Det tradisjonelle toget består av et lokomotiv først, og så én eller flere etterhengte vogner. I mellomkrigstiden ble det også vanligere å utstyre vogner med egne motorer slik at man ikke trengte et eget lokomotiv. Dette var begrunnet ut fra driftsøkonomi og fleksibilitet, da slike motorvogner gjerne utstyres med førerrom i begge ender av motorvogntoget. Motorvognene ble gjort så kraftige at de kunne trekke et par vogner i tillegg til seg selv. Et vanlig motorvogntog ved NSB fram til 1990-årene besto derfor som regel av tre vogner: En med passasjeravdeling. En - en ren passasjervogn, normalt tilpasset designmessig motorvognen. En , en passasjervogn, men med et førerrom i enden hvorfra man kan fjernbetjene motorvognas motorer. Mellomvognen manglet i noen motorvogntog, bl.a. de første lokaltogene av type 69.