Den aller viktigste arkeologiske oppdagelsen i Sumer var det store antallet med leirtavler med kileskrift. Sumerisk skrift er det eldste eksempelet på et skriftsystem som finnes. Selv om det er et billedskrift ble hieroglyfer benyttet først, og symboler ble senere lagt til for å representere stavelser. Stive halmstrå ble benyttet for å skrive på fuktig leire. En stor samling på over tusen tekster på sumerisk språk har overlevd fram til i dag. Disse består av personlig brev, forretningsbrev, oppskrifter, ordlister, lover, hymner, bønner, fortellinger, daglige nedtegnelser, og endog biblioteker fylt med leirtavler. Monumentale inskripsjoner og tekster på ulike objekter som statuer eller murstein var også vanlige. Mange tekster har overlevd i tallrike kopier ettersom de gjentatte ganger ble skrevet ned av skrivere under opplæring. Sumerisk fortsatte å være språket for religionen og loven i Mesopotamia lenge etter at semittisktalende folk hadde blitt den regjerende klassen. Sumerisk språk er generelt ansett som et isolert språk i lingvistikken ettersom det ikke tilhører noen kjent språkfamilie; akkadisk tilhører derimot til den semittiske andelen av de afroasiatiske språkene. Det har vært mange mislykte forsøk på å knytte sumerisk til andre språkgrupper. Det er et agglutinerende språk; med andre ord blir morfemer («enheter med mening») slått sammen for å skape ord, i motsetningen til analytiske språk hvor morfemer er lagt til andre for å lage setninger.