Av nykommerne var den newzealandfødte Royal Air Force-piloten Roderick Carr hyret inn for å operere ekspedisjonens fly, en Avro Baby modifisert til sjøfly med en 80-hesters motor. Han hadde møtt Shackleton i Nord-Russland, og hadde nylig tjenestegjort som stabssjef i Litauens flyvåpen. Flyet ble imidlertid ikke benyttet i løpet av ekspedisjonen på grunn av noen deler som manglet, og Carr ble derfor satt til å hjelpe til med det vitenskapelige arbeidet. I den vitenskapelige staben inngikk den australske biologen Hubert Wilkins, som hadde erfaring fra Arktis, og den kanadiske geologen George Vibert Douglas, som opprinnelig hadde meldt seg på den avlyste ekspedisjonen til Beauforthavet. De nye medlemmene som fanget størst offentlig oppmerksomhet var to medlemmer av guttespeiderbevegelsen, Norman Mooney og James Marr. Som et resultat av publisitet organisert av hadde disse to blitt valgt ut til å delta på ekspedisjonen blant omkring 1700 speidere som hadde søkt om å få være med. Mooney, som var fra Orknøyene, falt snart fra. Han forlot skipet i Madeira etter å ha slitt med kronisk sjøsyke. Marr, en 18-åring fra Aberdeen, forble med ekspedisjonen hele tiden, og Shackleton og Wild bifalt ham for måten han gjennomførte sine pålagte oppgaver.