Charles Montesquieu beskriver maktens tredeling i sitt verk «Om lovenes ånd» fra 1748. Han deler statsmakten i den lovgivende makt, den utøvende makt og den dømmende makt. Domstolene kunne ikke sette lovene til side, de skulle uttale lovens ord. Domstolenes uavhengighet la imidlertid grunnlaget for en utvikling der individets stilling i forholdet til statsmakten var styrket. Dette ble siden kjernen i rettsstaten, nemlig at borgerne kan prøve for domstolen om makten er anvendt i samsvar med loven, og at loven er i samsvar med rettsregler av høyere rang, grunnlov og menneskerettigheter.