Han påpekte også at ordstammene ofte bestod av en konsonant, en vokal og en ny konsonant. På urathabaskisk henviste han til «ben» og «å kutte», på tlingit tok han «måne» og «å bli sterk» som eksempler, og på haida var eksemplene «punkt» og «å skjule». I mange tilfeller kunne han påvise at den siste konsonanten opprinnelig hadde vært et suffiks der den opprinnelige meningen var gått tapt. Blant eksemplene er , som betyr «år» både i haida og tlingit.