Tidligere president Martin Van Buren var motstander av slaveriet, og forsøkte uten hell å bli nominert for demokratene før han stilte til valg for Den frie jords parti. Han fikk støtte fra en del likesinnede demokrater, men mange whiger vegret seg for å støtte ham. Demokratene nominerte senator Lewis Cass fra Michigan. Taylors valgkamp ble organisert av senator John J. Crittenden fra Kentucky, en venn og tidlig politisk støttespiller. Taylor selv foretrakk å ikke møte velgere eller skrive om sine politiske synspunkter, og valgkampen ble dominert av spørsmål om personlig egnethet. Whigene beskyldte Cass for korrupsjon og uærlighet, mens demokratene karakteriserte Taylor som vulgær, ukultivert, ondskapsfull og grådig. Sent i valgkampen kom Daniel Webster med en kjærkommen støtteerklæring til Taylor. Taylor, Cass og Van Buren fikk henholdsvis 47,3 %, 42,5 % og 10,1 % av stemmene. Taylor og Cass fikk et flertall av stemmene i 15 delstater hver, mens Van Buren ikke vant i noen delstat. Taylor vant presidentvalget 163–127 i valgmannskollegiet.