I Edo-tiden ble ordet til en betegnelse for en samurai som i egenskap av lensherre ytet shōgunen en reiseinntekt på mer enn 10 000 koku. Føydalherrer med lavere inntekt ble kalt shōmyō (小名, = ). Ved å ilegge dem en rekke forpliktelser kunne Tokugawa-shōgunatet skaffe seg større kontroll over daimyōene. De måtte for eksempel stille familiemedlemmer som gisler, og i rammen av dele sin egen tid i to halvdeler, mellom opphold i sine len og i Edo.