Det er få skriftlige kilder om gårdsbebyggelsen i Trøndelag i middelalderen. Trolig fantes det ikke loft med utkraget svalgang som på Østlandet, men bygningshistoriker Arne Berg antar at det fantes toetasjers laftede bygg med utvendig trapp. Skifteprotokoller og tingbøker fra Stjørdal på 1700-tallet nevner frittstående, toetasjes «sengestuer», som regel på store gårder, som svarer til bygningstypen loft sør for Dovre. Trønderlåna er den typen våningshus som preger Trøndelag og fremsto som bygningsform rundt år 1800, og oppsto ved at eldre, mindre bygninger har blitt satt sammen. Da åren eller røykovnen ble erstattet av ildsted med skorstein rundt 1700 ble det etterhvert vanlig med loft over stuen og med bolighus i to fulle etasjer. I tillegg til stuen med ildsted kan det ha vært frittstående toetasjers «sengestue» som senere ble knyttet sammen til lang, smal lån. Sengestuer er i eksisterende bygg en integrert del av låna; de kalles også «finstue», «nystue», «storstue» og annet.