I 1541 ble sjællandsk alen innført i Danmark-Norge. Det utgjorde 63,26 cm da det innført og gjorde foten til 31,63 cm. I 1683 ble det innført et nytt mål- og vektsystem basert på rhinsk fot. Samtidig ble det dansk-norske alensystemet avløst av et nytt fotsystem. En fot ble satt til å utgjøre 31,402 cm. Imidlertid viste det seg at den danske astronomen Ole Christensen Rømer (1644–1710), som hadde hatt ansvaret for det nye systemet, hadde gjort en feilanalyse den rhinske foten. Den dansk-norske foten ble derfor justert til 31,38535 cm fra den 10. januar 1698. Denne lengden holdt seg slik til i 1820 i Danmark, da foten med forordning ble satt til 31,375 cm. På denne tiden var Norge kommet i union med Sverige, så den norske foten var fortsatt 31,38535 cm. I lov av 28. juli 1824 ble imidlertid også den norske foten konvertert til 31,375 cm. Dette målet gjaldt fram til fotsystemet ble avviklet til fordel for metersystemet i Norge. I Danmark ble imidlertid forordningen opphevet i 1835 og foten justert til 31, 385 cm. Denne holdt seg slik til danskene gikk over til metersystemet (i praksis fra 1907). Både Danmark og Norge undertegnet meterkonvensjonen i 1875, men landene tok altså ikke i bruk metersystemt før mange år senere. Gamle alen, fot og tommer ble imidlertid etter dette satt i sammenheng med det nye målesystemet.