Også dette avsnittet framstår som nytt i . Vi presenteres ikke her for noe ild- eller is-helvete, men for et avslørende sannhetens lys i evigheten, der ingen ånd kan skjule seg. Sannheten er saligheten for de rettferdige ånder, mens den er lidelse og lutring for de urettferdige som forgjeves leter etter et sted å skjule seg. Alle ånder som har lagt et jordliv bak seg, befinner seg i dette lyset, og flere av dem er gjenkjennelige. Blant de salige finner vi Adams og Evas ånder; blant de usalige gjenkjennes diverse representanter for makt og bedrag. Men det er skjedd en utvikling, for de innser sin synd og dømmer egentlig seg selv. Til en usalig Aand sier Akadiel blant annet: O, nu din Samvittigheds Nerve er vorden saa skjerpet, dens Øre saa fint!