Det eneste satyrspill som har blitt bevart i sin helhet er Evripides’ , basert på Odyssevs’ møte med kyklopene og Polyfemos, noe som skjer i bok 9 i . Aiskhylos ble omtalt for sine satyrspill, det største fragmentet som er blitt bevart er hans hvor barnet Persevs blir vasket opp på stranden med sin mor Danaë og ble funnet av Silenos og hans satyrer. Det er også bevart et satyrspill av Sofokles kalt for hvor satyrene ble ansatt av Apollon for å finne hans stjålne krøtter, og de oppdager barnet Hermes. Mindre fragmenter fra andre satyrspill eksisterer også, og sjangeren fortsatte å bli skrevet og framført så sent som 100-tallet e.Kr., skjønt det meste har forsvunnet. Selv et fragment av musikken til et satyrspill har overlevd til ettertiden. Romerne etterlignet ikke denne formen for drama i sin kultur og litteratur, men likte å ha muntre etterstykker som fulgte deres alvorlige skuespill. Særlig komedien ble en kunstart som romerne videreutviklet og gjorde til sin egen.