Christie mente at også utelatelse av jesuitter og munkeordener skulle tilføyes i paragraf to, mens et par av prestene argumenterte imot dette og for religiøs toleranse. Det ble som Christie ønsket, mens Nicolai Wergeland i denne sammenhengen gikk inn for full religionsfrihet. Paragrafen om jødenes adgang ble endret i 1851, etter sterkt påtrykk fra Henrik Wergeland, sønnen til paragrafens sannsynlige opphavsmann. Jesuittparagrafen ble først opphevet i 1956, etter at forbudet mot «munkeordener» ble opphevet i 1897. Men slaget stod ikke på kort sikt om religiøs toleranse, selv ikke i paragraf 15 som fastslo at regenten skulle «stedse» bekjenne seg til den evangelisk-lutherske religion. Denne formuleringen var viktig fordi Karl Johan inntil 1810 hadde vært bekjennende katolikk. Selvstendighetspartiet fikk altså her gjennomslag for en streng bekjennelse til den lutherske religion i et forsøk på å utelukke den svenske tronarvingen som framtidig norsk konge.