Det skilles i teorien mellom formell og materiell sannhet. Sistnevnte er det som forbindes med sannhet i dagligdags språk: at det som avgjøres, stemmer overens med slik det er i virkeligheten. Formell sannhet derimot er når avgjørelsen stemmer overens med det partene har fremlagt for domstolene. Velger partene å ikke legge frem alle opplysninger, vil domstolen kunne avsi en dom som er formelt riktig, men som ikke er riktig i forhold til virkeligheten. På grunn av disposisjonsprinsippet og forhandlingsmaksimen i saker med fri rådighet vil domstolene ofte kun komme frem til den formelle sannheten. Dommeren skal altså anvende jus og faktum i saken riktig, slik at avgjørelsen blir riktig ut ifra de opplysninger og argumenterer partene har fremsatt. I andre saker, hvor partenes frie rådighet er innskrenket, vil domstolene ha en mer selvstendig rett og plikt til å finne frem til den materielle sannhet.