Virkemidlene som ble brukt av realistene, skulle generelt sett gjøre stykket mer realistisk og troverdig. Økonomisering med virkemiddel (ingen grundig skildring). Kun det som er viktig, for handlingen, for å gi helhetsinntrykk. Menneskeskildring: Personene skulle være typiske for mennesker i det bestemte miljøet. Personene var fra borgerskapet eller embetsstanden (i naturalismen: arbeidere og små bønder). Retrospektiv teknikk: Svært viktige «ting» har hendt før stykket begynner og blir «rullet opp» etter hvert. Denne metoden brukte Ibsen mye, men den var inspirert av den greske dramatikeren Sofokles, det var ikke en teknikk som var blitt brukt mye tidligere, men som i senere tid har blitt brukt mye. Autentisk språk: Språket er mer virkelighetsnært enn i tidligere epoker. Dvs. ufullstendige setninger, dialekt, interjeksjoner. Utvidet bruk av replikker, som gir en dramatisk effekt Impresjonistisk fortellermåte (jfr. «Der satt en ulltrøye i døra»). Personene stod frem som tenkende, talende og handlende mennesker. Skuespill: Nøyaktig sceneanvisning, skildrer miljøet. Ofte fungerer interiøret som symbol. Illusjonsteater/titteskapteater, der det som foregår på scenen, skal gi tilskuerne en illusjon av "å titte inn i det virkelige liv" Den skjulte fortelleren: fortelleren forteller gjennom personene.