Et viktig trekk ved festspillhuset er dets uvanlige orkestergrav. Den er innfelt under scenen og dekket av en hette, slik at orkesteret er helt skjult for publikum. Denne funksjonen var en sentral for Wagners visjon, siden den fikk publikum til å konsentrere seg om dramaet på scenen, snarere enn den distraherende bevegelsen til dirigenten og musikerne. Designet korrigerte også volumbalansen mellom sangere og orkester, og skapte en ideell akustikk for Wagners operaer, som er de eneste operaene som ble fremført ved festspillhuset. Denne ordningen har imidlertid også gjort det til det mest utfordrende å dirigere i, selv for verdens beste dirigenter. Ikke bare er den overfylte orkestergraven innhyllet i mørke, men den akustiske etterklangen gjør det vanskelig å synkronisere orkesteret med sangerne. Dirigenter må derfor omskolere seg til å ignorere signaler fra sangere.