Det hadde gjennom århundrene vært flere ulike planer om å åpne opp og knytte Peterplassen og Vatikanet nærmere den øvrige byen. De siste av disse planene var mer politisk betinget, da de deler av Kirkestaten som lå utenfor Vatikanet, blant annet i Borgo-området i Roma hvor gaten begynner, ble inkludert i den nye italienske statsdannelsen under Italias samling, noe som førte til at pavene opplevde seg selv som fanger i Vatikanet. I de neste årtiene, nektet pavene å forlate Vatikanet for å unngå at det ble oppfattet som om paven hadde godkjent den italienske overhøyheten over Roma og de tidligere pavelige besittelsene. Krefter i det fascistiske italienske politiske liv håpet at dette ville føre til at pavens innflytelse ble så redusert at også Vatikanet kunne legges under italiensk kontroll. Da dette imidlertid ikke skjedde, førte dette til Lateranoverenskomsten i 1929.