Partiets sosialisme kan sies å være en form for «sosialistisk humanisme». Mange av kjerneideene i cubansk sosialisme er hentet fra opplysningstidens ideer at menneske kan perfeksjoneres om riktige institusjoner er innført. Med andre ord at menneskets mangel på perfeksjon skyldes samfunnets institusjoner. Dette uperfekte mennesket lider av egoisme, individualisme og en konkurransementalitet som går utover sine medmennesker hevder partiet. Che Guevara var denne retningens viktigste talsperson etter revolusjonen, og han snakket kontinuerlig om «det nye mennesket». Det nye mennesket ville ifølge Guevara unngå å søke tilfredsstillelse av deres personlige ambisjoner og heller utvikle en bevisthet grunnlagt på å ta del i samfunnet. Ifølge økonomen Betram Silverman var Guevaras ambisjon «å bevisst bruke den sosialistiske utviklingsprosessen som en kraft for å skape en ny moral.» Overgangen til det nye mennesket hevdet Guevara innebar omdannelse som skulle finne sted ikke bare på skoler, men også gjennom omfattende prosesser med sosialisering, politisering og akkulturering, iverksatt av revolusjonærledelse og opprettholdt av landsdekkende folkelig deltakelse. Han argumenterte for at mennesker trengte å lære betydningen og praktiseringen av den nye moralen gradvis gjennom daglige aktiviteter og samfunnsforhold. Dette ville etter Guevaras syn kreve bruk av moralske insentiver for å motivere mennesker fremfor materielle insentiver. Det sistnevnte hevdet han ville forsterke individualismen som livsstil.