Arendts analyse vakte oppsikt i samtiden. Hun mente at Eichmann var tilregnelig og at han hadde utført handlingene med hensikt i strafferettslig betydning, men at han personlig ikke var preget av ondskap eller hat. Arendt avviste Eichmanns forsøk på å fremstille seg selv som en beskjeden og lydig kontorist og et tannhjul i maskineriet.