Mikhail Speranskij la frem planen i 1809, men den var stort sett dødfødt, den eneste delen som ble realisert var riksrådet som begynte sin virksomhet i januar 1810. Planen la imidlertid et grunnlag for videre russisk konstitusjonell tenkning under resten av 1800-tallet og i begynnelsen av 1900-tallet. Den riksduma som ble opprettet i 1905 bar det navnet Speranskij foreslo og etableringen av institusjoner for lokalt selvstyre (zemstvo) i år 1864 var enda et av hans reformforslag. Speranskijs arbeid bar frukt i form av Finlands og Polens forfatninger, som ble godkjent av tsar Aleksander I.