På våren 1863 ble han stilt i spissen for 3. Infanteribrigade, hvor han deltok i troppesamlingen ved Slesvig samme høst, men allerede den 22. oktober overtok han etter generalløytnant Georg Schøllers død kommandoen i 3. Generalkommandodistrikt og ble deretter 1. november sjef for 3. Division med stabskvarter i Kiel. Der fikk han et vanskelig verv. Divisjonen skulle delvis sikre Hærens eventuelle oppmarsj i Danevirkestillingen, og delvis holde befolkningen i ave, alt mens befolkningen truet med en forbundseksekusjon. Først 3 dager før de tyske troppene rykket inn i Holsten (23. desember), fikk han den nødvendig instruksen om at han etter hvert skulle rømme hertugdømmet, hvilket også var fullført 29. desember. Fra begynnelsen av januar besatte 3. Division Danevirkestillingen fra Slien til skanse nr. 13, hvis korpoststilling ved Selk og Jagel ble angrepet av østerrikerne 3. februar, mens det ble overført divisjonen, da man skulle iverksette rømning av stillingen to dager senere, å danne hærens arrieregarde. Dette vervet utførte Steinmann med utrettelighet og iver, og han overvar med stor aktpågivenhet slaget ved Sankelmark. Der ble han ble såret av en granatsplint i benet. Uten å la seg merke med det ble han sittende til hest, og først etter at kampene var over, red han tilbake til Flensborg. Han måtte løftes av sadelen og sendes til Garnisonshospitalet i København. Ennå før såret var leget, meldte han seg 12. april til tjeneste ved felthæren og fikk da kommandoen over 1. Division, som dagen etter rykket ut i Dybbølstillingen, men nok en gang hadde vendt tilbake til Als, da angrepet fant sted 18. april. Den dagen var Steinmann virksom i brohodet og ved Sønderborg. Da overkommandoen deretter ble forlagt til Fyn, ble han øverstbefalende på Als og advarte bestemt imot å trekke for mange tropper bort fra øya. Hans forslag ble ikke tatt til følge, og da prøysserne angrep 29. juni, var han, efter 2. Brigades mislykkede forsøk på å tilbakeerobre Kærby, hurtig klar over situasjonen og ga derfor kl. 5:30 om morgenen ordre til tilbaketoget, og dermed var tapet av Als var fullbyrdet. At regjeringen ikke knyttet ham ansvarlig for dette, fremgår av at han 4. juli utnevntes til generalløytnant og dagen etter til overgeneral. Hæren mottok denne utnevnelsen gjennomgående med sympati, og hans utstedte dagsbefaling gjorde et godt inntrykk. Men da våpenstillstandsforhandlinger ble innlededet 12. juli, fikk han kun mulighet til å ta meget nyttige anordninger til Fyns forsvar.