På starten av 1700-tallet ble politisk satire motarbeidet og dramatikere ble straffet for «krenkende» arbeider. I 1597 ble Ben Jonson fengslet for sin deltakelse i skuespillet . Thomas Middleton ble sperret inne i 1624, og det ble lagt ned forbud mot hans etter ni forestillinger. Flere litteraturforskere har antydet at Shakespeare med rollefiguren drev gjøn med den nylig avdøde William Cecil, riksskattmester fra 1572 og den viktigste rådgiver for dronning Elizabeth. Flere besnærende paralleller kan trekkes: Polonius' rolle som eldre statsmann ligner rollen Cecil innehadde; Polonius' råd til Laertes være et ekko av Cecils råd til sin sønn Robert; og Polonius' langtekkelige ordflom være en satire på Cecils egen. I tillegg gir Polonius' navn i Q1, «Corambis», en gjenklang av det latinske begrepet for «tvehjertet» – noe som leses som et satirisk ordspill til Cecils motto («Et hjerte, en vei») Ofelias forhold til Hamlet bli sammenlignet med Cecils datter Anne Cecils forhold til jarlen av Oxford, Edward de Vere. Disse samme argumentene blir forsåvidt også nevnt for å gi vekt til teorien om at Edward de Vere kan være en mulig forfatter av Shakespeares forfatterskap. Ikke desto mindre slapp Shakespeare unna sensuren, og faktisk fikk kongelig trykketillatelse, noe det kongelige våpenskjold på utgaven fra 1604 vitner om.