Blanqui fortsatte å bruke sine voldsomme metoder, og i 1870 stod han bak to mislykkede demonstrasjoner: 12. januar ved begravelsen til Victor Noir (en journalist som ble skutt av Pierre Bonaparte) og 14. august da han forsøkte å komme over våpen i en kaserne. Da keiserdømmet falt 4. september, startet Blanqui den politiske klubben og avisen . Han tilhørte den gruppen som midlertidig kom til makten 31. oktober, noe han igjen ble dømt til døden for 17. mars 1871. Noen dager senere utbrøt de voldsomme opprørene som førte til Pariskommunen. Blanqui satt i fengsel og kunne ikke delta i opprøret, men ble likevel valgt inn i Pariskommunens styre. I 1872 ble han dømt til deportasjon sammen med de andre revolusjonære som hadde overlevd kommunens fall. Blanquis sviktende helse gjorde imidlertid at dommen ble omgjort til fengsel. I 1879 ble han valgt til byfullmektig i Bordeaux. Til tross for at valget straks ble kjent ugyldig, ble Blanqui satt fri. Han begynte omgående å agitere igjen.