På landjorden blir (reaktivt) fosfor tilgjengelig for biologiske prosesser hovedsakelig i form av forvitring av fosforholdige bergarter. Det mest tallrike primære fosformineralet i jordskorpen er apatitt, som oppløses av naturlige syrer skapt av mikrober i jorden og sopp. Også andre kjemiske forvitringsreaksjoner og erosjon gjør fosfor tilgjengelig. Det oppløste fosforet er biotilgjengelig for organismer i jorden og planter, og returneres til jorden etter at disse dør. En del av fosforet går inn i svært tungløselige forbindelser i jordsmonnet. Fosforets retensjon (at det holdes tilbake) i jordmineraler, for eksempel ved adsorpsjon av jern- og aluminium-oksyhydroksider i sure jordarter og oppløsning ved nedbør på kalsitt i nøytral til kalkholdig jord, ansees som den viktigste prosessen for å kontrollere det terrestriske fosforets biotilgjengelighet i mineraljorden (jordarter dannet ved forvitring av fjellgrunnen). Denne prosessen kan føre til lavt nivå av oppløste fosforkonsentrasjoner i jordløsningen. Ulike fysiologiske strategier brukes av planter og mikroorganismer for å oppta fosfor selv om konsentrasjonen er lav.