Hans disposisjon over sine emner er alltid enkle. Talen har vanligvis fire deler: innledning (προοίμιον), fortelling om fakta (διήγησις), bevis (πίστεις), som kan enten være eksterne, som ved vitner, eller interne, avledet fra argumenter basert på fakta, og til sist konklusjonen (ἐπίλογος). Det var i innledningen og faktafortellingen hvor Lysias er sett på som sitt beste. I hans største bevarte tale, , og dessuten i den fragmentariske , har han patos og ild, men disse var ikke karakteristiske kvaliteter i hans verker. I Ciceros bedømmelsem var Demosthenes særlig fremragende ved sin kraft (); Aiskhines ved sin resonans (); Hypereides ved skarpsindighet (); Isokrates ved ynde eller mildhet (); og det særpreg han tilskrev til Lysias var nøyaktighet (), en attisk spissfindighet, og som han sier andre steder, er ofte knyttet til en beundringsverdig styrke ().