Den første av amtmennene, Ditlev von Pentz, hadde bakgrunn som dansk landeier og embetsmann. De neste amtmennene hadde også bakgrunn i den dansk-norske embetsmannskulturen, med utdanning fra København. Etter 1814 var alle amtmennene jus-utdannet i Oslo. Tre av amtmennene (Bendeke, Weidemann og Heidmann) var «eidsvollsmenn», det vil si medlemmer av Riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814. Flere av amtmennene utover 1800-tallet var stortingsrepresentanter (Weidemann, Heidmann, Kyhn og Mørch). Etter at politikken ble partidelt i 1884 ble det mindre vanlig at amtmenn samtidig kunne være partipolitikere. Den første fylkesmannen som hadde politisk bakgrunn som hovedgrunnlag for fylkesmannsstillingen var Knut Nordanger, som ble utnevnt i 1935. Han var også den første som ikke var jurist. De fire siste fylkesmennene, fra og med Arnfinn Lund (utnevnt 1979) til Sigbjørn Johnsen fulgte det samme mønsteret som i resten av landet: at stillingene tilfalt erfarne politikere, hovedsakelig i hjemfylket.