Lørdag 17. november 1923 var det så avstemning i stortingssalen om en rekke av jernbaneplanene som forelå. Stortinget var ikke samstemte om Gjøvik-Lillehammerbanen. Da behandlingen av forslaget om banen kom opp til behandling, forlangte Johan Ludwig Mowinckel, den senere statsminister og utenriksminister og tidligere stortingspresident, at avgjørelsen om byggingen av Gjøvik-Lillehammerbanen måtte skje ved navneopprop blant representantene. Dette er noe uvanlig, og stort sett forbeholdt saker av særlig viktighet, slik som for eksempel et ja eller nei til avgivelse av suverenitet eller andre prinsipielle spørsmål. Men samtidig er sedvanen at dersom det forlanges av en representant, skal saker avgjøres ved navneopprop. Da avstemningen skulle skje denne ettermiddagen, var det 136 representanter til stede i salen. 14 av de 150 folkevalgte var av ulike grunner forhindret. Samferdselskomiteen på Stortinget hadde innstilt på at Gjøvik-Lillehammerbanen skulle bygges. En etter en ble de 136 representantene spurt om de sa ja eller nei til forslaget. Da avstemningen var avsluttet, hadde 116 representanter sagt ja – 20 representanter hadde sagt nei.