Norrøne nordboere kom fra øyene nord for Skottland og noen direkte fra Norge kom seilende i sine langskip på midten av 800-tallet. Innerst i Dublinbukta fant de et godt sted for å sine skip. Her begde de en bosetning som med tiden skulle utvikle seg til byen Dublin. Stedet ble en handelsstasjon og de fraktet varer til og fra over Irskesjøen. Over tid blandet de seg med de innfødte i området og ble norrøn-gælere. De drev både handel og angrep ulike steder i Irland og de britiske øyer, og videre til Frankrike og Spania. Det hadde vært en slavehandel over Irskesjøen som nordboerne overtok og under deres styre ble Dublin det største slavemarkedet i vestlige Europa. De innførte også pengeøkonomi. Irene var splittet i mange småkongedømmer som kjempet mot hverandre, og tidvis mot nordboerne, og nordboerne selv drev både krig mot ulike irske stammer og var i allianser med andre. Mens nordboerne var formidable til sjøs, hadde de ikke det antallet som irene kunne mobilsere om de samlet seg mot en bestemt fiende. Kongedømmet Dublin med deres norrøne herskere ble forvist fra regionen i 902. Dublin ble erobret av Máel Sechnaill mac Domnaill, som hadde status som overkonge over Irland, i 980, og som skal ha satt fri gisler og slaver av irsk herkomst. Dublin ble igjen beseiret av Máel Sechnaill i 988 og tvunget til å akseptere Brehon-loven og betale skatt til den irske overkongen. Påfølgende nederlag i hendene på Brian Boru, en annen overkonge, i 999 og, mest kjent, i slaget ved Clontarf i 1014, ble det norrøne Dublin redusert til en status som mindre rike.