Samtidig kan teksten også ses som en kommentar til visse tendenser i samtidas Tyskland. Frigjøringskrigene mot Napoleon hadde gitt en følelse av nasjonal samhørighet på tvers av de mange tyske småstatene, og en nasjonal begeistring og dyrking av gammeltyske symboler som diktere og filosofer i romantikken støtta opp under. Særlig var disse tendensene tydelige i studentkretser, men også i borgerlige miljøer. Ganske snart inntrådte imidlertid en reaksjon mot venstreromantikken, særlig representert ved Metternich i Østerrike. Hans Habsburger-monarki satte en effektiv stopper for alle tilløp til tysk samling, og alle frie forfatninger inspirert av den franske revolusjon ble oppheva. Studentene trossa myndighetene og fortsatte å dyrke nasjonale symboler. Men de borgerlig-demokratiske kreftene lot seg knekke, og borgerskapet trakk seg tilbake til en ufarlig dyrking av huslige sysler og nostalgisk natursvermeri. Revolusjonsbegeistringen vek plassen for en tilbakevending til Goethes mer evolusjonære historiesyn.