Slovakia var til slutten av første verdenskrig underlagt Ungarn innenfor Østerrike-Ungarn og ble i 1918 en del av republikken Tsjekkoslovakia. Béla Kun og kommunistpartiet kom til makten i Ungarn etter krigen og invaderte i 1919 Slovakia der de forsøkte å opprette en slovakisk sovjetrepublikk. Da Tsjekkoslovakia ble etablert var det rundt 6,7 millioner etniske tsjekkere, 3,2 millioner etnisk tyske og 2 millioner etniske slovaker i landet. I Slovakia var det 745000 etniske ungarere (madjarer) langs grensen mot Ungarn. I Bratislava var omkring 30 % av innbyggerne etniske ungarere. Republikken Tsjekkoslovakia var det eneste landet i Øst-Europa som opprettholdt et parlamentarisk demokrati i mellomkrigstiden. Tsjekkoslovakia ble innrettet som en sentralstat i strid med slovakenes ønske om autonomi. Slovakene var misfornøyde med tsjekkisk dominans i republikken der også administrasjonen i Bratislava for en stor del var dominert at etniske tsjekkere. Tsjekkoslovakia var en sekulær stat. I Slovakia sto den katolske kirke sterk, folk var skeptiske til tsjekkernes religiøse likegladhet og det var irritasjon over bøhmisk dominans i republikken. Tsjekkoslovakia ble sterkt berørt av den økonomiske krisen etter 1929 fordi landet hadde en eksportrettet industri, eksporten falt med 75 % og godt over 1 million ble arbeidsledige. Den økonomiske tilbakegangen preget særlig de industrialiserte sudettyske områdene. I mellomkrigstiden var slovakisk politikk preget av (ønske om å sikre og styrke kirkens makt politisk), antimodernisme og slovakisk nasjonalisme; det dominerende partiet var ledet av prestene Andrej Hlinka og Tiso. Hlinkas slovakiske folkeparti beveget seg i fascistisk retning og ble dominerende i Slovakia etter Hitlers maktovertakelse i 1933.