Da Severin Løvenskiold døde i 1856 ble stattholderstillingen ledig. Det ble ikke øyeblikkelig utnevnt en ny, og det var usikkert om det ville komme en erstatter. Samtidig var det mulig at en stattholder som var i strid med resten av regjeringen og med Stortinget kunne utnevnes. Enda det ikke ble utnevnt en stattholder, ble for eksempel Kronprins Carl gitt stillingen visekonge under et opphold i Christiania i 1856–1857. Noe annet som overrasket embetsverket var at kronprins Carl i 1858 utnevnte sin venn Christian Birch-Reichenwald til norsk førstestatråd (tittelen «statsminister» ble først tildelt den norske regjeringsleder i Christiania etter stattholderstriden). Birch-Reichenwald var dermed ikke en person utnevnt internt i embetsverket, men en som kom utenfra. De nærmeste årene fortsatte Birch-Reichenwald å utnevne venner i viktige posisjoner, Georg Sibbern ble norsk statsminister i Stockholm, mens Reichenwalds fetter og svoger Ketil Motzfeldt kom inn i regjeringen. I hele sin regjeringstid var Birch Reichenwald opptatt av å fremstå som uavhengig av Stockholm og av kongen.