I barnas lek ute ble det behov for streker til «paradis» og andre spill med banemerking, oftest dekket med å streke i sand, eller, da asfalt ble mere vanlig, ved opptegning med en bit av en teglstein eller knust blomsterpotte som da gjorde tjeneste som rødkritt. Slik tegl var ikke egnet til bruk på skoletavler, siden en måtte trykke ganske hardt mot underlaget for å få satt av en strek.