De høyere områdene i den første sonen er kjent som «Baers hauger», oppkalt etter forsker Karl Ernst von Baer som arbeidet i denne regionen. Disse haugene er lineære rygger av leirholdig sand, som varierer fra 5 til 22 meter i høyde, og som i gjennomsnitt er omtrent 8 meter høye. De er mellom 0,4 og 10 kilometer lange. Mellom Baers hauger er forsenkninger som fylles med vann og blir til enten fersk- eller saltvannsholdige bukter; høyden fra bunnen av en forsenkning til toppen av dens nabohaug varierer fra 10 til 15 meter. Disse forsenkningene, kalt (til russisk via finsk, «liten innsjø», som i Russlands innsjø Ilmen), pleide å være en del av det tidlige, veldig dype elvedeltaet, men ble gradvis skilt fra det. På grunn av deres isolasjon fra ferskvannet i Volga, blir de stadig mer saltholdige. Sammen danner de et stort (mer enn 300 km²) og ekstremt mangfoldig område som, på grunn av de varierende gradene av fuktighet og salinisering, huser et vell av flora og fauna. Opprinnelsen til disse haugene og blir fortsatt diskutert: den tidligere teorien om at de ble dannet av eoliske prosesser er nå diskreditert; nå antas de å ha oppstått enten under vann eller gjennom elvestrømning.