Fordi Det demokratiske parti, ledet av Ljubomir Davidović, gikk sterkt inn for en sentralisert stat, ble mange kroater med i opposisjonen. Men det Radikale parti var ikke fornøyd med at de kun hadde tre ministre, mens Det demokratiske parti hadde 11, så 16. august 1919 trakk Stojan Protić seg fra regjeringen. Ljubomir Davidović dannet da en koalisjon med Sosialdemokratene. Denne regjeringen hadde med én stemmes overvekt flertall i den provisoriske folkeforsamlingen. Opposisjonen begynte da å boikotte parlamentet, og siden regjeringen ikke alltid kunne være sikker på at alle dens støttespillere ville stille opp, ble det umulig å avholde møter i parlamentet. Davidović gikk av ganske raskt, men siden ingen andre kunne danne regjering, ble han statsminister nok en gang. Da opposisjonen fortsatte sin boikott, så regjeringen ingen annen utvei enn å styre uten parlament. Dette fikk opposisjonen til å fordømme avgjørelsen, og den begynte å kalle seg selv «det parlamentariske fellesskap». Davidović innså selv at situasjonen var uholdbar og anmodet Kongen om umiddelbart å utskrive valg til den grunnlovgivende Riksforsamlingen. Da Kongen nektet dette, følte Davidović at han ikke hadde noe annet valg enn å gå av.