Øyesporingsapparat er et verktøy som er laget for å måle bevegelser i øyet, samt hodebevegelser. De første apparatene som ble laget for å spore øyenbevegelsen måtte enten ha en mekanisk forbindelse mellom deltaker og apparatet, eller det ble brukt lys eller annen form for elektromagnetisk energi som ble rettet mot deltakerens øyne. I 1883 var Lamare den første til å bruke en mekanisk forbindelse ved å plassere en stump nål på deltakernes øvre øyelokk. Nålen opptar lyden som produseres av hver sakkade og sender den som et svakt klikk til forsøkspersonens øre gjennom et forsterkende membran og et gummirør. Begrunnelsen for å gjøre det på denne måten var at det var enklere å oppfatte sakkader ved hjelp av lyd. I 1889 oppfant Edmund B. Delabarre et system for å registrere øyets bevegelse direkte på et roterende trommel ved hjelp av en stylus med direkte mekanisk tilkobling til hornhinnen. Andre enheter som involverer fysisk kontakt med øyen overflaten ble utviklet og brukt fra slutten av 1800-tallet til slutten av 1920-tallet; disse inkluderte gjenstander som gummiballonger og øyetapper.