Alt i 1922 skrev Rokseth en artikkel om ett av sine forbilder, den italienske filosofen Benedetto Croce. Croce hevdet at bare kunstverket kunne fortelle om kunstnerens indre liv; biografiske detaljer om kunstnerens liv var av underordnet betydning. Denne retningen innenfor litteraturvitenskapen sto i strid med den rådende historisk-biografiske metoden, som nettopp la vekt på forfatterens biografi, og som i Norge fremfor alt hadde en representant i professor Francis Bull. I sin doktoravhandling hevdet Rokseth nettopp Croces syn, og ved doktordisputasen fikk han Francis Bull som førsteopponent. Avhandlingen vakte mer debatt enn noe annet litteraturhistorisk verk i Norge i mellomkrigstiden.