I 1895 vant han konkurransen om professoratet i politisk økonomi ved Universitetet i Napoli, men i 1897 ble han avsatt av undervisningsministeren fordi han hadde kritisert Crispi og kong Umberto I. Pareto skaffet ham en lærestilling ved Universitetet i Genève. I disse årene støttet han de folkelige protestbevegelsene i Italia og hjalp de italienske sosialistene som oppholdt seg i Sveits. I 1900 ble han valgt inn i deputertkammeret, hvor han sluttet seg til de radikale. Året etter ble han utnevnt til professor i Pavia, og alt samme år fikk han Italias mest ansette professorat i økonomi, ved Universitetet i Roma.