Karl Hampe beskrev senere Henrik som en grusom hersker som kun var interessert i statskunsten og som var «utilgjengelig for emosjonelle verdier». Nyere historikere som Theo Kölzer eller Peter Csendes har også lent delvis i denne retningen. Peter Csendes betrakter dermed Henrik som en dyktig og pragmatisk maktpolitiker som noen ganger har hensynsløse tilnærming – som for eksempel overgivelsen av hans allierte i Tusculum – har gjort at han generelt har blitt sett på som både kald og grusom. For Csendes står disse egenskapene i kontrast til de kongelige dydene som vanligvis setter tonen for den typologiske stiliseringen av en middelaldersk hersker.