Bjørnson skrev på et språk, som var hans forslag til hvorledes riksmålet burde være. Rettskrivingen skiller seg sterkt fra både moderne bokmål og datidens dansk; eksempler på unike skrivemåter i boken er blant annet istedenfor , for , for , for , for , for , for og for . Rettskrivingen er ikke alltid konsistent, og språket er, i dette stadiet, eksperimentalt og har ikke nådd Bjørnsons endelige riksmål.