Grev Christopher Paus, som bodde i Roma gjennom flere tiår, bygget opp den største private samlingen av gresk og romersk kunst i Nord-Europa, kjent som Paus-samlingen. Samlingen ble hovedsakelig innkjøpt i Roma, og han benyttet ulike skandinaviske kunsthistorikere som konsulenter. På slutten av 1800-tallet og rundt århundreskiftet var Roma preget av stor ekspansjon og omfattende byggearbeider som avdekket mange arkeologiske funn, samtidig som mange allerede kjente oldstidsminner havnet på markedet bl.a. fordi mange italienske adelsfamilier som hadde samlet på dem ikke maktet overgangen fra føydalisme til et moderne samfunn. Det var også langt lettere å eksportere antikviteter fra Italia i denne perioden. Både Paus og andre utenlandske kunstsamlere som Carl Jacobsen (Ny Carlsberg Glyptotek) bygget store samlinger i denne perioden, og førte dem hjem til Skandinavia. Paus-samlingen var delvis utstilt på Paus' svenske eiendommer Trystorps slott og Herresta herregård, og ble i stor grad gitt til Nasjonalgalleriet i flere omganger mellom 1918 og 1929. I brev til Kirke- og undervisningsdepartementet i forbindelse med gaven i 1918 fremgikk det at samlingen skulle danne grunnlag for «et eventuelt antikvarium i Christiania», og Paus ble omtalt av riksantikvar Harry Fett som «skaperen av Nasjonalgalleriets antikksamling». Samlet mottok Nasjonalgalleriet minst 60 gjenstander, herunder en rekke romerske portrettbyster. I samlingen er byster av keiserne Trajan, Galba, Lucius Verus og (formodentlig) Commodus, keiserinne Julia Domna, en byste av Cleopatras barnebarn Ptolemaios av Mauretania, og en rekke byster av romerske kvinner. Samlingen utgjør den største delen av Nasjonalgalleriets/Nasjonalmuseets antikksamling. Glyptoteket i København ønsket å sikre seg samlingen, men Paus valgte å gi den til Nasjonalgalleriet i Christiania. Noen verk endte likevel hos andre museer, herunder Glyptoteket. Fem av verkene fra Paus-samlingen er utstilt i rom 1 i samlingspresentasjonen i første etasje i det nye Nasjonalmuseet.