Da keiser Valerianus ble tatt som krigsfange etter slaget ved Edessa av kong Sjafur fra det persiske Sasanideriket i 260, etterlot de østlige provinsene i stor grad til perserne. Odaenathus forble romersk alliert; under tittelen konge ledet han den palmyrenske hæren og overfalt perserne i det de skulle til å krysse Eufrat og påførte dem et betydelig nederlag. Deretter stilte han seg på keiser Gallienus' side, sønn og etterfølger av Valerianus, som sto overfor opprøreren og usurpatoren Fulvius Macrianus. Denne erklærte sine sønner som keisere, etterlot en i Syria og tok den andre med seg til Europa. Odaenathus angrep den gjenværende usurpatoren og knuste opprøret. Han ble belønnet med mange framstående titler av Gallienus som således formaliserte hans selvetablerte posisjon i Østen. I virkeligheten hadde keiseren ikke noe valg enn å akseptere den nominelle lojaliteten til Odaenathus.