De fleste av tegnene har et regelmessig forhold til hverandre og til den språklyden de står for. For eksempel: En ustemt plosiv konsonant som P gjøres om til en stemt B ved å fordoble buen som er en del av tegnet. Samme forhold går igjen mellom symbolene for K og G, eller T sammenlignet med D. De tilsvarende frikative lydene (som F i forhold til P, eller V i forhold til B) dannes så ved å forhøye "stammen" som er en del av tegnet.