Ifølge boken begynte rumpeldunk som et enkelt, sopelimbasert spill, der spillerne brukte en lærball som sluff (det brukes fortsatt en lærball i dag), og de forsøkte å score mål med denne. Den gangen var målstengene bare trær som de skulle presse ballen inn i. Senere ble det tønner, deretter kurver, og til slutt ringer. Litt senere ble klabbene lagt til som forheksede steiner, muligens påvirket av den skotske høyrisikospirten «Creaothceann», der spillerne forsøkte å fange fallende steiner i en gryte de hadde på hodet.