For eneveldet og militæret var det viktig å vite hvor stor befolkningen var. Det hadde innvirkning på de skattene man kunne inndrive, samt på hærens og flåtens forsyning av mannskap. Derfor var interessen for å fremme landbruket nettopp viktig, da man gjennom forbedringer her kunne understøtte en større befolkning. Økningen i befolkningen kunne sees av de kirkebøkene som prestene var begynt å føre på 1600-tallet. Men det var først i 1735 at landets biskoper fikk plikt til årlig å innberette hvor mange personer det ble begravet og døpt i stiftet. Det var ikke en særlig presis opptelling og først i 1769 kom en riktig folketelling, da alle sogneprester fra 15. august 1769 ble satt til å føre opp sognets befolkning på spørreskjemaer. Resultatet ble 797 584 sjeler, men ettersom militæret ikke ble talt med, var det riktige tallet nok nærmere 810 000.