Károly Kerényi ble født i Timișoara i daværende Østerrike-Ungarn, men som i dag er en del av Romania. Hans foreldre var ungarske av tysk opprinnelse, hvorav hans fars familie hadde bondebakgrunn fra Schwaben. Kerényi lærte seg tysk som fremmedspråk i skolen, og valgte det siden som hovedspråk for sitt vitenskapelige arbeid og utgivelser. Han identifiserte seg med byen Arad i Romania hvor han gikk på videregående skole og på grunn av byens liberale ånd ved å være byen med de 13 martyrer fra den ungarske revolusjon i 1848/49. Han flyttet for å kunne studere klassisk filologi ved Universitetet i Budapest hvor han verdsatte mest var latinundervisningen til Géza Némethy og indoeuropeistikk ved Josef Schmidt. Etter eksamen reiste Kerényi omfattende i middelhavsregionen og tilbrakte tid som gjestestudent ved universiteter i Greifswald, Berlin og Heidelberg, og mottok undervisning fra professorer innenfor antikken og klassisk filologi, blant annet Eduard Norden, Ulrich von Wilamowitz-Moellendorff og Franz Boll. I 1919 tok Kerényi sin doktorgrad i Budapest med en avhandling om Platon og Longinos, og undersøkelser i klassisk litterær og estetisk historie. Deretter underviste han selv i gresk og latin på en videregående skole. Han holdt sin postdoktorforelesning (habilitasjon) i 1927 og ble tilbudt posisjonen som professor i klassisk filologi og antikkens historie ved Universitetet i Pécs i Ungarn. Han fortsatte å undervise ukentlig i Budapest som privat dosent i religionshistorie, klassisk litteratur og mytologi, noe som tiltrakk seg mange intellektuelle grunnet forelesningenes liberale konnotasjoner.