Vakhtangov ville vise teatret som en fest og en lek. Skuespillerne var flott kledd i kjole og hvitt eller i lange kjoler. De tok imot publikum i entreen og viste dem deres plasser, mens de snakket og fortalte vitser. Forestillingen ble introdusert av fire commedia dell’arte-skuespillere. På signal fra dem gikk teppet opp og skuespillerne fant sine plasser på et stort skråplan på scenen. Her lå det rekvisitter og klær som de brukte for å vise hva slags rolle de hadde og hvor handlingen foregikk. Likevel var grunnkostymet alltid synlig, og derfor var det heller ingen tvil om at det var samtidige skuespillere som opptrådte som seg selv, slik de i innledningen hadde møtt publikum. Kostymene var derfor ikke noe de gjemte seg bak, men noe de lekte med. Rollene eller figuren de viste ble som en lek de lekte med publikum. På samme måte som Meyerhold hadde gjort det i oppsetningen av Don Juan på Aleksandrinskij-teatret, ble publikum også her innviet i teatrets hemmeligheter. Dette skjedde ved at en gruppe scenetjenere åpenlyst brakte rekvisitter og dekorasjoner ut og inn og skiftet bakteppe.