I 1930- og 1940-årene kunne filmer fra Hollywood bli skilt mellom kunstnerisk ambisiøse av filmatiseringer av skjønnlitterære verk som John Fords («Angiveren», 1935) og Eugene O'Neills («Den lange reise hjem», 1940), og populære sjangrefilmer som hadde stor inntjening som spenningsfilmer om gangstere. William Siska har argumentert at de italienske nyrealistiske filmene fra midten til slutten av 1940-årene, slik som 1945), (1946), og , ([], 1948) kan bli bedømt som en annen «bevisst kunstfilmbevegelse».