Kongen hadde pålagt Ronsard et storslått oppgave om synge Frankrikes pris, (1572), mens selv hans egne tilhengere rangerte ikke dette verket høyt. Kongen hadde krevd at versemålet skulle være på ti stavelser, italiensk , som synes underlegen tidens favoriserte versemål alexandrinene (etter middelalderens franske epos om Aleksander den store på seksfotet versemål) som ikke minst Du Bartas og Agrippa d'Aubigné skrev på. Ronsards plan var å være klassisk i sitt vesen, men verkets språk hadde lite eller ingenting med den friske blandingene av lærdhet og naturlige skjønnhet som preget La Pléiades beste verker. Verket kunne aldri ha blitt en varig suksess, men dens utgivelse hadde den ulykke av å bli sammenfallende med Bartolomeusnatten som skjedde fjorten dager før utgivelsen. Den ene delen av hoffet mistrodde verket og den andre halvparten hadde annet å tenke på.