Pabst arbeidet med teater før han debuterte som filmregissør i 1923. Filmen 1925) med Greta Garbo og Asta Nielsen regnes som Pabsts gjennombrudd. Den var også den første av en rekke sosialkritiske, tildels politisk radikale, filmer fra hans hånd. Også (, 1929), hans siste stumfilm, skulle bekrefte Pabsts evne til å kombinere sosialt og politisk kontroversielt materiale med betydelig publikumsappell. Hans første lydfilmproduksjon, 1930) skapte i likhet med Lewis Milestones mer kjente debatt på grunn av sitt klare pasifistiske budskap. Med to enda mer radikale verk i 1931; en filmatisering av Bertolt Brechts teaterstykke, og den internasjonalistisk orienterte befestet han sin posisjon på den politiske venstresiden.