Klimatisk preges Hallingskarvet av at fjellet er beliggende ved vannskillet mellom østlandet og vestlandet. Værforholdene kan derfor skifte raskt. Nedbøren øker gradvis vestover på fjellryggen. På grunn av Hallingskarvets høyde, karakteristiske form og vest/nordvest-øst/sørøst gående beliggenhet, er fjellet med på å skape sitt eget vær. Vind fra vest er hyppigst og sterkest i høyfjellet i Sør-Norge. Hallingskarvets lengde (ca. 3,5 mil), den forholdsvis jevne og lett bølgende overflaten, samt mangel på fjell i samme høydenivå mot vest, gjør sitt til at luftstrømmene inn mot vestlandskysten får nesten fri bane mot Hallingskarvet. Vinden vil i tillegg akselerere langs toppflaten. Vindstyrken på toppen av fjellet vil derfor være høyere enn i tilsvarende høydenivå inn mot vestlandskysten. I spesielle situasjoner med svært sterk vind i de høyere luftlag i atmosfæren, vil luftstrømmen presses mellom disse lagene og Hallingskarvet. Dette vil forsterke vinden ytterligere. I Folarskaret vil middelvinden forsterkes ved sør-sørvestlig vind. Nordvestlig vind vil gi spesielt sterke vindkast i Folarskaret. I desember 1986 opplevde Djupedalen i Hol den sterkeste vind i moderne tid. Kraftlinjer, bygninger og store mengder skog ble skadet. Den generelle værsituasjonen i Sør-Norge var ikke preget av spesielt sterk vind, men sterke luftstrømmer fra vest/sørvest i 3000–4000 meters høyde forsterket vinden over Hallingskarvet. Lebølger og levirvler fra Storesåta har i dette tilfellet slått ned mot Djupedalen. Meteorologene antar at de sterkeste middelvindene og vindkastene på Hallingskarvets toppflate er henholdsvis i overkant av 50 og 70 meter per sekund. Men den maksimale vinden kan være adskillig sterkere på grunn av de nevnte forhold, og meteorologenes manglende innsikt i lokale vindforhold i norske høyfjell.