De typiske norske innsjøene er dannet ved breerosjon under istider. I forlengelse av fjordene finnes ofte , dype innsjøer adskilt fra fjorden av bergterskler, isfrontdelta og morener i kombinasjon, for eksempel Sandvinvatnet og Tyrifjorden. Bunnen av disse er ofte flat på grunn av avsetning av løsmasser. Iesjarvi på Finnmarksvidda er en typisk grunn viddeinnsjø. Isfrontdeltaer kan være like høye som havnivået var den gangen og kan danne høye moer i landskapet særlig der elven har skåret seg gjennom deltaet. Slik terrasser av sand og grus er avsatt mange steder i Norge og er viktig kilder til byggematerialer for bygninger og infrastruktur. De største avsetningene finnes på Østlandet: Eggemoen (ved Hønefoss) og Gardermoen (Akershus) er de største i Norge målt i volum. Dette er tydelig blant i Eidfjord der elven Eio har skåret seg gjennom et løsmassene og etterlatt en høytliggende terrasse om lag 110 meter over omgivelsene. miniatyr|Tinnsjå er med 460 meter Norges og Europas tredje dypeste innsjø. Gausta skimtes bak til venstre. Noen av Norges innsjøer var saltvannsfjorder etter istiden, men er senere avskåret fra havet på grunn av landhevingen. På slutten av istiden lå Østlandet omkring 200 meter lavere enn i dag - i forhold til havnivået. Da isdekket trakk seg tilbake fylte havet daler og lavland, og blant annet Tyrifjorden var deler av havet. I vikingtiden var Drammensfjorden fortsatt 4-5 meter høyere enn i dag og nådde trolig så langt som Hokksund, mens deler av den nåværende Drammen sto under vann.