I keisertiden fungerte Romerriket i praksis som et slags valgmonarki, selv om Romerriket strengt tatt var definert som en republikk. H. G. Wells beskriver valget av Julius Cæsar på livstid som et slags monarkvalg. Det tysk-romerske rike er kanskje det mest kjente pseudo-valgmonarkiet; fra det 14. århundre ble keiseren valgt av en gruppe kurfyrster og var som regel et medlem av Habsburgfamilien. Valgmonarkiet i det tyske riket ble etablert i 1250 og valgreglene fastsatt i 1356 i den gyldne bulle. Polen hadde valgt konge fra middelalderen (1370) til 1791. Særlig fra Sigismund Augusts død i 1572 styrket aristokratiet sin stilling på bekostningen av monarken. Det polske systemet ble derfor omtalt som «adelens demokrati» eller «adelens monarki».