Noe av initiativet til politisk og militær intervensjon kom fra anglo-normanniske kirkeledere – spesielt Theobald av Bec, erkebiskop av Canterbury – som ønsket å kontrollere den irske kirken og fullt ut implementere de gregorianske reformene. Irske kirkeledere hadde lovfestet reform, særlig ved synodene til Cashel (1101), Ráth Breasail (1111) og Kells (1152). Derimot var gjennomføringen av reformene imidlertid sakte og vanskelig. Det «ville kreve oppgivelse av trekk ved det irsk-gæliske samfunnet som gikk tilbake til førkristen tid og av praksis som hadde blitt akseptert i århundrer av kirken i Irland.» Disse omfattet holdninger til ekteskap, geistlig sølibat, sakramentsystemet og kontroll over kirkens landområder.