Sammen med Kongeriket Preussen ledet Østerrike Det tyske forbund fra 1815. Under keiser Franz og hans nærmeste medarbeider Klemens von Metternich var det eneveldige Østerrike selve symbolet på reaksjonen i Europa etter Wienerkongressen. Under revolusjonsåret 1848 ble flere opprør slått ned, fremst av de revolusjonen i Ungarn, og et større forsøk på sentralisering ble påbegynt i 1849. For første gang prøvde ministre å omforme monarkiet til en sentralisert byråkratisk stat, styrt fra Wien. Særlig Kongedømmet Ungarn sluttet å eksistere som en separat enhet, og ble delt inn i flere distrikter. Etter at Habsburgmonarkiet tapte kriger i 1859 (slaget ved Solferino) og 1866 (slaget ved Königgrätz), gikk man bort fra denne politikken. Etter flere år med eksperimentering kom man frem til Ausgleich (det østerriksk-ungarske kompromisset i 1867), med det ble det såkalte dobbelmonarkiet Østerrike-Ungarn opprettet. I dette systemet fikk Kongedømmet Ungarn suverenitet og et eget parlament. Kun en personalunion og et felles utenriks- og militærstyre knyttet det til resten av Habsburgområdene.