I stedet for å skrive en respektfull og tørr oversikt over Johnsons offentlige liv i datidens stil, malte han et levende portrett av den komplette mannen, vekket til live gjennom en dramatisk dialogstil. «Vi ser Johnson som et stort, klossete mannfolk, tunghørt og hjelpeløst nærsynt, med stygge merker av kjertelsykdom og kopper, med rykninger i ansikt og lemmer på grunn av sanktveitsdans. Også av vesen kunne han være brysk og kantet. Men denne mann inntok alle med sin tale, menn som kvinner; hans vandel var ren, hans hjelpsomhet uten ende.» Den har ofte blitt beskrevet som den beste biografien som noen gang er skrevet.