Kilen (gresk: έμβολον, ; latin: , også , «svinehode») ble brukt av både infanteri og kavaleri. Krigerne ble utplassert i en trekantet eller trapesformasjon med spissen førende. Ifølge grekerne Arrianos og Asklepiodotos (kjent for sine avhandlinger om militær taktikk) ble kileformasjonen først brukt av skyterne, og deretter trakerne. Filip II av Makedonia adopterte det fra dem som hovedformasjonen av hans særskilte kavaleri, og Filips sønn Alexander den store møtte persisk kavaleri oppstilt på denne måten, slik Arrianos har attestert. Under et stormangrep vil flankene på formasjonen naturlig holde noe tilbake, da disse vil møte motstandere både i front og på sidene, dette bidrar til at angrepet får en kileform. Fordelen med kilen var at den tilbød et smalt punkt for gjennomboring av fiendens formasjoner og med kommandanten sentralt plassert.