Storholt tilhørte verdenseliten på 1970-tallet og var en av de fire «S»-ene. (De øvrige var Sten Stensen, Amund Sjøbrend og Kay Stenshjemmet.) Han vant gull på meter i OL i Innsbruck, Østerrike, etter et spennende samløp med sovjetiske Jurij Kondakov og ble europamester i 1977 og 1979 (sølv 1980, bronse 1976 og 1978). Tre år på rad (1977, 1978 og 1979) kom han på sølvplass i VM, bare slått av Eric Heiden. I sin siste internasjonale sesong (1981) tok han VM-bronse. Storholt var også en god sprinter, med fem medaljer i NM og en 10.-plass i sprint-VM 1976.