Biltrafikk krever mye plass i forhold til kapasiteten – både fordi hvert kjøretøy krever mye plass, og fordi utnyttelsegraden gjerne er lav i rushtidene når behovet for kapasitet er størst. Utbyggingen av bilveiene gav dessuten stadig nye overraskelser: Klarte en å fjerne en flaskehals, dukket det opp en ny et annet sted. Alt dette viste seg først i USA, hvor bilismen slo tidlig gjennom, og hvor alt annet enn ensidig tilrettelegging for biltrafikken lenge var politisk ukorrekt (PUK). Derfor ble kapasitetsberegninger for biltrafikk tidlig en viktig del av trafikkforskningen. I 1962 konstaterte økonomen Anthony Downs det som etter ham er kalt Downs’ lov eller Loven om forstoppelse på motorveien i rushtiden: Siden 1950 har (HCM) vært bransjens bibel, med matematiske formler for denne lovmessigheten. Den opererer med servicenivåene A–F. A er best, men forekommer bare når biltrafikken er liten. Kapasiteten er størst ved servicenivå E; da er hastigheten 40–60 km/t. Ved servicenivå F går både hastighet og kapasitet mot null.