I norsk strafferett er ran definert i Almindelig borgerlig Straffelovs § 267, og har en strafferamme på inntil 5 års fengsel. Ved grovt ran benyttes § 268, som har strafferamme på inntil 12 år, eller inntil 21 år dersom ranet har medført død eller betydelig personskade. Grunnvilkåret for at noe skal anses som ran er, i likhet med tyveri, at man tilegner seg en gjenstand som er i en annens besittelse, og som tilhører en annen. Det må videre være anvendt vold eller trusler, eventuelt handlinger som setter fornærmede ute av stand til å forsvare seg, se § 267 første ledd. Det er også ran dersom man tvinger noen til å foreta en tapsbringende handling, jf. annet ledd. Om et ran er «grovt» vil måtte avgjøres etter en konkret helhetsvurdering, der visse momenter angitt i § 268 særlig skal tillegges vekt. Det skal særlig legges vekt på «om det er brukt grov vold, om det er truet med skytevåpen eller annet særlig farlig redskap, om ranet er nøye planlagt, foretatt overfor forsvarsløs person eller gjelder en betydelig verdi». Er det brukt skytevåpen vil ranet så godt som alltid anses som grovt, og det samme gjelder ved betydelig utbytte. I henhold til § 267 tredje ledd er medvirkning straffbart, det vil si at de samme bestemmelsene kommer til anvendelse på de som har medvirket som på de som har vært med og utført selve ranet. Medvirkere vil dog normalt slippe unna med vesentlig lavere straff.