Tacitus siterer en del av sine kilder direkte, blant dem Cluvius Rufus, Fabius Rusticus og Plinius den eldre, som hadde skrevet og et historisk verk som var en fortsettelse av det til Aufidius Bassus. Tacitus benyttet og samlinger av brev (). Han tok også informasjon fra . Disse var en samling med bøker av de som var kritiske keiserne. De forteller om martyrer for friheten, særlig menn som begikk selvmord. Mens han la ingen verdi på den stoiske teori om selvmord og vurderte selvmord som skrytende og politisk nytteløst, ga han ofte framtredende plass til talene til de som var i ferd med å begå selvmord, eksempelvis Cremutius Cordus’ tale i IV, 34-35.