I 1961 utga Vonnegut også en novelle, «Harrison Bergeron», med handling i en dystopisk framtid hvor alle er like, selv om det betyr å skamfere vakre mennesker og tvinge sterke eller intelligente mennesker anordninger som utlignet deres fordeler. Fjorten år gamle Harrison er et geni og en atlet som tvinges til bære «handikap» og fengsles for å forsøke å velte regjeringen. Han unnslipper til fjernsynstudio hvor han river av seg sin handikap, og setter fri en ballettdanser fra hennes blyvekter. Mens de danser blir de drept av handikapgeneralen Diana Moon Glampers. Vonnegut har senere antydet i et brev at novellen kan ha hatt en bakgrunn i hans misunnelse og selvmedlidenhet som mistilpasset på skolen. Stanley Schatt foreslo i sin Vonnegut-biografi fra 1976 at fortellingen viser at «i enhver utjevnende prosess hva som virkelig går tapt, i henhold til Vonnegut, er skjønnhet, ynde og visdom.» I en tidsskriftartikkel i 1998 teoretiserte Darryl Hattenhauer at fortellingen var en satire på den amerikanske misforståelsen under den kalde krigen på kommunisme og sosialisme.