På denne tiden var ikke Fredrik IV av Danmark-Norge interessert i å annektere Stralsund til riket sitt. Da han kom inn i krigen i 1709 hadde Frederik lovet å ikke angripe svenske områder i Det tysk-romerske riket og beskytte innbyggerne som sverget ham troskap . Derfor gikk Fredrik IV under et møte i 1711 med på at det nordlige svenske Pommern skulle annekteres av August den sterke, kurfyrste av Sachsen og konge av Polen-Litauen. Etter at Georg I av Braunschweig-Lüneburg (Hannover) tok over tronen i Storbritannia, som hadde gått ut av den spanske arvefølgekrigen med freden i Utrecht i 1713 og dermed var fri til å gå inn i den anti-svenske alliansen, gikk de inn i den store nordiske krigen, og Fredrik IV forandret mening. Alt i 1712 hadde Danmark og Hannover invadert og delt Bremen-Verden. Danmark hadde invadert Bremen-Verden og hevdet at nøytraliteten til Niedersachsen-sirkelen ikke lenger eksisterte og tvang den svenske garnisonen i Stade, 2 600 mann, til å overgi seg . Stralsund-området hadde vært tilsluttet Danmark siden senmellomalderen, og var strategisk viktig som et brohode inn i Det tysk-romerske riket, og en stor eksportør av ull og korn. De første danske kravene til det nordlige Svenske Pommern ble satt på papiret i 1713, og utkastet til en avtale nedtegnet i mai 1715 mellom Fredrik IV og Georg I som garanterte at det dansk-okkuperte svenske maktområdet Bremen-Verden skulle gå til Georg I mot at han til gjengjeld gikk inn i krigen på Frederiks side, og mot at Danmark skulle få Pommern nord for Peene og 30 000 daler.