Med sitt «folkedommerkonsept» sørget Benjamin for fortsatt mulighet i det tidlige DDR for en viss rettspleie. I den forbindelse påberopte hun seg blant andre Andrej Januarjevitsj Vysjinskij, statsadvokat ved skueprosessene i Moskva fra 1936 til 1938: dennes taler ville «ikke bare formidle grunnleggende kunnskaper om statens og rettens teori, men også om deres praksis». Benjamin var først med som rådgiver ved Waldheim-prosessene. Senere var hun rettens formann under ialt 13 prosesser mot politisk opposisjonelle, sosialdemokrater og andre, deriblant under Solvay-prosessen i Bernburg og skueprosessen i Dessau i 1950. Til forskjell fra forbundsrepublikken hadde DDR ikke avskaffet dødsstraff, og Benjamin avsa to dødsdommer fra 1949 til 1953 (mot Johann Burianek og Wolfgang Kaiser), ved siden av tukthusstraffer på tilsammen 550 år og 15 ganger livstid. I den anledning ble hun i vestlige tidsskrifter også kalt «Den røde giljotin», «Røde Hilde» eller «Blodige Hilde».