Disse krav ble i stor grad gjennomført i og umiddelbart etter demokraten Woodrow Wilsons presidenttid (1913–1921), noe som viste hvilket grep Bryan til tross for sitt image som populistisk og uvalgbar demagog hadde over partiet. Han ble utsett til utenriksminister etter Wilsons seier, men fratrådte etter en tvist om holdningen overfor Tyskland etter RMS Lusitanias torpedering. Bryan var sterkt isolasjonistisk sinnet og motstander av Wilsons idealistiske utenrikspolitikk som var ment å styrke demokratiske stater og spre anglosaksiske frihetsverdier.