Med skriftet (1753) kastet Grimm seg inn i buffoniststriden som talsmann for den italienske operastilen. Rollen i operastriden, hans forkjærlighet for ironi og sladder, og ry som en åndfull samtalepartner, førte til at han snart ble en velsett gjest ved hoffet og i salongene til byens politiske og kunstneriske avantgardister. Takket være Grimms overdrevet hvitpudrede ansikt og autoritære stil fikk han tilnavnet («den hvite tyrannen»).