Gabrielli var en framtredende representant for den emilianske instrumentalmusikk-skolen som blomstret seint på 1600-tallet. Sammen med andre representanter, som Giovanni Bononcini, Pietro degli Antonii og Petronio Franceschini, var Gabrielli en pionér i å gi celloen solooppgaver, tidligere var instrumentet stort sett blitt brukt som generalbassinstrument. Hans komposisjoner for cello solo (), cellosonater og verk for fiolin og cello er eksempler på denne innovative bruken av instrumentet. Også i operaene og den vokale kammermusikken kan tendensen spores, om enn i mindre grad enn i Gabriellis instrumentalverk.