På grunn av et heldig tomtesalg ble Arnesen en formuende mann. Av sin noble natur ble han også en velgjører for andre kunstnere. Hørte han at noen var i nød dukket han gjerne opp som liebhaber av et av deres mindre heldige bilder, kjøpte det og hjalp derved på inntektene uten å gjøre noe vesen av seg som hjelper, «– siden kunde man forundre sig over, at den Gamle kom netop nu, da det trængtes saa haardt, og at han netop vilde kjøbe dette ukurante Billede for en saa god Pris» (Hilditch 1896:258). Selv om rikdommen ikke varte, da han ble lurt til å sette penger i diverse foretak som ikke falt heldig ut, snakket han aldri om sine økonomiske kår, slik at mange av hans godhet trodde han fremdeles var formuende til tross for at han bare så vidt hadde til salt på maten av den lille pensjon Stortinget bevilget ham i hans siste leveår.