Ettersom depresjonen fortsatte, forsøkte Roosevelt offentlige arbeid, landbrukssubsidier og andre tiltak for å få økonomien i gang igjen, men han gav aldri helt opp å balansere budsjettet. Resultatet var at arbeidsledigheten forble høy gjennom New Deal-årene, og konsum, investering og nettoeksport, grunnpillarene i økonomisk vekst, forble lave. Med investeringspolitikk kunne regjeringen sørge for de trengte investeringene ved å senke skattene, øke styresmaktenes pengebruk og øke hvert enkelt individs inntekt. Ettersom den enkeltes inntekt økte, ville de bruke mer. Ettersom de brukte mer, ville en komme inn i en sirkel som ekspanderte effekten av den innledende bruken. Ekspansiell investeringspolitikk involverte derfor senkning av skatter eller økning av regjeringens bruk av penger for å motvirke syklisk arbeidsledighet og sen vekst i en nedgangstid.