Kjeveortopedi utføres vanligvis i tett samarbeid mellom kirurg, tannlege og sykepleiere. Et inngrep inkluderer ofte bruk av tannreguleringer før og etter behandling, samt tannskinner etter at regulering er fjernet. Narkose er også standard prosedyre. God kommunikasjon mellom kirurg og tannlege er nødvendig for å forsikre at pasient blir godt ivaretatt. Planleggingsfasen av kjevekirurgi involverer som regel tett koordinering mellom det teamet som skal utføre inngrepet. De involverte kirurgene, tannlegene og sykepleiere vil samarbeide for å sette opp en plan. Her vil også taleterapeuter konsulteres for bedre å kunne forutsi hvilken effekt inngrepet vil ha på pasienten. Et tilflelle hvor planlegging er ekstra viktig, er ved fjerning av ondartede svulster. Slike inngrep kan ofte ha vidtrekkende og alvorlige følger for pasienten, og det er derfor ekstra viktig å planlegge slik at man forhindrer unødig skade. For å planlegge bruker man røntgen og samt annen type programvare for å skape en 3-D representasjon av inngrepsområdet. Et kjeveortopedisk inngrep kan involvere enten én eller begge kjever i munnen ved inngrepet. Modifikasjoner i beinstrukturen er gjort ved kutt og fjerning av beinmasse i mandible og maxillaformasjonen i kjeven. Etter at beinmasse har blitt fjernet, vil beinene så bli satt sammen i ønsket stilling. Vanligvis legges pasienten i narkose ved utførelse av kjeveortopedi. Til forskjell fra vanlig kirurgi velger nesten alltid kjevekirurgen å føre oksygenslangen inn gjennom nesekorridoren. Dette for å hindre at det kommer i veien for inngrepet. Et eksempel er brudd i kjevepartiet. Brudd i processus alveolaris med tilhørende tenner gir ofte et stort okklusjonsproblem. Fragmentet/bruddet reposisjoneres og festes i 4–5 uker. Kjevekirurgi involverer også ofte bruken av tannregulering for å endre bitestilling. Prinsippet er det samme som ved bruk av regulering hvor små briketter festes til tennene.