Han ble utnevnt som marskalk av Frankrike i 1741 og fikk kommando over en stor hær. Med denne hæren skal han visstnok ha sagt at han skulle oppnå fred i løpet av tre måneder utenfor bymurene til Wien. Det er tvilsomt at han virkelig sa dette, siden han var en av de personene som best kjente de militære og politiske forholdene i denne perioden. Disse forholdene gjorde handlingene hans, både som general og statsmann, resultatløse, og den eneste bragd han oppnådde var en heltemodig tilbaketrekking fra Praha. På ti dager førte han 14 000 mann inn i og gjennom Böhmerwald og påførte fienden store tap, uten at han selv ble avskåret. Hans underordnede, François de Chevert forsvarte Praha så godt at østerrikerne bare var glad til for å slippe ham tilbake til lederen sin uten kamp. Felttoget brakte derimot skam til Belle-Isle og han ble latterliggjort i Paris, og som ikke det var nok, ble han tatt til fange av britene. Han var et år i England tross i kravet fra Ludvig XV og keiser Karl VII om å utlevere ham. Under felttoget i 1746-47 kommanderte han hæren til Piemonte ved grensen til Alpene. Troppene hans erobret Antibes og Nice, men ble slått i slaget ved Assietta. Selv om han hadde kommandoen over en demoralisert og underordnet hær, klarte han å slå tilbake invasjonsforsøkene til de østerrikske og italienske styrker, føre krigen tilbake til slettene i Lombardia. Da freden kom hadde han derfor vunnet tilbake det militære ryktet sitt, og ble gjort til hertug i den franske adelen (1748). I 1757 fikk han ytterligere ære da kongen gjorde han til forsvarsminister.