Med kommunalforordningen rykket NS-folk inn som ordførere og varaordførere i landets kommuner. De tre første ble utnevnt i januar 1941, hvorav to var nyinnmeldte i partiet. NS-ordførerne forsøkte i hovedsak å «holde hjulene i gang», og innførte i liten grad radikale reformer. Dette førte til stor misnøye blant menige NS-medlemmer, da lokale hjertesaker fra før krigen ikke ble gjennomført. Det hjalp heller ikke på de lokale NS-medlemmenes engasjement at de nye ordførerne ofte var politiske amatører uten styringserfaring, og dette bidro igjennom krigsårene til at stadig flere lokalpolitiske avgjørelser ble tatt av fylkesmennene og sentraladministrasjonen.