Den svenske arkeologen Inger Zachrisson (1936–) har delt idéhistorien om samenes forhistorie inn i fire faser. I perioden 1820–1860 mente lærde, som den svenske arkeologen Sven Nilsson (1787–1883), at samene var en nordisk urbefolkning. Disse skulle ha levd over hele Skandinavia. Mens perioden 1860–1900 var kjennetegnet av oppfatningen om de «to steinalderkulturen», en i nord og en annen i sør. Mer radikale overtoner tok plass i den tredje perioden fra 1900 til 1970, der den svenske arkeologen Oscar Montelius (1843–1921) anså samene som en egen rase. En annen svensk arkeolog, Gustaf Hallström (1880–1962), var overbevist om at steinalderkulturen i Nord-Sverige var av skandinavisk opphav, mens samene hadde migrert inn i regionen mye senere. Den fjerde perioden etter 1970 utviklet seg i Norge og var inspirert av sosialantropologi. Sosialantropologen og arkeologen Knut Odner (1924–2008) og arkeologen Bjørnar Olsen (1958–) var inspirert av teoriene til sosialantropologen Fredrik Barth (1928–2016), som dannet en teori om at samisk etnisitet hadde oppstått under kulturelle interaksjoner. Disse interaksjonene hadde innbefattet både samarbeid og konflikt. Samhandlingene oppstod mer spesifikt mellom jegergrupper i Nord-Norge og Finland og jordbrukere som produserte metall i det sentrale og østlige Russland. Dette skulle ha skjedd i bronsealderen. Zachrisson inndeling av periodene er fulgt i den følgende fremstillingen.