Blant hans fineste verker er hans fire konserter, en for hver av instrumentene fiolin (skrevet i 1939), cello (1945) og piano (1962), og også den neoklassiske for fløyte, obo, trompet og strykeorkester. Alle disse verkene gir mye både til solistene og publikum, de er virtuose og svært vakkert skrevet, ofte på samme tid. De siste tre har uten grunn blitt oversett til de siste årene, da det har vært en gjenoppvåkning av interesse for de ekspressive mulighetene i disse mesterstykkene.