Springer var en av de første som oppfattet kunsthistorie som et strengt vitenskapelig fag, noe som gjenspeiles i hans kritikk av Herman Grimms literær-romantiske tilnærming til kunsten. Springers biograf i hevder at kunsthistorie sluttet å være en «luksusvitenskap» og vokste til å bli en anerkjent og selvstendig historisk disiplin takket være Springers innsats. Han fordypet seg særlig i vestlig kunsthistorie, og skrev biografier om Rafael, Michelangelo og Dürer.