Slaget beviste at det athenskledede forbundet kunne utføre sine målsetninger. Den persiske flåten var ikke lenger en reell trussel i Egeerhavet. Et år etter slaget angrep Cimon og beseiret de resterende persiske styrkene på den thrakiske halvøya. Denne seieren sikret den greske flåtens definitive kontroll over Egeerhavet og etterlot athenerne frie til å forfølge sine bredere politiske motiver: Gjøre deres allierte i sjøforbundet til skattepliktige stater i et athensk imperium og sikre seg herredømmet i den greske verdenen. Denne situasjonen varte til ødeleggelsen av de athenske ekspedsjonsstyrkene i Egypt, muligens mellom 460 f.Kr. og 456 f.Kr., en hendelse som bidro til at Persia kom tilbake som en betydelig sjømakt i det østlige Middelhavet.