Etter tapet i den første verdenskrig var flere folkegrupper som regnet seg selv som en del av det germanske området fordelt på flere stater og utover 1920-tallet ble pangermanismen en viktig del av den nasjonalsosialistiske tenkningen. Særlig var Heinrich Himmlers SS et uttrykk for dette. Også partiideologen Alfred Rosenberg var en eksponent for . Pangermanismen ble oppfattet som en legitimering og et grunnlag for tysk imperialisme og ekspansjon, men det ble sterkt hevdet at tenkningen var et grunnlag for at alle germanske folk var likeverdige. Videre ble det tenkt at «den germanske stammen» sto overfor et press fra andre folkegrupper, særlig slavere, men også jøder og disse måtte bekjempes da historien var en kamp folkeslagene imellom.