Elektrostatiske generatorer hadde en fundamental rolle i undersøkelsene av materiens oppbygging og natur på slutten av 1800-tallet. I 1920-årene var det behov for å få utviklet elektrostatiske maskiner som kunne produsere større spenninger. Utviklingen av Van de Graaff-generatoren ble startet i 1929 ved MIT. Den første modellen ble fremvist i oktober 1929. Den grunnleggende ideen var å bruke et isolerende belte (ladningstransportbelte) for å transportere elektrisk ladning til det indre av en isolert hul terminal, hvor ladningen kan slippes ut uten å bli hindret av potensialet som allerede finnes på terminalen. Ideen var ikke ny, men å anvende en elektrisk motor for drive rundt beltet var en fundamental forbedring. Den første maskinen benyttet et silkebånd som belte. I 1931 ble en slik generator i stand til å produsere en spenning på 1 000 000 volt, noe som er beskrevet i en patentbeskrivelsen.