Eidems linje var at kristendom og politikk ikke skulle blandes sammen, og at man heller ikke skulle protestere offisielt. Like fullt søkte han kontakt med Hitler, da som privatperson, og oppnådde audiens 2. mai 1934. Han forsikret da Hitler om at utlandet i økende grad ble klar over at nasjonalsosialismens innsats på politiske og sosiale områder var blitt det tyske folkets redning i en ytterst kritisk situasjon. Han sa også at upartiske utenlandske observatører i økende grad innså hvor mye verdifullt Hitlers stat hadde medført på det etiske område. Det var altså ikke nazismen, men den evangeliske kirkeledelsens kirkepolitikk Eidem kritiserte. Mens han fikk snakke i 15-20 minutter, overtok Hitler og snakket da uavbrutt i nesten 40 minutter, «» skrev Eidem om audiensen. «» Ved krigens utbrudd var Eidem innstilt på å forholde seg helt nøytral til stormaktene. De som utgjorde hans radiotale 26. august 1939 inneholdt den forklaring på krigen som han holdt fast på de neste årene: «» «Alle» var altså medskyldige i krigen, og da kunne heller ingen enkeltperson eller noen stat holdes ansvarlig.