Fly som flyr nær eller over lydens hastighet bruker av og til dreibare vinger (eng. ), og overlydsfly kjennetegnes ofte ved tilbakestrøkne vinger eller deltavinger og ved spesielle vingeprofiler. Grunnen til dette er forskjellen i strømningsegenskapene til fluider mellom det subsoniske og det transsoniske/supersoniske hastighetsområdet. I en subsonisk strømning utgjør den induserte motstanden en betydelig del av totalmotstanden, spesielt ved stor angrepsvinkel. Når strømningen blir transsonisk og senere supersonisk, oppstår det en lokal sjokkbølge på vingens overside som forårsaker bølgemotstand på flyet. Denne motstanden er proporsjonal med vingelengden – jo lengre vingen er, desto større sjokkbølge blir dannet når flyet nærmer seg det supersoniske hastighetsområdet. Dermed blir en lang vinge, som ellers er av stor nytte ved lave hastigheter, ødeleggende for flyets ytelse ved transsoniske hastigheter. En måte å løse dette problemet på er å benytte dreibare vinger, dersom det lar seg gjøre med tanke på flyets tiltenkte design og formål og den ekstra vekten og kompleksiteten en bevegelig vinge tilfører.