Quintilian skrev det omfattende verket i tolv bind. Han delte retoriske studier inn i fem kategorier som forble stående i akademiske sirkler i mange hundre år. De fem er: (oppfinning) er prosessen som leder til utviklingen og finpussingen av argumenter. Når argumentet er ferdig utviklet, blir (disposisjon, eller arrangement) brukt for å finne ut hvordan alt skal arrangeres for å få størst mulig innvirkning på, og tilslutning hos mennesker. Denne deles gjerne inn i – en innledning, hvis hensikt er å vekke publikums sympati. Denne delen kalles av Aristoteles og Quintilian selv. – en beretning, gjerne kronologisk, som beskriver hva som har ledet frem til behovet for talen. – bevisførselen, der ens egne argumenter fremsettes. Betegnelsen brukes først og fremst av Quintilian. Enkelte andre deler dette inn i to deler: og . – i denne delen imøtegås motpartens reelle eller antatte motargumenter. Cicero slo sammen og i et avsnitt kalt , men i mange av hans egne taler opererte han likevel med et ganske klart skille mellom de to delene. – en formanende avslutning, der hovedargumentet slås endelig fast.