I Vest-Bengal var Indias sivile forsvarsminister Srikumar Mukherjee personlig til stede for å følge redningsarbeidet. Per 15. april hadde alle viktige veier og jernbanelinjer til 50 % av befolkningen blitt ryddet for hindringer. Imidlertid hadde noen av de hardest rammede byene i løpet av 16. april fortsatt ikke mottatt offentlig støtte, noe som skapte et utbredt sinne. Mukherjee innrømmet at delstatsregjeringen hadde problemer med å dele ut matrasjoner, og ga mangelen på hjelpearbeidere skylden for det forsinkede hjelpearbeidet. Senere ba han tjenestemenn i delstaten om å kjøpe forsyninger lokalt. Ifølge den internasjonale hjelpeorganisasjonen ActionAid hadde kun 7 000 presenninger blitt distribuert i løpet av 17. april. Mukherjee hevdet på sin side at 57 000 presenninger hadde blitt delt ut. Delstatsforsamlingen kunngjorde at det skulle gis pengestøtte på 10 000 indiske rupi til de hjemløse samt en erstatning på 2 lakh rupi til slektninger av de avdøde. En samlet sum på 5 lakh rupi ble satt av til å gjenoppbygge hus, mens et tonn ris samt presenninger var satt av til direkte hjelp.