Det er følgelig justert til skrivemåten i folketellingen i 1769, som ligger nærmere originalen, og samtidig mer forståelig for et nåtidig publikum, sammenlignet med det Titus Bülckes arkaiske skriveformer. Manntallene som gjengitt her har likevel størst betydning for å beskrive administrative inndelinger av Norge på midten av 1600-tallet, etter landskapsavgivelser i 1645 og 1658, og etter tilbakevinningen av Trondhjems len i 1660. Den geografiske ordningen følger 1934-utgaven, som i hovedsak samsvarer med en nåtidig ordning. Manntallet er beskjemmet med en del lakuner, hvilket i de fleste tilfeller er supplert med samtidige oversikter, i hovedsak Trondhjems Reformats 1589 og Skattematrikkelen 1647.