Den totale befolkning i de engelske kolonier på denne tid er estimert til 250 000, med Virginia og Ny England som de dominerende. De fleste bodde langs kysten, med mindre bosettinger i innlandet, så langt inn som til Appalachene. De fleste europeiske kolonistere kjente lite til det indre av kontinentet vest for Appalachene og sør for De store sjøene. Dette området var dominert av indianere, selv om franske og engelske handelsmenn gikk inn i området. Spanske misjonærer i hadde opprettet et misjonsnettverk, og omvendte mange av de lokale stammene til kristendom. Den spanske befolkning var relativt liten (omkring 1500), og den indianske de styrte er estimert til å ha vært 20 000. Franske utforskere hadde funnet munningen av Mississippielven, der de i nærheten opprettet en liten bosetning i 1699 ved Fort Maurepas (nær dagens Biloxi). Fra der begynte de å opprette handelsruter inn i innlandet, og opprettet vennskapelige forhold med choctawene, en stor stamme som blant andre hadde de britisk-allierte chickasawfolkene som naturlige fiender. Alle disse populasjonene ble til en viss grad rammet av eurasiske infeksjonssykdommer som kopper introdusert av tidlige oppdagere og handelsfolk.