I 1946 vant Juan Peron valget i Argentina med massiv fagforeningsstøtte. Perons nye styre ble støttet opp av hans allianse med fagforbundene. Dette førte til store velferdsreformer, og bedre lønninger for argentinske arbeidere. En økonomisk krise på starten av 1950-tallet endte med ett militærkupp mot Peron i 1954, og etter harde kamper mellom bevæpnede fagforeningsmilitser og militære styrker flyktet Peron til Spania, der han ble fram til han ble gjenvalgt i 1974. Perons nasjonalsyndikalisme, også kalt «peronisme», blir ofte regnet som en venstreorientert utgave av fascisme. Mange italienske fascister dro videre til Argentina etter krigen for å unngå forfølgelse og fengsling fra alliert side, og disse var aktive støttespillere til Perons regime. Peron selv hadde vært militær attache i Italia i 1930-årene, og var derfor i stor grad inspirert av italiensk fascisme, selv om han hevdet at Peronismen var en annerledes ideologi, og ikke en variant av fascismen. I dag er Perons gamle parti "partido Justicalista" ett sosialdemokratisk parti som har sittet flere ganger i regjering også etter Peron, men siden 1976 har de aldri igjen forsøkt å avskaffe parti-demokratiet til fordel for en nasjonal-syndikalistisk ordning.