Grunnen til å bruke domene–nøkkel normalformen er å unngå å ha generelle begrensninger i databasen som ikke klart er domenebegrensninger eller nøkkelbegrensninger. De fleste databaser kan enkelt teste domene- og nøkkelbegrensninger på attributter. Imidlertid vil generelle begrensninger normalt kreve spesiell databaseprogrammering i form av lagrede prosedyrer (ofte av utløservarianten) som er dyre å vedlikeholde og dyre for databasen å kjøre. Derfor blir generelle begrensninger delt inn i domene- og nøkkelbegrensninger.