Han ble presteviet i 1959. Innflytelsen fra de ovennevnte teologene tillot ham å komme på bølgelengde med de postkonsiliære teologiske diskusjonene om og åpningen av Kirken overfor den moderne verden. Som en del av disse diskusjonene ble han kjent med teologer som Edward Schillebeeckx, Karl Rahner, Hans Küng og Johann Baptist Metz. I kontakt og dialog med den protestantiske teologis verden lærte han om Karl Barths arbeidwe, og opprettholdt interessen for andre teologer som Jürgen Moltmann, Dietrich Bonhoeffer og samfunnsvitere som François Perroux (hans idé om utvikling), og utvilsomt også Louis-Joseph Lebret.