Paul McCartney ønsket imidlertid at omslaget skulle stå sterk kontrast til deres to siste kaleidoskopiske album, og Peter Blakes fargerike cover til Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. Robert Fraser foreslo for Paul at Pop Art-kunstneren Richard Hamilton skulle tilkalles til et møte med ham i Apples kontorer. Det skak ha vært ham som foreslo et helt hvitt album, men la til at hvis Paul syntes det ble for tomt, kunne en male en brun ring som så ut som en flekk etter en kaffekopp, ev. forsøkt med et avtrykk etter et avskåret eple. Han skulle ifølge Paul også ha gitt ideen til de nummerte eksemplarene. I et intervju med Beatles Unlimited Magazine No. 98-99 påsto likevel fotografen John Kelly at ideen til det hvite album var hans, og at han drøftet dette med John. John var på denne tiden svært opptatt av at alt skulle være hvitt. Yoko Ono og han selv kledde seg gjerne i helt hvitt, de skaffet seg en hvit Rolls-Royce, etc. Kelly hadde nettopp laget et helt hvitt julekort med skrift trykt i matt hvit skrift, som bare kunne leses dersom det holdtes i en bestemt vinkel mot lyset. Slik ønsket han også platen skulle være, men at den skulle være nummerert. John fikk nummer 000001, ettersom han var den som ropte høyest: «Baggy, number one!» George Martin fikk 000007 og Derek Taylor 000009, og mer enn 3.200.000 omslag ble nummerert.