I landskap med store høydeforskjeller hadde hver gård ofte flere setrer på ulike høydenivåer. Disse ble brukt på forskjellige tider av året og/eller til forskjellige dyr. De høyeste setrene ble bare brukt en kort periode på høysommeren, de andre i perioden(e) før og etter. Dette resulterte i en optimal utnyttelse av de ulike høyderegionene, i og med at vegetasjonsperioden med økende høyde begynner senere og varer kortere. Et setersystem med tre høydetrinn var ikke uvanlig i Norge og Alpene. Vårsetra lå gjerne under tregrensen, i Norge i bjørkebeltet. I enkelte tilfeller kunne vårsetra ligge lavere enn selve gården. I Alpene forekom også setersystemer med flere høydetrinn, unntaksvis opptil 30 (i Valais). I sveitsiske dialekter heter heimseter eller om de laveste (høydetrinn). I Norge var heimsetrene i hovedsak under 5 km fra gården, ofte 2–4 km unna. En del steder på Østlandet over 5 km, lengst i Storelvdal og Nord-Østerdalen. I forskjellige deler av Norge har det vært ulike flyttemønster mellom gården og setra eller setrene for gårder med flere. På Østlandet har det vært vanlig med to eller tre setrer til hver gård. En del heimsetrer har blitt til småbruk eller husmannsplasser.