Som eleatene gikk Platon ut ifra en grunnleggende motsetning mellom det fullkomne, uforanderlig værende og sanseinntrykkene som var under stadig forandring. Han delte også eleatenes overbevisning om at sanseinntrykk basert på antagelser er upålitelige. I motsetning til eleatene skilte han imidlertid ikke mellom en enhetlig udifferensiert værende som eneste virkelighet og en absolutt ikke-værende av illusoriske sanseinntrykk. Han frafalt ikke de ustadige tingene som oppfattes med sansene virkelighetsgehalten, men anså det som rimlig at de tilhørte en betinget og ufullstendig værensform, og skilte dette fra det uforanderliges egentlige væren. Væren i egentlig forstand hører til hans idélære, senere kalt «platonske ideer».