Smiths konklusjon at kapital var kilden til nasjonenes vekst og velstand, hadde store politiske implikasjoner. Økonomisk politikk og beskatning skulle skape størst mulig frihet for kapitalistenes kapitalakkumulasjon, forutsatt at den skjedde i markedets reelle konkurranse. Han anså merkantilismens regulering og monopoler som mektige kapitalisters verk, og konkluderte at slike inngrep i markedsmekanismen tjente kapitalisten snarere enn nasjonen. Smiths advarsel mot regulering og styring gjaldt først og fremst hjemmemarkedene, mens han derimot støttet offentlig tilveieskaffelse av varer og tjenester som det ikke var noe markedet for, samt toll i utenrikshandelen for eksempel for å støtte en ny industri i utvikling. Smith selv tok i 1778 arbeid i tollvesenet, hvor han med stor flid bidro til å firedoble tollinntektene etter noen år. Han støttet også den proteksjonistiske Navigasjonsakten.