Frans I fortsatte sin politikk med å søke en mellomvei i det religiøse skillet i Frankrike. Det varte fram til hendelsen med hvor antikatolske plakater ble hengt oppi Paris i fire andre byer, i løpet av natten til 17. oktober 1534. En av dem ble hengt opp på døren til kongens soverom, og skremte Frans I inngående. Plakatene var lutherske, men zwingliansk i sin ekstreme antikatolske vesen, særlige den absolutte avvisningen av den katolske lære om virkelig tilstedeværelse. Protestantismen ble identifisert som «en religion av opprørere», og hjalp den katolske kirke til å definere protestantismen som kjetteri. I kjølvannet av posterne ble kongen langt hardere mot protestantene. Frans I hadde blitt hardt kritisert av katolske autoriteter for hans innledende toleranse mot protestantismen, men ble nå engasjert i å undertrykke dem. På samme tid arbeidet han for en allianse med det osmanske riket. De osmanske og muslimske ambassadørene fulgte kongen til Paris hvor de overvar at de som ble tatt eller mistenkt for å hengt opp plakater i ble brent på bålet den 21. januar 1535 foran katedralen Notre-Dame.