Da lord Bute ble statsminister i 1762 presset han for en oppløsning av krigen med Frankrike og Spania da han fryktet at Storbritannia ikke kunne styre alle sine nyanskaffede områder. I hva Winston Churchill senere ville kalle en politikk av «fredeliggjøring» (). Bute ga tilbake en del kolonier til Spania og Frankrike i forhandlingene. Til tross for et behov for fred, var det mange i det britiske parlamentet som motsatte seg å gi tilbake enhver gevinst som ble skaffet i løpet av krigen. Blant de mest kjente i opposisjonen var tidligere statsminister William Pitt den eldre som advarte at betingelsene i avtalen ville kun føre til ytterligere konflikter straks Frankrike og Spania fikk tid til bygge seg opp igjen. «Freden var usikker», ville han si senere, «ettersom den restaurerte fienden til deres tidligere storhet. Freden var mangelfull, ettersom de stedene som ble skaffet ikke var likestilt med stedene som ble overgitt.» Avtalen ble vedtatt med 318 stemmer mot 65 stemmer.