Ibsens onkel, byfogd Paus, er ansett som modell for byfogd Stockmann i (han var også etterkommer av den virkelige Stockmannfamilien); i doktor Stockmanns «tilknappede bror, byfogden, som holder seg til tevann og maner til måtehold og respekt for samfunnets lover» blir parallellen til byfogd Paus overtydelig, skriver Nygaard. Det samme motivet og hintene til embetsmannsfamilien Paus – karakterisert av Hedvig Ibsen som «en taus slekt» – gjenfinner Nygaard i verk som , der «de dødes og embetsaristokratiets ånd [hviler] over prestegården [og] det rosmerske livssyn adler – men det dreper lykken», og i , der den strenge idealisten Gregers Werle får representere ånden fra familien Paus og Øvre Telemark, i et stykke som ellers utmerker seg med tung og mye kommentert symbolikk fra Ibsens nærmeste familie og oppvekstmiljø. Nygaard påpeker at Høydalsverket, der Werle levde isolert i årevis, er en åpenbar henvisning til Øvre Telemark og Høydalsmo; Ibsens forfar Paul Corneliussen Paus eide Høydalsmo stavkirke. I er også andre elementer og hendelser hentet fra familien Paus, og den sentrale figuren Hedvig har navnet fra Pausfamilien.