Da Koreakrigen brøt ut var USA i desperat behov for et moderne taktiskt bombefly. De B-26 Invader som fram til da fylte den rollen, viste seg umoderne og ineffektive. I september 1950 startet USAs flyvåpen en utredning hvor English Electric Canberra og kanadiske CF-100 Canuck ble sammenliknet med innenlandske konstruksjoner som B-45 Tornado og AJ Savage. Canberra ble fløyet over fra Storbritannia, hvilket var første gang et jetdrevet fly fløy non-stop over Atlanterhavet. Det var også den raskeste atlanterhavsflyvning som var foretatt hittil, gjennomført på 4 timer og 37 minutter. Mange ble overrasket over at Canberra vant uttakingen, men det er trolig at flyvåpenet ble overbevist allerede i august da de fikk Canberra demonstrert i Warrington i England. Den britiske produksjonen var allerede anstrengt, og for å få øket politisk støtte for kjøpet av en utenlandsk modell, ble det bestemt at de amerikanske flyene skulle bygges på lisens av Glenn L. Martin Company. De fikk også andre motorer, Wright J65, som ble bygget på lisens basert på Armstrong Siddeley Sapphire. Den første amerikanskbygde Canberra fløy 20. juli 1953 og ble levert til flyvåpenet i august. Da våpenstillstand trådde i kraft, var bare åtte fly ferdigbygget. De resterende 67 flyene i første batch ble i stedet bygget som speiderfly.