Den første loven om skoler på landet kom i 1827 og viste til prinsippet om pliktig skolegang fra 1739. I tillegg til kristendomskunnskap, skriving og regning var geografi og historie på vei inn blant skolefagene. En undersøkelse 1830-tallet kartla at 80-90 % av barna fikk skolegang, men under halvparten lærte å lese skikkelig, mens enda færre lærte å skrive og regne. Byskoleloven fra 1848 reiste krav om to undervisningsdager på seks timer i uken. Øvre grense for elevtallet i en skoleklasse ble satt til 60. Kvinnelige lærere var tillatt. I byene ble offentlige skoler, allmueskoler, kalt «fattigskoler», fordi skoler og fattigvesen ble finansiert av samme kassen. Folk med bedre råd sørget for å sende barna sine på privatskole.