I eldre Ibsenbiografier har det vært hevdet at Ibsenfamilien opplevde en sosial degradering og at Knud Ibsen ble herskesyk og begynte å drikke. Haave mener dette er feil; familien var ikke den eneste borgerfamilien i Skien som opplevde økonomiske problemer i 1830- og 1840-årene, men delte skjebne med store deler av sin klasse i de vanskelige tiårene etter Napoleonskrigen. Familien tilhørte et miljø som uansett distanserte seg sterkt fra bondebefolkningen i Norge og som opprettholdt sin borgerlige identitet gjennom slektsrelasjoner og akkumulert kulturell kapital. Livet på Venstøp var preget av selskapelighet og kontakt med andre borgerlige familier, og familien hadde ved folketellingen i 1835 hele fire tjenestefolk, tjenestepikene Marthe Haraldsdatter på 18 år og Anne Marie Johnsdatter på 20 år, foruten drengene Halvor Nielsen på 30 år og Thron Olsen på 60 år. Mellomstore gårder i Gjerpen på den tiden hadde sjeldent råd til mer enn halvparten så mange tjenestefolk. Det er heller ingen ting som tyder på at Knud Ibsen var alkoholiker i Henriks barndom; den senere utbredte fortellingen om Knud Ibsen som alkoholiker kan spores tilbake til en anekdote fortalt av Knud Ibsens nevø Karl L. Paus til Oskar Mosfjeld om at Knud Ibsen som gammel mann byttet til seg drammer mot egg fra egne høner, og er et eksempel på fjæra som ble til fem høns.