Før slaget brøt ut var gården bare nødtørftig befestet av tyskerne fra (befalt av major Georg Baring) som fikk ansvaret for å forsvare gården. Men da Napoléon og Wellington innså hvilken strategisk verdi gården hadde, ble den et brennpunkt for kampene hele dagen, der de opprinnelige 400 forsvarere, overlatt til seg selv, i stor grad ble utslettet. Til slutt var det bare 42 mann igjen, og da de hadde gått tom for ammunisjon, måtte de trekke seg tilbake for den overveldende franske overmakten. Dette skapte midlertidig en kritisk situasjon for de allierte, fordi dette åpnet opp for at Napoleons gamle garde kunne klatre opp bakken og angripe det allierte sentrum på den andre siden. På dette tidspunktet var det imidlertid for sent for franskmennene å få noe varig utbytte av gårdens erobring, fordi snart etterpå ankom preusserne slagmarken og rettet opp situasjonen. Det oppofrende forsvaret av gården i timevis ble i ettertid ansett som avgjørende for hele slaget.