Etter 1850 ble det i europeiske byer vanlig med mer sosialt ensartede strøk. Også i Kristiania fikk strøkene klarere klassekarakter enn tidligere, blant annet ved at borgerskapet la vekt på å bo i rene boligstrøk. Og når et strøk har fått et klassepreg, slik skillet mellom østkant og vestkant bidro til, fester denne karakteren seg i folks bevissthet. Også arbeiderklassestrøk hadde forskjellig status og leienivå: Grünerløkka ble anlagt nær mange fabrikker og godt betalte arbeiderplasser, fikk trikk tidlig, parker og det ble stilt krav til leiegårdenes fasader. Slik uttrykte Grünerløkka et viktig kjennetegn ved den byformen som var hentet fra Berlin: strøket der man bodde inneholdt både arbeidsplassen og boligen og det man ellers trengte i dagliglivet, som butikker, gjerne i form av overdekkede markeder, serveringssteder, skoler, bad, kirke.