Trass i at han var beundrer og etterfølger av William av Ockham, var Buridan en konsekvent nominalist og egnet seg derfor særlig mye til etiske og psykologiske spørsmål, der han utviklet en karakteristisk forening av skeptisisme og dogmatisme. Han forsvarte nominalismen men tok avstand fra Ockhams ytterligheter. Han ble berømt for sine undersøkelser av den fri vilje, men hans verk inneholder mer av kreative forklaringer enn av klare fastleggelser, så det er ut ifra dem vanskelig å si om han var determinist eller indeterminist. Hans psykologi tillot ikke at beslutninger ble fattet uten at de var forståndsmessig velmotivert avveide.