Alma-Tademas svært detaljerte skildringer av romersk liv og arkitektur, basert på nitidig arkeologisk forskning, førte regissører i Hollywood benyttet hans malerier som modeller for deres filmatiske antikke verden, i filmer som D.W. Griffiths (1916), (1926) og (1934). Det mest bemerkelsesverdige var Cecil B. DeMilles epos (1956): medforfatteren Jesse Lasky Jr. har beskrevet hvordan regissøren ville spre ut trykk av Alma-Tademas malerier for å veilede sine scenografer. Utformingen av det Oscar-vinnende romerske filmen (2000) hentet sin hovedinspirasjon fra maleriene hans, så vel som interiøret til hovedstaden Cair Paravel i filmen (2005).