Selv om Zola og Cézanne hadde vært venner siden barndommen, "som brødre, i samme krybbe", og gikk på samme skole i Aix-en-Provence, gikk vennskapet i oppløsning i deres senere liv, antagelig hovedsakelig grunnet Zolas fiktive beskrivelse av Cézanne og kunstmalernes bohemiske liv i romanen (, 1886). Romanen fortalte relativt nøyaktig og detaljert om kunstlivet i Paris på midten av århundret. Her introduserte han romanfiguren Claude Lantier på nytt, og fortalte om hans strid og anstrengelser for å male det store mesterverket som reflekterte hans talent og geni. Zola benyttet seg av sin felles bakgrunn med Cézanne for sin fiktive maler. Som Cézanne er han en revolusjonær kunstner, men hans kunst er misforstått av det store kunstpublikumet som er bundet av tradisjonelle emner, teknikker og representasjoner. Mange av de karaktertrekk tilskrevet Claude Lantier er sammensatt ikke bare av Cézanne, men også av livene til flere impresjonistiske malere som Claude Monet og Édouard Manet. Zolas eget selvportrett kan bli forstått i romanforfatteren Pierre Sandoz. Romanen dekker en tidsramme på rundt 15 år og slutter i 1870. Zola undersøker framveksten av realisme, naturalisme og impresjonisme i malekunsten.