Salmer blir kategorisert som individuelle klager fordi de hovedsakelig består av disse elementene. Det har forøvrig vært en diskusjon hvorfor det finnes et vendepunkt i alle individuelle klagesalmer i Salmenes bok (utenom Salme 88), hvor bønnen går over i takk og lovsang. Det finnes tre ulike måter å forstå disse takk- og lovsangsmomentene i salmene, og disse representerer måter å oversette verbet i Salme 13:6 «jeg har satt min lit til» (). Det kan enten tolkes som et ordinært perfektum (som oversettelsen), eller det kan tolkes som et (også kalt ): «Men jeg stolte på din trofasthet» underforstått at den som ber skal tenke seg at hjelpen allerede har inntruffet ved at bønnen er fremført. Den tredje måten å oversette dette på er som et : «Jeg stolte på din trofasthet», i betydningen fortid, hvor man uttrykker at bønnhørelsen allerede har funnet sted. I så fall vil vers 6 være et tillegg som er satt inn etter at bønnen har blitt oppfylt. Hver av disse måtene å forklare stemningsomslagene i de individuelle klagesalmene har hatt sine tilhengere. Men den forklaringen som har vært mest populær, og som bl. a. Hermann Gunkel stod for var den andre av disse løsningene: eller hvor bønnhørelsen ble forutsatt som en del av bønnehandlingen.