Etter statsakten i 1942 overtok Quisling lovgivende myndighet, men fortsatt under Terbovens forvaltningsmessige kontroll, slik at den tyske okkupasjonsmyndigheten fikk godkjenne alle forordninger før de ble trykket. I parallell med Quislings forordninger fortsatte også Terboven med sine egne forordninger publisert i Forordningstidenden, men disse fikk i all hovedsak politimessig og militært preg.