Boileau framførte i en poetikk som hevdet at diktet skulle utgå fra de tradisjonelt gitte formene, og ikke ha til hensikt å endre disse. I språklig henseende var dikterens oppgave å finne det riktige uttrykket, . Han tok avstand fra barokkens vilje til å overraske og overdrive, og mente at diktet med fornuftens hjelp skulle skape klarhet om naturen. Naturen forsto han som et sannhetsprinsipp; bare det sanne var det verdt å dikte om, og det sanne var evig. Boileau mente at de greske dikterne fra antikken greide å dikte om naturen, derav betegnelsen klassiker, og tragedien ble den fremste sjangeren, ettersom tragedien handlet om høyere samfunnsklasser.