Det var i juli måned i nittenhundre og femvi lå i leir på Værnes og lengtet bare hjem,vi ellers hadde ventet at nåtte ligge deri åtteogtyve dager og mange mange fler. Ja vi ble overrasket og gleden den var storvi skulle dimiteres og hjem til far og mor,men jula pleier sjelden til påske vare utsåledes at vår glede den hastig tok sin slutt. Thi ikke lenge etter at vi sikker ordre fåren ordre som gikk ut på at kompaniet gårtil grensen snarest mulig for der å holde vaktdet kan nok ikke nektes vi ble litt uopplagt. Men alle sammen vet nu at Annet Kompanibestår av brave gutter med rolighet ut i.Vi gjorde oss nu ferdig fra leiren ut det bar,med hurrarop som kraftig igjennom luften bar. I nattens mulm og mørke vi gikk i toget innmens mange rare tanker fór gjennom våre sinn.Det bar avsted mot grensen og toget stanset såi grupper ble vi avsatt og snart på post vi lå. Vi har i uker ligger på vakt og passet påat kun de norske broer for nordmenn være må,og at tunneler trange og skjæringer og passog får vi se en fiende er alle mann på plass. Mon tro om ikke lenge vi ryggen vender tilog at en ny avdeling oss snart avløse vilså vi kan herfra drage til hjem og arnestedog hvile ut oss våre i hjemlig ro og fred. Vi gjorde kanskje lite for Moder Norges gavndog håper vi nå derfor hun tar oss i sin favn.Det lille som vi gjorde for henne legges nedså tar hun nok imot oss med moderkjærlighet. Om denne tur vi fletter til minnekransen våret lite blad så fagert som over ordre går.Når historien en gang melder om dette frihetsår,kan hende grensevakten en liten plass oppnår.