Det var meget mange elver i det nordamerikanske kontinentet som ikke kunne forseres med annet enn båter om det ikke finnes vadesteder eller om strømmen var for stri, så enkelte fergefarkoster kalt - tauferger - ble tatt i bruk. Noen av disse utnyttet strømkreftene, men mange andre var avhengige av muskelkraft i form av trekking på land eller trekking av ferjemannen som tok grep i repet for å dra seg over. Istedenfor å ha tauet i vannet eller på brysthøyde når det er strukket ut mellom breddene, var trossen reist opp i heisbare kranmaster inn på land, uten å bli for stramt. Dermed kan fergemannen gripe tak i trossen og trekke den til seg. Noen av illustrasjonene fra eldre tid vist at trossen kunne gå gjennom festemaster satt ut i elven, men ofte var det festet en-to stroppe med hjelp av trinser til tautrekket, som på en (strømferge). På større ferger som var uten ror, var det et vertikal håndspill som brukes for å trekke seg fram. Håndspillet brukes i senere tid for å dra seg langs kabelstrekket i vannet med muskelkraft istedenfor maskinkraft.