Tidlig på 1900-tallet ble det, i og utenfor Kristianialaget, og senere sosialdemokratiske ungdomsforbundet, drevet en sterk ungsosialistisk, til dels anarkistisk, kampanje. «Libertas»-gruppen, med Hansteen i spissen, var foregangsmenn i dette arbeidet. Hansteens idéer fikk først en betydelig tilslutning i den sosialdemokratiske ungdomsbevegelsen da ungdomsforbundet begynte å utgi i 1906. Samtidig var det vanskelig for Hansteen å kunne dra nytte av en organisasjon som på hans egen tid var mer opptatt av sosialistisk forkynnelse enn av den intense kamp mot sosialdemokratenes moderate politikk som Hansteen drev i hvert nummer av Til frihet. Hans viktigste anklager mot DNA var: Det unnlot å avskrive statskirken, begrenset seg til politisk kamp for 8-timers dagen selv etter at forslaget var tilbakevist gjennom en årrekke, sviktet generalstreiken ved å godta forliksråd og voldgift i arbeidskonflikter, satte staten over fagforeningene ved å godta statlig registrering og lovbeskyttelse av disse, og det eutvannet hele arbeiderbevegelsen ved å godta smågevinster ved valget heller enn en virkelig seier i den økonomiske kamp. I Kristianialagets første periode holdt Hansteen flere foredrag i laget og innledet gang på gang på massemøter om aktuelle spørsmål som f. eks. arbeidsløsheten, alltid ut fra et konsekvent anarkistisk-kommunistisk grunnsyn. Der var overfor al denne elendighet bare ett middel, sa han; å bryte med det nåværende samfunnssystem,. Både kapitalismen og staten måtte feies ut av verden og et anarkistisk byttesystem innføres. Man måtte forberede en internasjonal generalstreik. Tanker som disse vant fra 1902 og utover gjenklang hos enkelte av Kristianiabevegelsens medlemmer. Hos Hansteen finner vi lenge før invasjonen av svenske ungsosialister begynte alle de momenter som vi siden møter igjen i ungsosialismen: kamp mot religionen, avstandtagen fra parlamentarismen, propaganda for generalstreiken.