Kirkemøtet i Whitby i 664 utgjør et markant vannskille da kong Oswiu av Northumbria besluttet å følge romersk framfor keltisk religiøs praksis. Talsmannen for den dominerende fraksjonen var sankt Wilfrid fra Northumbria. Han hadde blitt meget imponert over makten og det overdådige leveviset til den katolsk kirke. Ved å benytte subsidiære argumenter om stridspørsmål som dateringen av påsken og praksis i kronraking etablerte Wilfred den religiøse-politiske modellen at kirken ikke var endelig ansvarlig for den lokale kongen, men til erkebiskopen og til paven. Det ble en tradisjon for hver erkebiskop av Canterbury å motta pallium fra paven i Roma. Denne tradisjonen varte helt fram til den engelske reformasjonen.