Hino-modellene hadde begrenset appell i markedet, men dette endret seg i 1982 med innfasingen av F-serien. F-serien vist seg å være fortreffende som distribusjonsbiler ved å være driftssikre og slitesterkt. I de første fem år var det solgt et par hundre biler, men delesalget for vedlikeholdsbehovet var på et minimum. Det eneste problemet som ikke kunne løses, var rustangrep som gav Hino lastebiler (og busser) begrenset levetid. Monteringsarbeidet opphørt i 1985 da fraktratene for transport av lastebiler var redusert slik at det ikke lenge var lønnsomt med sammensetning av de importerte kjøretøyer. To år senere, 1987, hadde registreringsarkivet 435 kjøretøyer i Norge av merke Hino.