Boken er komponert som en kommentar til og forklaring på et eiendommelig ritual fra romersk religion i en helligdom for gudinnen Diana ved Nemisjøen, sør for Roma. Denne helligdommen var voktet av en prest som var en rømt slave og som hadde fått sitt embete ved å drepe forgjengeren. Frazer mente at dette ritualet må ha vært fra en meget eldre tid. Han antok at grunntanken bak ritualet hadde vært at kraften for livsframbringelse var knyttet til en kropp (for eksempel et tre eller en prest), at kraften med tiden ble svekket sammen med kroppen den besto av, og at kraften kunne fornyes ved å bli overført til en ny kropp ved hjelp av drepe (eller felle) den gamle kropp. Frazer mente at dette kunne sannsynliggjøres ved å sammenligne med magiske og religiøse forestillinger og ritualer fra hele jorden. Frazers overordnede teori overbeviste ikke hans fagfeller, men Frazer fornyet forskningen av den gresk-romerske antikken ved å dra inn etnografisk viten om opprinnelige kulturers myter, ritualer og forestillinger som opp til årene fram til den første verdenskrig var blitt innsamlet fra store deler av verden. I dag betraktes Frazers verk som foreldet, men hans innsats står fortsatt, først gjennom at han var en foregangsmann i sitt fag, men også takket være det store faktamaterialet som han samlet inn.