Etter første verdenskrig bestemte Versaillestraktaten at Danzig skulle bli en fristad under Folkeforbundets overhøyhet. Artikkel 104 i traktaten bestemte at Danzig skulle ha en uavhengig administrasjon under oppsyn av en høykommissær utpekt av Folkeforbundet. Utenrikspolitikk skulle ivaretas av Polen og fristaden var i tollunion med Polen. Vannveiene og havnen i fristaden skulle brukes fritt og uhindret av polske borgere. Byen hadde nesten bare tysk befolkning (rundt 96 %). Den nye polske staten gjorde krav på byen, for å sikre seg fri tilgang til Østersjøen, noe landet hadde blitt lovet av de allierte på grunnlag av Woodrow Wilsons «Fjorten punkter». Statusen som fristad ble et kompromiss, som innbyggerne likevel var svært misfornøyde med.