Nora utviklet disse idéene med en serie kontrasteringer mellom hukommelsen og historien. Mens historien har universelle ambisjoner, noterer han i i pakt med Halbwachs, er erindringen alltid knyttet til et individ eller til en gruppe eller et kollektiv. Historien streber etter å arbeid bevisst, vanligvis med vitenskapelige metoder og med hjelp av systematisk ordnede institusjoner - arkiver, biblioteker, universiteter - som samler og organiserer de historiske levninger til en kritisk historie, gjenstand for stadig analyse og omprøving. Erindringen er derimot spontan, subjektiv, levende og i grunnen lunefull forhold til analyser og kritikk.