De første flaskene kunne være fylt med vann ut over metallfolien, idet man hadde en hypotese om at elektrisiteten var en slags væske som kunne oppløses i vann. De var utstyrt med metallfolie både innvendig og utvendig. De to foliene var ikke forbundet og utgjorde dermed de to platene i en kondensator med glasset som dielektrikum. Leydnerflasker ble gjerne utformet med en (eventuelt vinkelbøyd) metallstang på halsen, avsluttet med en metallkule. Med denne kulen kunne man overføre den ofte høyspente ladningen til isolatorer som for eksempel plarer av lakk. Ved å drysse harpikspulver på, ville pulveret sette seg der ladningen var overført.