Kvalifikasjonsprinsippet innebærer at den kvalifiserte søker til en stilling eller embete skal ansettes eller utnevnes. Dette innebærer at det ikke er lovlig adgang til å ansette eller utnevne f.eks. den nest best kvalifiserte, eller velge fritt blant alle søkere som anses som kvalifiserte. Prinsippet bygger på den generelle saklighetsnormen og kravet til likebehandling i offentlig forvaltning. Kvalifikasjonsprinsippet innebærer at virksomheten må foreta en konkret som har til hensikt å avgjøre hvilken søker som er kvalifisert; det er strenge krav til hvilke momenter som kan vektlegges i denne vurderingen og til likebehandling av søkerne; vurderingen skal alltid bygge på utlysningsteksten og eventuelt stillingsbetenkningen der dette foreligger. Usaklig forbigåelse av bedre kvalifiserte søkere er ulovlig og kan utløse erstatningsansvar for virksomheten overfor den forbigåtte søkeren. Det er arbeidsgiveren som har bevisbyrden for at kvalifikasjonsprinsippet har blitt fulgt dersom en søker som mener seg forbigått klager saken inn for Sivilombudsmannen eller domstolene; arbeidsgiveren er derfor nødt til å dokumentere alle sider ved ansettelsesprosessen og vurderingene som ligger til grunn for ansettelsen. Kvalifikasjonsprinsippet er, ved siden av forbudet mot diskriminering, blant de viktigste begrensningene av arbeidsgivers styringsrett ved ansettelser. I motsetning til diskrimineringsforbudet gjelder kvalifikasjonsprinsippet imidlertid kun i offentlig og ikke i privat sektor.