Med den store depresjonen som fulgte etter børskrakket i 1929 i New York ble det innledet enda større innskrenkning av NVEs personale enn på 1920-tallet. En komite bestående av generaldirektør Olaf Rogstad, Stortingsrepresentant Ole Monsen Mjelde og lagtingspresident Jon R. Aas, ga i 1933 sin innstilling der de foreslo at de tre direktørstillinger skulle avskaffes. Isteden skulle det opprettes seks avdelinger med hver sin avdelingssjef. Antallet funksjonærer skulle samtidig reduseres med 24 personer. Stortingsdebatten som fulgte artet seg som et generaloppgjør med den vannkraftpolitikken som hadde vært ført. Flere representanter hevdet at det var forfeilet at staten skulle stå for storstilt kraftutbygging for de borgerlige behov, noen mente endog at det var overdrevet optimisme på 1920-tallet å tro at store verdier lå i den norske vannkraften. Personalet ble redusert ved at det ikke ble ansatt nye ingeniører og funksjonærer når de gamle sluttet. Det bredte seg en nedstemthet og defaitisme i de påfølgende år.