Teksten er kjent i flere eksemplarer på sanskrit, i form av manuskripter på palmeblader fra Nepal og Japan. Det er bevart to oversettelser fra sanskrit til kinesisk. Den første ble foretatt av den sentralasiatiske munken Kumārajīva i året 402 e.Kr. Den andre ble foretatt av den kinesiske munken Xuánzàng i året 650 e.Kr. I den kinesiske buddhistiske kanon nevnes en tredje oversettelse av den indiske munken Guņabhadra fra året 455 e.Kr. som ikke lenger var bevart i år 730 e.Kr. En oversettelse fra sanskrit til tibetansk i den tibetanske buddhistiske kanon ble foretatt av Dānaśīla og Yeshé Dé mellom 878 og 901 e.Kr., og ligner svært mye på Xuánzàngs kinesiske utgave.