Når de tørre protokollene ikke framstår som kjedelige, er det også fordi de fem første etterkrigsårene var svært dramatiske, spesielt for NKP og spesielt på Herøya. Da de første protokollene ble skrevet sto NKP sterkt, og kunne nesten diktere vilkårene i Herøya Arbeiderforening. I NKP-laget drøftet man hva som skulle skje med de «unasjonale» arbeiderne fra krigen, nesten som om NKP-erne skulle utgjøre bedriftsledelse eller representere myndighetene. Da de siste protokollene ble skrevet hadde partiet mistet sin dominerende rolle i fagforeningen, og partilaget på Herøya var i oppløsning etter den opprivende Furubotn-striden i NKP.