Ved den engelske adelens opprør mot kong Johan i 1215-1216 var det Blankas engelske avstamningen som barnebarn til Henrik II av England som var begrunnelsen til at Ludvig ble tilbudt Englands trone, men da Johan døde i oktober 1216, endret de engelske baronene sin allianse og utropte Johans 9 år gamle sønn Henrik III som den nye kongen. Ludvig fortsatte å gjøre krav på den engelske tronen i egen rett etter å drevet krigføring i England i et år, men han hadde nå et forent England imot seg. Hans far Filip Augustus nektet å hjelpe ham, og Blanka var hans eneste støtte. Hun skaffet økonomiske midler fra sin svigerfar ved å true med benytte sine egne barn som gisler. Hun etablerte seg ved Calais og organiserte to flåter, en av dem var kommandert av franske Munken Eustace, en leiesoldat og pirat, og den andre av Robert I av Courtenay, keiser av Det latinske riket i Konstantinopel. Da de franske styrkene hadde blitt beseiret i slaget ved Lincoln den 20. mai 1217, ble det et vendepunkt i baronenes krig. Ludvig og en sterkt redusert hær ble omringet mens de trakk seg tilbake til deres festning i London og han trengte desperat forsterkninger fra Frankrike. 24. august ødela den engelske flåten utenfor Sandwich en ny fransk flåte, ledet av Eustace og Courtenay, som fraktet forsterkninger og forsyninger. Den engelske flåten erobret det franske flaggskipet og de fleste forsyningsskipene, og tvang resten av den franske flåten å vende tilbake til Calais. I september 1217 tvang traktaten i Lambeth ved Kingston upon Thames den franske prinsen til å oppgi og si fra seg sine krav på den engelske tronen i bytte mot å trygg tilbaketrekning til Frankrike. Ludvig forlot England med uforrettet sak.