AN gikk kraftig fram sammenlignet med MSIs resultat i 1992. Det har blitt antydet at alliansen med FI er en viktig årsak til at partiet brøyt ut av en velgermessig ghetto. Resultatet for Lega Nord viste at alliansen med Berlusconis parti hadde både sine fordeler og ulemper. Lega trengte FI på grunn av overlappen i de to partienes velgerappell. Samtidig kunne alliansen true Legas separate identitet og dermed føre til nettopp det tapet av stemmer som alliansen var ment å forhindre. Lega holdt riktignok rimelig stand i antall stemmer, men spørreundersøkelser ved valglokalene tydet på at det likevel hadde vært en betydningsfull overgang av individuelle stemmer fra Lega til FI. Dette er nok med på å forklare konflikten mellom Lega Nord og de andre regjeringspartiene under Berlusconis første regjering. En tredje konsekvens av valgresultatet var en bekreftelse på at forsøket på å danne en sentrumsallianse mellom de to store alliansene ikke førte fram, gitt et system med flertallsvalg. Av de 46 plassene Patto per l'Italia fikk, fikk de kun fire som en del av pluralitetsvalgene. En siste konsekvens er at, mot det man skulle vente, gitt logikken i Duvergers lov, så førte valget til en ytterligere økning i antallet partier i parlamentet. Valgalliansenes framvekst, kombinert med avtaler om hvor ulike partier skulle stille kandidater, bidro til at overgangen til flertallsvalg ikke førte til den nedgangen i antall partier som man skulle forvente.