Styrken i forlabbene og de store potene kan ha vært en tilpasning til klatring, både ved å heise opp kroppen og ved å ta av for støtet for en tung kropp ved hopping ned fra en viss høyde, enda det er uvisst om de faktisk klatret, selv om iallfall mindre eksemplarer antagelig kunne klatre (alle nålevende kattedyr kan klatre, men voksne tigre og løver klatrer sjelden og dårlig). Kanskje den «lille» S. gracilis kastet seg over byttet fra en gren slik f.eks. dagens leoparder og pumaer kan. Derimot er en gravende eller svømmende tilværelse usannsynlig, siden man ikke kjenner til at de tok fisk eller andre vannlevende dyr, slik for eksempel jaguaren ofte gjør, og klørene egnet seg ikke til graving. De store potene kan ha vært en fordel i snø, gjørme eller annet løst underlag – slik de er for f.eks. kanadisk gaupe og fiskerkatt. Fossilfunnene i asfaltsjøer tyder likevel på at de kunne havne i klisteret her.