I de følgende årene ble det utarbeidet stadig nye og mer nøyaktige tabeller med logaritmer og deres verdier for trigonometriske funksjoner. Noen tiår senere ble det klart at en bedre forståelse av denne beregningsmetoden kunne fås fra en kontinuerlig logaritmefunksjon basert på arealet under en hyperbel. På midten av 1700-tallet viste Leonhard Euler at den hyperbolske logaritmefunksjonen ikke var noe annet enn den inverse av eksponentialfunksjonen med Eulers tall som grunntall.