De påpekte at nesten alle sammendrag av den tidlige utviklingen av islam tar det som selvinnlysende at det er mulig å få fram i det minste konturene av prosessen fra islamske kilder. Det er imidlertid velkjent at disse kildene er skrevet lenge etter at det skjedde. Det er ingen sikre bevis for eksistensen av Koranen i noen form før på 690-tallet, og tradisjonen som plasserer den omkring 650 er fra midten av 700-tallet. Det historiske grunnlaget for islamske tradisjoner er dermed problematiske. Mens det ikke er overbevisende begrunnelse for å avvise det, er det på samme måte ingen overbevisende grunnlag for å akseptere det. Det er ikke urimelig å undersøke islam på vanlig måte i historieforskningen, ved bygge på historiske fakta. De insistere på at det som utgir seg for å være beretninger om religiøse begivenheter på 600-tallet, bare er brukbare for studiet av religiøse ideer på 700-tallet. De islamske kildene gir mange muligheter for tolkninger med ulike tilnærminger, men tilbyr lite som kan brukes på noen avgjørende måte å mekle mellom dem. Forfatterne mente at den eneste veien ut av dilemmaet var helt å gå utenfor den islamske tradisjonen og starte på nytt.