Stanley B. Alpern har en annen forklaring. Han mener mye kan skyldes landets demografi. Dahomey var, mer enn de fleste andre afrikanske stater, fokusert på krigføring, slavejakt og -handel. Landet var totalitært, med en konge som kontrollerte og styrte praktisk talt alle deler av samfunnslivet – og som førte krig mot naborikene minimum én gang i året. En utfordring var at naboriket i øst, jorubafolkets Oyo, hadde en mye større befolkning, antagelig rundt ti ganger større enn Dahomey, og dermed også en langt større hær. Nøyaktige forholdstall finnes ikke. Oyos hær hadde også et kavaleri, noe som ikke var mulig i Dahomey. Der var både mannlige og kvinnelige soldater og offiserer infanterister. I Dahomey fantes tsetseflua, som overførte sykdommen nagana til hester. Dette førte til at hestene ofte fikk en tidlig død. Enkelte høytstående militære, og andre fortjente menn, kunne få en hest eller et muldyr av kongen, men disse ble bare brukt i parader og offentlige seremonier, aldri i kamp.