Det hersket i etterkant uenighet mellom nordmennene og tyskerne om hva Quisling og Hagelin egentlig forpliktet seg til. Hagelin skal ha lagt opp til fullstendig, tyskstøttet maktovertagelse, og dette var hva Rosenberg og Hans Wilhelm Scheidt skal ha oppfattet. Neste gang vi møtes «heter Norges ministerpresident Quisling», skrev Rosenberg i dagboken sin, og også Scheidt støtter denne fremstillingen i memoarene sine. Quisling skal imidlertid ha vært mer tvetydig i kommunikasjonen, og var lite konkret om hva han eventuelt skulle gjøre. I vitnemålet under landssvikoppgjøret i 1945 hevdet Quisling at han tenkte seg å gripe makten etter for så eventuelt å kalle Tyskland til hjelp.