I 1983 var turneringen tilbake i USA, denne gang i Florida. Ballesteros gikk alle fire matchene fredag og lørdag med den fem år yngre debutanten Paul Way, som med sine 21 år var den nest yngste europeiske Ryder Cup-spilleren fram til da. De vant en match, delte en, og tapte to. Søndagens singlematch spilte han mot Fuzzy Zoeller. Zoeller hadde kun spilt en match så langt i turneringen på grunn av ryggproblemer, og alle ventet lett match for spanjolen. Men det ble et spennende oppgjør. Ballesteros hadde på ett tidspunkt ledet med tre hull, for så å tape fire hull på rad. Etter 17 hull var matchen uavgjort. Det 18. og siste hullet var et langt par 5-hull. Ballesteros hadde nesten klart å nå greenen på to slag tidligere under helgen, men for å klare det var han avhengig av et godt utslag, og et like godt andreslag. Nå klarte han ingen av delene. Utslaget havnet i den tykke roughen på venstre side av banen. Å rekke frem til greenen kunne han bare glemme, han ville ha mer enn nok med å komme ut på fairwayen. Men i stedet havnet andreslaget hans i en bunker, 230 meter fra hullet. Tilskuere og kommentatorer ventet at Ballesteros nå ville ta en jernkølle for å komme ut av bunkeren, uten tanke på å forsøke å komme frem til greenen. Men han valgte en 3-wood, en trekølle. «It was a combination of the outrageousness of the shot and the fact that it was almost physically impossible that makes it one of the best shots ever hit», sa lagkamerat Ken Brown senere. En chip og en putt, og hullet og matchen var delt. USA vant turneringen med ett poeng, 14 1/2 mot Europas 13 1/2. Europa hadde aldri vært nærmere å vinne Ryder Cup på amerikansk jord.