Det italienske ordet «stiletto» kommer fra latinske , et tynt skriveinstrument som romerne benyttet til å risse i voks- eller leirtavler i antikken. Stiletten som våpen begynte å bli kjent i overgangen mellom senmiddelalderen og renessansen da det ble et lett, sekundært håndvåpen for riddere. Etter opprinnelig å ha vært formet som et rent angrepsvåpen ble stiletten også benyttet for å gjøre ende på en falt eller såret pansret motstander. Det tynne våpenet var smalt nok for å trenge inn gjennom smale sprekker i en rustning eller selv øyensprekken på en hjelm. En alvorlig såret motstander som ikke var forventet å overleve kunne bli gitt et «nådestikk», fransk: , derav betegnelsen .