Hypereides var en lidenskapelig etterstreber av «det vakre», noe som på hans tid generelt betydde behag og luksus. Hans temperament var omgjengelig og humoristisk. I hans utvikling av periodisk setning, det stilistisk grep hvor setningen ikke ble fullført grammatikalsk fullstendig før den siste frase, fulgte han Isokrates, de vesentlige tendenser i hans talestil var de til Lysias. Hans diksjon var enkel, skjønt tidvis henga han seg til lange, sammensatte ord, antagelig inspirert av den mellomste komedie. Hans komposisjon var også enkel. Han var særskilt kjent for spissfindighet i uttrykket, elskverdighet, og vitt.