Hun og moren var flyttet til København i 1872, og året etter ble hun dansk gift med Victor Kieler, overlærer ved Frederiksborg lærde skole. I 1876 var Laura Kieler på vei hjem etter et lenger opphold i Italia. Underveis besøkte hun familien Ibsen i München, men traff bare Ibsens kone Suzannah. Laura Kieler betrodde henne at de hadde vært så lenge i Italia fordi mannen var syk av tuberkulose og måtte til syden for å bli frisk igjen. Et slikt opphold hadde han slett ikke råd til, men den handlekraftige Laura hadde tatt opp et lån, uten å fortelle ham det - noe en gift kvinne ikke hadde lov til. Men Victor Kieler gjenvant helsen under utenlandsoppholdet, og Laura mente hun skulle greie å tjene nok på bøkene sine til å tilbakebetale lånet. Det klarte hun ikke, og måtte ta opp enda et lån. Etter hvert ble situasjonen desperat. Hun ba derfor Ibsen om hjelp til å få utgitt en av romanene hennes, men han nektet å legge navn til en bok han mente var dårlig. Dermed kom sannheten om lånet for en dag, og Victor Kieler fantes ikke takknemlig mot sin kone. Tvert om forlangte han skilsmisse og nektet henne samvær med barna. Laura fikk et sammenbrudd og tilbrakte en måned innlagt på et psykiatrisk sykehus, etter det amtmannen i Hillerød kalte «en unødig brutal prosess». Et par år senere angret mannen seg og ba henne komme hjemme igjen, og dette godtok hun for å få være sammen med barna sine. Men så utkom i 1879, og fordi Laura Kielers historie var velkjent i København, rippet det opp i den ulykkelige fortiden hennes. Hun prøvde å få Ibsen til å skåne henne ved å gå ut med en offentlig benektelse av at hun hadde vært modell for Nora - men det ville ikke Ibsen.