Elektrisitetsforsyningen i Norge var først og fremst blitt ivaretatt av kommunene og industriforetak. Disse hadde sørget for utbygging av lokale kraftsystemer bestående av i hovedsak vannkraftverk og kraftlinjer. Med et stadig større elektrisitetsforbruk oppstod utfordringer med å få tilstrekkelig forsyning til visse deler av landet. Problemet for spesielt sentrale deler av Østlandet og Sørlandet var at vannkraftressursene lå så langt unna. Andre steder av landet hadde ikke elektrisitet i det hele tatt, mens industrienes egne kraftverk sørget for elektrisitetsforsyning til avsidesliggende lokalsamfunn med kraftkrevende fabrikker. Behov for store kraftverk og lange overføringslinjer var imidlertid ikke lett å få realisert innenfor regimet med kommunale kraftstasjoner for alminnelig forbruk og industrien som sørget for sitt behov. Dette problemet ble kalt for todelingen av kraftforsyningen.