Den viktigste kilden til langobardenes historie, skrevet av Paulus Diaconus på 790-tallet gir lite opplysninger om Tatos far Claffo, men det framgår at Tato ble konge rundt 500 og at langobardene i hans regjeringstid flyttet eller måtte flykte fra provinsen Noricum og dro til , sannsynligvis Marchfeld, nordøst for Wien. Senere oppsto det strid mellom langobardene og herulerne under ledelse av kong Rodulf. Ifølge Paulus Diaconus oppsto denne striden etter at Rodulfs bror hadde blitt vanæret og drept av Tatos datter Rumetruda i en historie som virker nokså oppkonstruert. Kampen mellom langobardene og herulerne skal ha funnet sted i 508 og endte med at herulerne ble slått og Rodulf falt. Dette slaget skal ha blitt et vendepunkt både for langobarder og herulere. For langobardene betydde det en styrking av deres selvfølelse som folk, en selvfølelse som senere førte til opprettelsen av et langobardisk kongedømme i Italia. Herulerne som folk ble imidlertid så svekket at de aldri mer opptrådte som et samlet samfunn.