Bang var skuespiller ved Det norske teatret (1945–46) og Nationaltheatret (1948–50), og satte også opp en rekke forestillinger for flere norske scener. Sitt gjennombrudd fikk hun i 1952, som Ragnhild i Olav Duuns , og gjorde utover på 50-tallet seg bemerket i nynorsk dramatikk som i Tarjei Vesaas og , samt tittelrollen i Lars Bergs debutdrama . Hun høstet også suksess i dramatiseringen av Johan Falkbergets . Bang viste sans for absurd drama, som i Pinters og i Bjørn Endresons Beckett-monologer .