Arkitekttegningene til bygget er datert år 1900. Leilighetene – 6-7 i hver etasje – var små, for det meste ett rom og kjøkken. For enden av korridorene, en halv trapp ned, lå to avtreder i hver av de fire etasjene. Disse åtte fellesdoene skulle strekke til for beboere fra mer enn 25 leiligheter. Det var derfor planer om et pissoar i bakgården, men det ble aldri realisert. En lyssjakt førte ned gjennom hele bygget. Fra denne sjakten, underetasjen og jordkjelleren slo det opp en stank av mugg og fukt. Det forekom ofte lekkasjer og brudd på kloakkrør. I 1910 ble det lagt inn elektrisk lys, men vannklosett først i 1960. Huset raget over sine omgivelser før det ble reist mursteinsblokker på 1930-tallet. Nr 7 fikk derfor kallenavn som «Ilaslottet» og «Himmelspretten», i tillegg til «Livsfare» og «Dettanedgården» - for da den var nybygd, raste taket og halve fjerde etasjen ut. I ni år stod huset tomt fordi ingen våget å bo der.