Senere kommer skillet mellom den gamle og den nye mesén. Den gamle mesénen gjorde seg gjeldende før romantikken og den borgerlige revolusjonen. Den nye mesénen kommer etter den borgerlige revolusjonen og plasseres i 1800- og 1900 tallet (Gran, De Paoli 2005). Som vi har nevnt så er den gamle mesén mer kravstor, med et mer kontraktfestet forhold mellom mesénen og kunstneren, et bestillingsarbeid. Mens den moderne mesén ikke skal påvirke kunstneren i så stor grad, men være en type filantrop og støtte kunsten. Etter romantikken og revolusjonen hadde kunstneren blitt fri, kunsten hadde blitt opphøyd og fått mer status i samfunnet. Mesénen kunne ikke blande seg i kunstnerens arbeid som han hadde gjort før. De moderne meséner var fortsatt opptatt av effekten deres gaver hadde, mot offentligheten og politikk. De fremsto som samfunnsansvarlige som kunne få positive ringvirkninger for dem selv. Men selv om mesénene har en interesse i å framstille seg positivt, så styrer de ikke lenger kunstnernes arbeider som de gjorde tidligere (Gran, De Paoli 2005). Et eksempel på denne endringen i tiden kan være en av tidenes mest kjente komponister, Wolfgang Amadeus Mozart (1756–1791). Han var ansatt under fyrsteerkebiskop Colloredo, men ble mer og mer rebelsk i forhold til det musikalske som gjorde at han fikk sparken i 1781. Året etter gjorde Mozart stor suksess med sin opera Die Entführung aus dem Serail, som viser at en nå kunne være kunstner og likevel klare seg selv.