Hans raskt voksende styrker oppflammet et enormt bondeopprør, og rykket nordover og erobret mange byer. Opprørshæren var nøkkelen til at taipingerne hadde så stor fremgang. Den hadde høy disiplin og preget av fanatisk kampvilje. Kampene var alltid særdeles blodige og ekstremt brutale, med lite artilleri, men svært store styrker bevæpnet med håndvåpen. I 1856 var taipingernes hærer på drøyt én million mann. Hovedstrategien var å erobre de viktigste byene, konsolidere seg der og så marsjere ut på landbygda for å møte de keiserlige styrker ute på feltet.