I lange perioder var Shah-dynastiets konger uten politisk makt, mens den virkelige makthaveren var statsministeren. Første gang dette skjedde var under den mektige statsministeren Bhimsen Thapa, som satt ved makta fra 1804 til 1837. Jang Bahadur Rana, grunnleggeren av Rana-dynastiet, tok statsmakta gjennom statsministerposten fra 1846, og -greina av slekta gjorde statsministerposten arvelig fra 1885. Rana-herredømmet endte først da kong Tribhuvan Bir Bikram Shah tok makta fra statsminister Mohan Shamsher Rana i 1951.