Forsøkene på å danne en flertallsregjering viste seg å være mislykket. Det ble forsøkt på forhandlinger mellom Zentrum og NSDAP. Men dette mislyktes fordi Severing og Braun motsatte seg en slik løsning. Det var heller ikke mulig å oppnå flertall for en revisjon av reglene for parlamentariske prosedyrer. Dermed syntes forretningsministeriet å være bestemt til å styre for ubestemt tid, og fremfor alt prøvde Ernst Heilmann å stabilisere denne regjeringen. Han forsøkte å overbevise kommunistpartiet om å tolerere en midlertidig regjering. Kommunistenes teori om SPDs «sosialfascisme» var i mellomtiden blitt svekket til fordel for en «enhetsfront-taktikk», og et slikt forsøk syntes i alle fall ikke å være håpløst. Men til syvende og sist lot heller ikke dette seg gjennomføre.