I 1790 la Hamilton frem en plan for å ta hånd om nasjonens omfattende gjeld, både innen- og utenlands. Han foreslo å nedbetale all utenlandsk gjeld for å gjenreise nasjonens kredittverdighet. Den føderale regjeringen kunne da utstede obligasjoner for å nedbetale innenlandsk gjeld. Han argumenterte med at dette ville sørge for at de velstående og talentfulle hadde en andel i den nye statens suksess. Planen medførte at den føderale regjeringen tok over gjelden til de tretten statene, noe som ville stabilisere unionen. Dette ville virke fordi, hvis kreditorer ønsket at de ulike statene skulle blomstre så de kunne få sine penger; så ville unionen få problemer. Hvis derimot de samme kreditorer trengte den føderale regjeringen, så ville unionen utvikle seg. Hamilton ba også Kongressen om en skatt på whiskey og høye innførselstoller for å hjelpe til å nedbetale gjelden og øke innenlandsk produksjon. Kongressen ga ham whiskeyskatten og tollen, men med lavere satser enn han hadde bedt om. Han ba også Kongressen om lov til å etablere en nasjonalbank for å hjelpe regjeringen å innfri sine finansielle forpliktelser, og kunne etablere en nasjonal valuta gjennom å tilby kreditt.