I 1748 ble han ansatt som personell-kapellan hos sin syke far, Johannes Irgens, en stilling han hadde fram til 1756. På en reise til Marokko var han skipsprest, men han tålte ikke livet på sjøen og gikk i land til en stilling som prest i Fåberg. Han var en av de berømte 'potetprestene' som virket for opplysning og fremgang i norsk landbruk. I 1773 ble han stiftsprost og sogneprest til Nidaros domkirke. I 1779 ble han utnevnt til biskop i Bjørgvin bispedømme, hvor han var til han døde i 1803.