Æsene var i den norrøne kosmologi de mest framtredende representanter for kulturen. Deres mytologiske samfunn symboliserte menneskenes egne bosetninger og virksomhet som hele tiden var truet av naturfenomener som uvær, ville dyr, sykdommer og overfall og plyndring fra fremmede. Vaner, alver og dverger var likeledes i ulike grad representanter for kulturen. Jotnene var knyttet til naturen; de var fruktbare, men deres reproduksjon var preget av spontanitet og uorden, slik nye jotner ble født av Ymes sovende kropp. Æsenes kreativitet var langt mer målrettet. Odin, Vilje og Ve drepte Yme med det formål å skape en ordnet og kontrollerbar jord. Drapet skapte også grunnlaget for striden mellom natur og kultur, jotnene og gudene, og beseglet verdens skjebne ved Ragnarok. Slektstradisjonene hvor ætten sto i høysetet i det norrøne samfunnet preget både det norrøne samfunnet som dets verdensbilde. Æsene og menneskene bodde i verdens sentrum hvor klimaet var mildt. De bodde i regionene Midgard og Åsgard. De enkelte navnene endret seg over tid, men menneskenes og gudenes sentrale plassering endret seg ikke. Utenfor sentrum på den horisontale akse lå Jotunheim. De mange fortellinger om Tors kamper og reiser til Jotunheimen kan forstås som symbol på sivilisasjonens evige kamp med naturen, både for å overleve og som for å erverve seg rikdommer. Jotnene er derfor ikke utelukkende kaoskrefter. De levde i samfunn som også avspeilte menneskenes egne og de opptrådte som gudenes likeverdige motpart, men manglet den list som gudene hadde til å overvinne dem. Naturen inneholdt dog egentlige kaoskrefter av frykteligste art; Fenrisulven, Midgardsormen og Muspells sønner. Når disse var forent med jotnene sto gudene overfor en formidabel fiende.