Aktiv dødshjelp er (per 2016) tillatt i seks europeiske land (Nederland, Belgia, Tyskland, Sveits, Luxembourg og Portugal). Noen av disse landene hadde da nokså like dødshjelpslover, som i stor grad bygget på den nederlandske eutanasiloven fra 2002. Disse lovene tillot per 2016 både eutanasi (død ved injeksjon) og assistert selvmord (pasienten får medikamenter som kan brukes til å begå selvmord), selv om eutanasi er den klart mest brukte formen. Kjernen i Benelux-lovene var i 2016 å beskrive den prosessen som skal gjennomgås før dødshjelp kan utføres på lovlig vis. Legen skal gjennom samtaler med pasienten føle seg overbevist om at pasienten lider uutholdelig, og at tilstanden er uhelbredelig. En annen lege skal også undersøke pasienten og må være enig i vurderingen. Dødshjelpen skal rapporteres etterskuddsvis til en regional komité for gjennomsyn. Loven inneholder ingen medisinske kriterier for hvilke pasienter som kan få dødshjelp. Fra 2014 tillater Belgia dødshjelp også til barn. Det nederlandske parlamentet drøftet i 2016, med regjeringens støtte, hvorvidt adgangen til dødshjelp skulle utvides til personer som er «mette av dage» (på engelsk omtalt som «), uten krav til lidelse eller medisinsk diagnose.