Den meste kjente fergeforbindelsen i Stor-London over elven Themsen er mellom Woolwich på sørbredden og North Woolwich på nordbredden, hvor det fra veldig gammelt av er et meget trafikkintensivt overgangssted for lokalbeboere og reisende. Ennå hadde det moderne ferjefartøyet kommet sent dit, da sambandet ble først åpnet i 1889 med to båter, «Gordon», «Duncan» og deretter «Hutton» (1893), flatbunnede dampbåter på 164 fots lengde og 60 fots bredde medregnet skovlhjulboksene. De var kombinerte passasjer- og vognfartøyer ettersom hestevognene dominerte vegtrafikken den gang, med plass for 15 til 20 vogner på shelterdekket og 1,000 passasjerer på hoveddekket. De var veldige karakterisk i sitt utseende med massive og høye skorsteiner i senterlinjen på hver ende av shelterdekket, som hadde sidelastingsporter ettersom fergene legge den ene siden til mot fergebryggen. Dette utseendet fortsatt i den neste generasjonen, «Squires» og «Gordon» (2) fra 1922, deretter «John Benn» og «Will Crooks» fra 1930. De store skorsteinene skyldes koksavfyring for å unngå sterk røykdanning som kan være til sjenanse, og dermed var det lav trykk i dampmaskineriene.