Kapitalrike lokalmenn begynte å investere sine formuer i den nasjonale utbyggingen først og fremst for å stimulere fram økonomisk vekst. Økonomien i Japan hadde stabilisert seg etter det turbulente 1870-tallet, og da jordbruksnæringen moderniseres og rasjonaliseres skulle man ikke bare se en vekst i fødevarer, men også økonomiske vekst i uante høyder. To tredjedeler av den japanske eksport besto av råsilke, risen og teen. Industrialiseringen oppsto ut av de skapte økonomiske midler gjennom jordbruk, og markedskreftene etter hvert fikk frie hender, om enn i tett samarbeid med staten. Dermed spredte utbyggingen seg ut fra byene og de viktige regionene dypere inn i det japanske innlandet. Ett nytt jernbanenettverk oppsto, (lett jernbane) med trallebaner, mindre lokalbaner og sporvei. I to omganger spredte lokaljernbanen seg over hele landet i løpet av perioden fra 1887 til 1922.