Rundt 1919 skiftet veien navn til , og mot slutten av 1920-årene var strekningen gjennom Agder i stor grad oppgradert for å kunne håndtere den fremvoksende automobiltrafikken. Flere strekninger på hovedveien ble finansiert med hjelp fra lokale bedrifter og banker. Ett eksempel er veien over Øyekleiva mellom Øye og Feda i Kvinesdal kommune. Den 8 kilometer lange strekningen stod kjøreklar i 1926, og var i stor grad finansiert med midler fra Flekkefjord og Kvinesdal kommuner sammen Flekkefjord Sparebank og Liknes Sparebank. miniatyr|Veianlegget Knuden fra 1922 er et eksempel på hvordan stamveien i vestre Agder ble bygget ut for å håndtere biltrafikk. Her ble veien lagt i sløyfe over seg selv. Dette var billigere enn å legge veien i rett strekning på en kostbar fylling. En annen trøblete strekning var veien mellom Søgne og Mandal. Veien gikk over Trysfjorden med ferje, og på hver side av fjorden var veien så bratt at biltrafikken fikk problemer. Særlig ille var det fra gården Klemma vestover til Vatne og Skagestadvatnet i Mandal. Den ene bakketoppen, «Griseryggen», hadde så skarp brytning fra stigning til fall «at bilene tildels ble hengende igjen på bakkekammen.» De verste flaskehalsene ble eliminert utover i 1920-årene, blant annet ble ferjestrekningen over Trysfjorden erstattet av en ny bilvei langs Tryfjorden i 1923, og videre opp til Døle bru i 1920-årene.