Til forskjell fra andre tidlige bluesmenn som Blind Blake – som var typiske opptredende artister – var John Hurts spillestil for artikulert og stemmen for naturlig og liketil for store sceneopptredender. Motsatt av andre bluessangere kom han best til sin rett på plate. Han så heller aldri på seg sjøl som bluessanger, han lot stemmen tale for seg og avsto fra enhver form for gimmicks eller glansnummer som han kunne gjenkjennes av publikum ved. Like fullt står han ansvarlig for en rekke sanger som er gått inn i blueshistoria som klassikere: "Frankie," "Louis Collins," "Avalon Blues," "Candy Man Blues," "Big Leg Blues," og ikke minst "Stack O' Lee Blues".