Grunnloven av 1889 for keiserriket Japan (vanligvis kalt for «Meijigrunnloven» etter keiseren som styrte da den ble skrevet) var den grunnleggende loven for den tidligere japanske staten. Den ble innført etter Meijirestaurasjonen i 1868 og ga en blandet form for konstitusjonelt og eneveldig monarki, basert både på modeller fra både Preussen og Storbritannia. I teorien var keiseren av Japan, , den øverste hersker, og kabinettets statsminister ble valgt av et keiserlig råd, som var keiserens tilhengere. I teorien var keiseren statens overhode, men det var statsministeren som var den faktiske lederen av regjeringen. Under Meijirestaurasjonen ble statsministeren og hans kabinett ikke nødvendigvis valgt fra de valgte medlemmer av riksdagen. I opprettelsen av den nye etterkrigsgrunnloven fra 1947 ble Meijigrunnloven fullstendig omskrevet.