Mulighetene for gevinst for oljeselskapet ved denne type avtale ligger i at selskapet forhandler seg til et høyt nok invensteringsbudsjett (kostnadstak) og et høyt nok godtgjørelseselement. Risikoen er at budsjettet sprekker, da må selskapet alene dekke alle kostnader over budsjettet. Selskapet får ikke del av gevinster i form av økende oljepris eller økt utnyttelse av feltressursene. Oljeselskapet overleverer feltet til myndighetene, eller til statsoljeselskapet i landet når feltutbyggingen er avsluttet. Selskapet deltar ikke i produksjonsfasen. Avtaleformen er vanlig i Iran der statsoljeselskapet er operatør i driftsfasen. Eksempel på en slik avtale er Statoils kontrakt for utbyggingen av fase 6, 7 og 8 av South Pars feltet i Persiabukten.