I sin kommentar til dette verset skriver Bhāviveka at det som ikke er konseptuelt av natur ikke kan uttrykkes gjennom verbale utdypninger eller noen annen form for språk. Det kan ikke formidles indirekte, og kunnskap gjennom språket er alltid et mellomledd. «Slikheten» er betinget bare av seg selv, og av denne grunn er den ultimate virkelighet hinsides språket. Språket kan bare formidle det som omtales i generelle vendinger. Selv om virkeligheten bare kan oppfattes direkte, og ikke gjennom språket, kan språket være et hjelpemiddel. At madhyamaka formidler at fenomenene er «tomme for egen eksistens» betyr at skolen ikke bare var engasjert i filosofiske angrep ().