Mens Cesira har en indre styrke og en sinnets letthet som fører henne relativt helskinna gjennom alle prøvelser, går det verre med Rosetta. Hun er et ektraordinært menneske for hvem ondskap ikke ekstisterer; hun tror aldri vondt om noe menneske, og er sjøl den personifiserte dyd. Mora omtaler henne som «en engel». Men vi får tidlig frampek om at hun skal komme til å forandre seg. Når freden synes nært forestående, begir Cesira og Rosetta seg på vandring igjen for å komme seg ned fra fjellene. I en kirke i en forlatt landsby blir Rosetta brutalt overfalt og voldtatt av et lag franske soldater. Fra dette øyeblikket er Rosetta forvandla til sin motsetning; hun blir det mest skjødesløse og promiskuøse menneske en kan tenke seg.