Levestandarden til den enkelte er vanskelig å finne entydige data for. Alt i alt var forskjellene store, og husmenn og dagarbeidere var nok de som hadde det trangest. Blant husmennene var forskjellene store og de ved kysten, som hadde tilgang på fiske, hadde det nok romsligere enn husmenn på Østlandet hvor det var trangt om plassen. Det norske samfunnet var mer egalitært enn i andre europeiske land, selv om det også var store forskjeller mellom folk. Adelsskapet ble opphevet i 1821, og de fleste bøndene eide selv jorden de dyrket. Embetsmenn og handelsdrivende borgere utgjorde den sosiale og økonomiske eliten. Forventet levealder var under 50 år, og mange bodde dårlig, spesielt i byene. En betydelig andel levde på stønad fra fattigvesenet. De fleste selveiende bønder hadde utsikter til et stabilt liv med et noenlunde sikkert utkomme, mens husmenn, tjenestefolk og andre arbeidere måtte ofte flytte på seg for å få arbeid. Det var «flyttedag» 14. april og 14. oktober, da nye arbeidskontrakter kunne inngås.