I norsk strafferett var et mindre alvorlig lovbrudd, og betegnet som regel alle lovbrudd som ikke er forbrytelser. Ved siden av den strafferettslige gradsforskjellen, var saksgangen gjerne enklere for forseelser enn for forbrytelser. Forseelser kunne ofte i større utstrekning enn forbrytelser avgjøres ved forelegg uten dom. Ved behandling av forseelser krevdes det ofte ikke forsvarer. Forseelse hadde strafferamme på inntil 3 måneder. er et godt eksempel hva en forseelse kunne være. Mer alvorlige lovbrudd kaltes for forbrytelse.