En perkolator som ikke blir drevet av trykk består av en kanne med et lite rom på bunnen som skal plasseres nærmest til varmekilden. Et vertikalt rør går fra dette kammeret opp til toppen av perkolatoren. Like under toppen av dette røret er et perforert rom. Den ønskede mengden vann helles i kannens kammer og den ønskede mengde relativt grovmalt kaffe blir plassert i toppkammerset. Det er viktig at vannmengden ikke må stå høyere enn til bunnen av kaffekammeret. Etter at perkolatoren har blitt plassert på varmekilden (vanligvis komfyr eller ovn), bringes vannet i bunnkammeret til kokepunktet. Noen modeller har en enveis ventil på bunnen av røret, som tvinger det kokende vannet opp røret, mens mesteparten bruker prinsippet der boblene fra det kokende vannet tvinger noe av væsken oppover. Det varme vannet blir så fordelt utover det perforerte lokket til kaffekammeret på toppen av røret. Vannet siver gjennom kaffepulveret og faller ned i den nedre delen av kanna. Resten av det kalde vannet på bunnen blir i mellomtiden også tvunget opp røret og får prosessen til å gjenta seg kontinuerlig. Når all væsken i kanna når kokepunktet stopper perkoleringsprosessen og kaffen er klar til å drikkes. I manuelle perkolatorer er det viktig å fjerne kanna fra varmekilden når væsken er nådd kokepunktet, på engelsk er det et ordtak som sier . Brygget kaffe som står på varmen for lenge, får en bitter smak. Nye perkolatorer har som regel et integrert varmeelement, og disse må selvfølgelig ikke plasseres på en varmeplate eller en annen varmekilde. Flere av de automatiske kannene reduserer varmen fra elementet mot slutten slik at kaffen holder seg i drikketemperatur.