Når det moderne SI-systemet ble definert på den 10. generalkonferansen for mål og vekt (CGPM) i 1954, ble efemeride-sekundet (1/86400 del av en soldag) valgt som grunnenhet for tid. Imidlertid fant man ut at jordens rotasjon bremser sakte og med uregelmessig akselerasjon, og dermed var et dårlig referansepunkt for nøyaktige målinger. SI-sekundet ble derfor senere omdefinert til å tilsvare varigheten av {val|9192631770}} perioder av med stråling fra et cesium-133 atom, som tilsvarer overgangen mellom de to hyperfine nivåene av grunntilstanden til atomet. De internasjonale atomklokkene bruker cesium-133-målinger som hovedreferanse.