell fra den ordinære «horisontale» maktfordeling, mellom de lovgivende, utøvende og dømmende statsmakter. Grunnlovens artikkel 30 bygger på at makten tilligger delstatene, med mindre noe annet følger av grunnloven. De føderale myndigheter skal bare ha makten dersom de kan løse oppgavene bedre enn delstatene. Tanken er at når makten ligger i delstatene kan borgerne ta del i den og kontrollere den. Samtidig kan delstatene kontrollere myndighetene på forbundsplan gjennom Forbundsrådet.