Arbeidet med bergartsvitring og hans kunsthistoriske interesse førte til en tidlig og livslang kontakt med bygningsvern, hvor han jobbet med geologi i steinbrudd, steinuttak og steinbearbeiding. Utgangspunktet var Wiener Stephansdom, hvor Kieslinger bidro med all sin kunnskap og ferdigheter under gjenoppbyggingen, og disse arbeider dannet grunnlaget for hans bok Die Steine von St. Stephan (1949), der han beskrev grensesnittet mellom bergart, bruk, bygningshistorie og forvitring. Av særlig betydning er det monumentale verket Die Steine der Wiener Ringstraße (1972) og hans monografi om brukbare bergarter i delstatene Kärnten (1956) og Salzburg (1964).