I den viktorianske fin de siècle uttrykkes temaene degenerasjon og angst ikke bare gjennom det fysiske landskapet som ga et bakteppe for gotisk litteratur hvor skrekk og romantikk blandes, men også gjennom selve den legemlige menneskekroppen. Verk som Robert Louis Stevensons (1886), Oscar Wildes (1891), Arthur Machens (1894), H.G. Wells’ (1895), og Bram Stokers (1897) utforsker alle temaer som endring, utvikling, evolusjon, mutasjon, korrupsjon og forfall i forhold til menneskekroppen og sinnet. Disse litterære konvensjonene var en direkte refleksjon av mange evolusjonære, vitenskapelige, sosiale og medisinske teorier og fremskritt som dukket opp mot slutten av 1800-tallet.