Senantikken utgjør antikkens siste avsnitt og tilhører ikke lenger den «klassiske» antikken, men kan allikevel ikke regnes til middelalderen. Senantikken kjennetegnes ved tilstedeværelsen av antikkens tradisjoner og kristen-germansk omdannelse og utforming. Mens historikerne tidligere mente det var snakk om en nedgang, betegner dagens historikere epoken mer nøytralt som en «transformasjon» eller endring av den antikke arven i tiden mellom rundt 300 og 600. En særlig begivenhet er kristendommens seiersgang og en gradvis fortapelse av førkristne kulter og tradisjoner. Også i kunsten og litteraturen oppstår de en egen, karakteristisk stil – som også oppviser orientalsk innflytelse – gjennom omforming og utforming av den klassiske gresk-romerske former og temaer til tilsvarende kristne former og temaer.