Ved å hevde at «litteraturkritikk kan ikke være en systematisk [og således vitenskapelig] forskning om det ikke er en kvalitet i litteraturen som tillater den å være så», fremmet Frye hypotesen at «akkurat som det er en orden i naturen bak naturvitenskapene, så er litteraturen ikke en stabel totalsum av ‘verker’, men en orden av ord». Denne orden av ord konstituerer litteraturkritikkens begrepsmessige rammeverk, dets koordinerende prinsipp.