Produktet var hovedsakelig rettet mot private forbrukere, til visning av spillefilm. Laserdiscen kunne vise film og bilder med 420 loddrette linjer. Det er en vesentlig høyere kvalitet enn rivalene på dette tidspunktet, video-systemene VHS og Betamax, som har 250 loddrette linjer. Film på Laserdisc var i letterbox-format så hele bildet var med. På VHS ble ofte brukt pan og scan, hvor bilde ble beskåret, som er en kontroversiell metode som ble kritisert av filmregissører og kinosjefer. Produktet oppnådde kun en liten markedsandel på videomarkedet.