Mange kulturer viser spor av førhistorisk menneskeofring i deres mytologier og religiøse tekster, men opphører praksisen før begynnelsen av historisk tid. De bibelske fortellingene om Abraham og Isak kan vurderes som eksempler på en etiologisk myte som forklarer avskaffelsen av menneskeofring. Vediske (bokstavelig «Menneskeofring») er allerede en ren symbolsk handling i dens eldste bevitnelse. I henhold til Plinius den eldre ble menneskeofring i antikkens Roma forbudt av en bestemmelse av det romerske senatet i 97 f.Kr., skjønt på denne tiden hadde praksisen blitt så sjelden at bestemmelsen var stort sett en symbolsk handling. Menneskeofring straks den ble forbudt ble vanligvis erstattet av enten dyreofring eller av en symbolsk ofring med dukker eller avbildninger som med ritualene med Argei i Roma.