I 1844 ga Balbo ut boken (Italias håp). Dette verket var delvis et angrep på Vincenzo Giobertis bok fra 1843. Gioberti mente at Kirken samlet Italia, og derfor måtte paven være det natulige samlingspunkt. Balbo mente, som Niccolò Machiavelli før ham, at Kirken splittet Italia. Slik ble Balbos retning kaldt en neoghibellisme som en motpol til Giobertis neoguelfisme. I tillegg hadde Balbo en langt mer presis gjennomgang av hvordan Italia burde samles enn Gioberti hadde. I møtet mellom liberale elementer og katolske verdier, måtte det inngås premisser og deretter dannes en politisk plattform, mente Balbo. Privat eiendomsrett måtte ivaretas, men sosiale reformer var også viktig. Balbo mente Piemontes hær skulle gjennomføre et oppgjør og tvinge kongen til å utstede en liberal grunnlov inspirert av Frankrike og Storbritannia. Tanken var at Østerrike kunne akseptere et tap i Nord-Italia mot å styrkes på Balkan.