Boken tar for seg hvordan undertrykte, fattige og ukyndige mennesker kan bryte ut av sin undertrykte tilstand gjennom å oppdage sin egenverdi og samtidig sitt ansvar for sin rolle i samfunnet, i en læresituasjon der lærer og elev ser på et felles mål i fri utfoldelse, istedenfor det Freire kaller «bankundervisning», hvor lærerens kunnskap plasseres i eleven uten elevens deltagelse. Boken tar også for seg hva det vil si å være frigjort og hvilket ansvar det legger på individet. Frigjøring i dette perspektivet kan være en smertefull opplevelse, fordi undertrykkerens metode innebærer at de undertrykte ikke vet at det ikke er rettferdig at undertrykkeren er mer verdt enn de selv. I Freires frigjørende pedagogikk skal individet bli klar over sin situasjon som undertrykket, og på den måten også klar over kampen som må til for å komme seg ut av den. For Paulo Freire er ikke revolusjon bare et maktskifte, fordi den som undertrykker andre ikke selv er et helt menneske. Undertrykkeren blir frigjort når den undertrykte frigjør seg selv.