I kinesisk og japansk buddhisme regnes den som en tantrisk tekst. Den ble oversatt til kinesisk av Tiānxīzāi (天息災) i året 983 e.Kr. i 4 bokruller under tittelen (佛說大乘莊嚴寶王經). I befinner den seg i bind 20 som tekst nr 1050 i seksjonen (密教部), som består av tantraer, rituelle manualer og dhāraṇīer. Dens betydning i Kina og Japan har vært marginal, men kategoriseringen som en tantrisk tekst er riktig.