Befolkningen i Skottland vokste fremdeles i første halvdel av femtenhundretallet. Men kornmangel og store pestepidemier i periodene 1584-8, 1595 og 1597–1609 fikk befolkningsutvidelsen til å flate ut etter hungersnøden i 1590-årene. Sult var vanlig i 1620-årene. De parlamentariske invasjonene av Skottland under den engelske borgerkrigen førte til ødeleggelse av avlinger og forstyrrelse av markedene som resulterte i alvorlig matmangel. De fredelige forhold etter restaurasjonen av monarkiet i 1660 fikk befolkningen til å vokse i lavlandet. Men på høylandet vokste befolkningen under hele tiden fra begynnelsen av sekstenhundretallet til langt inn i syttenhundretallet. I 1691 kan befolkningen ha nået 1,2 millioner, men mislykkede høst i 1695, 1696, 1698 og 1699 førte til alvorlig hungersnød og avfolking, særlig i nord. Sult drepte sannsynligvis 5 til 15 prosent av den skotske befolkningen, men i områder som Aberdeenshire nådde dødsraten 25 prosent. Mellom 1650 og 1700 migrerte omtrent 7000 skotter til Amerika, 10–20.000 til Europa og England og 60–100.000 til Irland.