Inni selve vognkassen var det plass for opptil seks personer. Kusken plukket opp passasjerer som skulle til ulike destinasjoner langs ruten så lenge det var ledige plasser, for å bringe inn ekstra inntekter. Etter at postkontoret anskaffet seg egne diligencekjøretøyer ble det satt en øvre grense på passasjertallet, og billetten ble fordyret i forhold til de private passasjerdiligencene. Det var viktig for kusken å overholde ruten, og dermed måtte han opprettholde en gjennomsnittlig reisehastighet som i begynnelsen var på 11 til 13 km/t, i dronning Victorias tid opptil 16 km/t i daglys. Trette hester ble erstattet med uthvilte hester hver 10 til 15 engelsk mil (16–24 km), og noen ganger var oppholdstiden på stoppstasjonen så kort at vakten bare kastet fra seg den tiltenkte lasten og snappet til seg posten fra postmesteren.