I spesifikke situasjoner rasjonaliserer personer med tvangslidelse ofte atferden sin, selv om de generelt innrømmer at atferden er irrasjonell. For eksempel kan en person som tvangsmessig sjekker inngangsdøren hevde at tiden og stresset forårsaket av å sjekke inngangsdøren er mye mindre enn tiden og stresset forbundet med å bli ranet, og dermed er det å sjekke det beste alternativet. I praksis er personen fortsatt ikke sikker etter å ha sjekket døra, og mener det fortsatt er bedre å gjøre enda en sjekk, og dette resonnementet kan fortsette svært lenge.