I 1814 ble hennes religiøse råd og vennskap søkt i Paris av keiser Aleksander I av Russland - han hadde selv en sterk dragning til religiøs mystikk. Han rådførte seg med henne om en religiøs ide han selv holdt på å utvikle, og med hennes impuls fant slik sin tilblivelse. Selve utkastet til traktaten bærer da også hennes underskrift, og hun skulle få representere tsaren under Wienerkongressen i 1815. Hun så på Napoléon som den avgrunnens engel, antikrist, som omtales i Johannes' åpenbaring. Hun ble selv ved store festligheter hyllet som s profetinne, eller som «Solkvinnen» (jfr. Åpb 12,1-2). Chilianismen lå i luften. Hennes kombinasjon av eksentrisitet og sendelsesvisshet gjorde lenge et stort inntrykk på mange adelige i de høyeste sosiale og politiske kretser, der religiøse og nasjonale forestillinger kom i samspill.