Korpset har i disse snart 200 år, spilt en viktig faktor i musikklivet i Oslo (Kristiania). På 1800-tallet var Militærmusikken et viktig innslag i bybildet, med sine konserter i byens «promenadestrøk». Musikken var så populær at da «promenadestrøkene» ble flyttet til andre deler av byen, ble militærmusikken flyttet etter og nye musikkpaviljonger bygget. En av hovedårsakene til korpset popularitet på 1800-tallet, var at det var det eneste orkester man hadde mulighet til å høre utenom dansemusikken på lørdagskvelden og gatemusikantene. På 1800-tallet var Brigademusikken også den eneste institusjonen for utdannelse i musikk i Kristiania. De aller fleste kjente, norske komponister fra denne tiden var elever og musikere ved korpset, eller ble undervist av musikerne. Johan Svendsen var ved korpset fra 1856 til 1862, og Johan Halvorsen fra 1881 til 1883. Flere av korpsets instruktører og sjefer ble sentrale skikkelser i norsk musikkmiljø, som italieneren Paolo Sperati (1821-1884) hvis ledelse gav korpset et musikalsk oppsving, og komponisten Ole Olsen (1850-1927) som var en av Kristianias kanskje mest fremtredende musikkpersonligheter og var en produktiv komponist. Et annet navn som fikk stor musikalsk betydning for korpset var Johannes Hanssen (1874-1967) som var sjef og dirigent fra 1926 til 1934. Hanssen skapte seg også et navn som komponist, og er kanskje mest kjent for (1904). I 1940 ble korpset utsatt for meget sterkt press fra okkupantene, som med korpsets hjelp ville innynde seg hos befolkningen. Både sjefen Alfred Evensen (1883-1942), og musikerne nektet å medvirke, med det resultat at musikerne ble suspendert uten lønn og Evensen arrestert.