I kontrast til andre gondolvogner som i moderne tid ofte bruker drivsystemer med ekstern drivkraft, var den konverterte bussen i stand til å genere sin egne drivkraft med bakakselen ved å bruke svinghjulene festet til trekkevaierne. Når bussen kjøres, vil trekkevaieren bøyes ned fra taket ved hjelp av mindre hjul, så disse går rundt svinghjulene og tilbake. Dermed trengte man bare faste kabler mellom stoppestedene. Men ettersom det bare var en enslig taubane var det ikke mulig å ha mer enn én buss om gang fordi de var meget tunge, avstanden mellom de to bussene på taubanen måtte være opptil ti tårn langs strekningen. Taubanen måtte ha et stort antall vaiere – bremsevaier, støttevaier som bar vekten og trekkevaier.