Kommuner står relativt fritt i å vedta endringer av normene under henvisning til andre og lokalt mere tungtveiende hensyn. Disse kan eksempelvis dreie seg om lokal framkommelighet, forurensning grunnet økende biltetthet, ønske om å fremme kollektivløsninger. En kommunal parkeringsnorm kan angi både minimum, et fast antall og maksimum antall biloppstillingsplasser som skal etableres ved en gitt utbygging. Det er også anledning til å etablere frikjøpsordning og/eller sambruksordning. En frikjøpsordning fungerer slik at utbyggere kan betale en på forhånd vedtatt sum til kommunen som kommunen bruker til å etablere et offentlig anlegg. Dette er mest aktuelt i urbane situasjoner, der det offentlige selv har interesse av å ha kontroll på parkeringspolitikken og trafikkavviklingen, samtidig som det kan være vanskelig for utbyggere å dekke parkeringskravet på egen tomt. En sambruksordning går ut på at to eller flere utbyggere går sammen om å etablere et felles anlegg og at de da får et redusert krav som følge av at de har ulik tidsfordeling på når de bruker plassene.