Trolig levde denne arten opprinnelig i gamle fuglereir og bolene til små pattedyr, der den spiste hår og fjær. Den har imidlertid kunnet utnytte mennesker og deres tekstiler veldig godt. Larvene kan fordøye proteinet keratin som finnes i hår, fjær, horn og lignende og kan derfor utnytte disse som føde, men den kan også leve på ulike lagrede matvarer. I tillegg til ulla trenger larvene mer næringsrikt organisk materiale, for eksempel døde insekter. Larven omgir seg med et rør av silke og matrester, slik kan den skilles fra enkelte andre møller som gjør skade på tekstiler. Under optimale (varme) forhold kan arten ha tre-fire generasjoner hvert år. I dag er den forholdsvis uvanlig i Nord-Europa, delvis på grunn av bekjemping med giftstoffer, men den viktigste faktoren er trolig innblanding av syntetiske stoffer, som den ikke kan nyttiggjøre seg, i tekstilene. Tidligere var det vanlig å lagre ullstoffer sammen med naftalen (møllkuler), som kunne holde møllene borte, men ga klærne en karakteristisk, gjennomtrengende lukt.