Av natur var Johannes Brahms reservert, men skal som ungdom ha vært åpen og entusiastisk, og velvillig innstilt til sine medmennesker. Den voksne Brahms får litt mer varierende omtale; eleven skrev at selv om Brahms' rykte som grinebiter var velbegrunnet, kunne få være så elskverdig som han. Grieg beskrev Brahms som en bjørn med de snilleste øyne han hadde sett. Brahms var glad i barn, og delte gjerne ut sukkertøy under sine mange vandringer i skogene rundt Wien. Livet gjennom hadde han en stor krets av venner og bekjente, men isolerte seg i sine senere år. Han kunne opptre ubehersket og arrogant og støte folk fra seg; etter en reise til Budapest sammen med Brahms skrev (den «nytyske») komponisten, dikteren og litteraten Peter Cornelius i sin dagbok : Én jeg nå er ferdig med, det er Johannes Brahms, et tvers igjennom egoistisk menneske.