Elefantfotmoaen var begrenset til Sørøya, hvor den var vanlig i lavlandsskog, buskkanter og våtmarker i Canterbury, Otago og Southland. Arten hadde raggete hårlignende fjær, en lang snabellignende hals og elefantlignende føtter. Det var den tyngste moa-arten i forhold til høyden, og hunnen la de nest største moa-eggene som er funnet. Den store klumpete kroppen kan ha hjulpet den til å «bulldose» seg gjennom vegetasjon, og den store størrelsen og de raggete fjæra ville ha hjulpet den med å takle kalde temperaturer. Et stort luktkammer antyder at den hadde en sterk luktesans, som kan ha vært en tilpasning for et delvis nattlig liv. Studier av fjær fra mumifiserte eksemplarer antyder at arten hadde et flekkete mønster som ligner fjellmoaens, eller de kan ha vært ensfargede eller litt stripete.