Det teosofiske aspektet av Kabbala er i seg selv utviklet via to historiske former: middelalderens klassiske zohariske Kabbala (ca 1175 - 1492 - 1570), og lurianske Kabbala (1569 og til i dag, navngitt etter Isaac Luria) som assimilerte middelalderens Kabbala til dets bredere system og ble grunnlaget for den moderne jødiske Kabbala. Etter Luria var det to nye mystiske former som populariserte Kabbala i jødedommen: antinomistisk-kjettersk sabbatianistiske bevegelser (1666 - 1700-tallet), og hasidisk jødedom (1734 og til i dag). I samtidig jødedom er de eneste hovedformer av jødisk mystikk som fulgte lurianske Kabbala og dets senere kommentarer, mangfoldet av retninger innenfor hasidisk jødedom, og nyhasidisme (skriftene til Martin Buber, Abraham Joshua Heschel, Lawrence Kushner, Zalman Schachter-Shalomi, Arthur Green og andre), og som også omfatter ny-Kabbala, i ikke-ortodokse jødiske trosretninger.