Mer allment skapte demokratiopprøret store forventninger – om jordreform, like rettigheter for kvinner, frigjøring for lavkaster, for nasjonale minoriteter, en sekulær stat uten religiøs tvang osv. – som det raskt viste seg at revolusjonens viktigste vinnere ikke kunne eller ville innfri. Hverken Kongressen eller det nye UML, som til sammen hadde enorme flertall i alle parlamenter som blei valgt på 1990-tallet, kom til å gjøre noe særlig på noen av disse områdene. Det førte til en enorm bølge av skuffelse blant deres mest radikale tilhengere, som også ga mange en følelse av at kritikken fra UNPF hadde vært riktig hele tida: Revolusjonen slutta for tidlig, kompromissene med kongedømmet var feil. Det bidro til den raske framgangen for opprøret etter 1996.