Fortellingen om Ehud har av mange blitt antatt å være et folkeeventyr av lokal opprinnelse som ble redigert av deuteronomistisk historikere. Disse «inkorporerte et mangfold av tidligere eksisterende kilder i deres fortelling om livet i tidlige Israel.» og fortellingen Ehud er et slikt eksempel av «tidligere eksisterende kilde». Dette mønsteret består av , (urett), , og , og det er åpenbart tilstedeværende i fortellingen om Ehud: og skjer i 3.12: «Israelittene fortsatte å gjøre det som var ondt i Herrens øyne. Da gav Herren Moab-kongen Eglon makt over dem, fordi de hadde gjort det som var Herren imot.» Bønnfallingen av Herren («ropte ut til Herren») og den påfølgende redningen er åpenbar i 3.15: «Da ropte israelittene til Herren, og Herren lot en redningsmann stå fram iblant dem og berge dem. Det var Ehud, Geras sønn.» Denne ganske livlige og muntre fortellingen avsluttes med refrenget «og så hadde landet fred i åtti år», en redaksjonell konstruert avslutning som er typisk for Gideon og andre «betydelige» dommerfortellinger i .