Spartanerne trodde at kjærlighet fra en eldre aristokrat var avgjørende for at gutter i tenårene skulle kunne utvikle seg som frie borgere. Den herskende klasse innførte dermed en utdanning med grunnlag i pederastiske forhold, som alle borgere måtte rette seg etter. Eforene bøtela alle kvalifiserte menn som ikke elsket en gutt, for på tross av hans eksellense, hadde han feilet i å gjøre en elskede «lik seg selv». På samme måte var det skamfullt dersom en gutt ikke fant seg en elsker. Innen de hadde fylt tolv år «var det ingen av de mer håpefulle guttene som ikke hadde en elsker i sitt selskap».