Tristan står i betydelig grad i kontrast til Gottfrieds samtidige på tre måter: Helten i er mer av en luring enn en ridder i den forstand at han støtter seg mer på sin intelligens framfor sin evner i våpenbruk. Mens Tristan har alle ferdighetene til en ridder er spørsmål om ridderskapets etikk irrelevant for fortellingen og rollen som en kjempende mann i samfunnet, sentralt i verkene til Hartmann von Aue og Wolfram von Eschenbach, er aldri et emne hos Gottfried. Samtidige helter ble forelsket i en kvinne på grunn av hennes skjønnhet og hennes moralske verdi. Tristan og Isolde, til tross for deres fysiske skjønnhet og mange evner, som gjør dem elsket hos andre, blir ikke forelsket i hverandre for slike bestemte grunner, men på grunn av en trylledrikk som ikke gir dem noe valg. Hvor samtidige ser etter balanse i livet og den enkeltes viljeunderkastelse (enten det er for Gud, eller samfunnet, eller begge deler), synes Gottfried å opphøye kjærligheten som en overlegen verdi i seg selv, uansett sosiale konsekvenser og er likegyldig for det syndige vesen i Tristans og Isoldes utroskap.