Langt der ut på mørkblå bølger, skute går sin vandte gang,alt går stille i dens følge, høres ingen munter sang. Ombord er alt så tyst og stille, ingen sang og latter lød,kanskje tårene fikk trille, yngste jungmann han var død. Hjemme i den lune hytte sitter nu hans gamle mor,ingen tårestrøm kan nytte i kapteinens brev det sto. Ingen kan for livet svare, Deres sønn har evig fred,han var oppe for å klare seilet,men så falt han ned. Ingen blomster, ingen tårer felles på en sjømanns gravsimpel seilduk ble hans båre som ble senket dypt i hav. Langt der ut på mørkblå bølger, hvor han kjempet hvor han stred,skutens jungmann stille sover, havet ble hans hvilested.