Den britiske ordningen har tjent som mønster i mange land, men den ble ikke fulgt i den svenske regjeringsform av 1809 og heller ikke i den norske grunnlov av 1814, som på dette punkt er utformet etter mønster fra Sverige. Grunnloven inneholdt visstnok bestemmelse om kontrasignatur av kongens beslutninger, men dette må antas å ha vært slik å forstå at statsministeren pliktet å kontrasignere selv om han (og statsrådet) var uenig i beslutningen, men at han var ansvarsfri hvis han til protokolls hadde protestert mot beslutningen.