Rorbuene var fiskernes bosted under lofotfisket, og en kjenner til at Kong Øystein Magnusson fikk bygget rorbuer i 1110. Dette er omtalt i kongesagaen , som (fiskemannshytter). Sannsynligvis har det vært rorbuer også før den tid, muligens jordgammer som generelt ble brukt gjennom hele middelalderen. Senere var det enkelt for de som kom til Lofoten å få satt opp egne rorbuer og fiskehjell, fordi grunnen i de fleste fiskeværene var eid av kronen eller kirken. Mot å betale en avgift til grunneieren kalt landvarde, kunne de sette opp sine egne buer. Denne avgiften er omtalt første gang fra 1103 til 1107, og var på fem fisker for hver av dem som rodde ut på vågafiske (senere lofotfisket). Denne taksten holdt seg lenge, senere kilder i 1520 omtaler fremdeles fem fisker. Ikke bare ga utleie av grunn for rorbuene skatteinntekter, det var også fordelaktig for innkreving av andre skatter pålagt fiskerne at de var samlet på spesielle steder.