Et særtrekk ved Sebalds skjønnlitterære bøker er at det finnes en rekke ofte dokumentariske fotografier og bilder. Disse er vevd inn i historien på en slik måte at leseren sjelden innser bildens status, er de direkte spor etter den virkeligheten Sebald presenterer eller er de spor etter noe annet som Sebald nå bruker for å kunne fortsette historien sin i den retning han finner nødvendig? Dette er spørsmål som ikke har svar, og det er en del av Sebalds glans at leseren gradvis ikke lenger synes dette er problematisk.