Bhaktiretningen utviklet seg fra 400-tallet, og var særlig rettet mot gudene Vishnu og Shiva. Det kommer til uttrykk i diktverket (muligens 200 f.Kr.), hvor det framstilles som den høyeste frelsesveien. I verket (ca. år 900) uttrykkes bhakti presist og gjennomarbeidet. Sentrale begrep innenfor bhaktiteologien er: («uselvisk kjærlighet») («tilflukt» eller «underkastelse» under Gud) og («nåde»).