Ordningen gjaldt fattige, frigitte treller som verken kunne livnære seg selv eller hadde andre til å ta vare seg. Ifølge loven skulle gruppen med gravgangsmenn (ofte en tidligere trellefamilie) føres til en kirkegård. Gruppen ble deretter plassert levende i en fellesgrav hvor de ble sultet helt til det bare var én gjenlevende person i graven. Den overlevende ble deretter tatt opp av graven mens en annen fikk ansvaret for å brødfø den overlevende resten av livet. Oftest fikk den tidligere trelleeieren omsorgsansvaret.