Overgangen til kristendom fant sted senere enn de fleste andre steder i Europa. I Danmark var det Harald Blåtand som kristnet landet omkring 980. I Norge kom prosessen i gang under Olav Tryggvason (hersker 995-ca.1000) og Olav den hellige (hersker 1015-1028). De hadde begge blitt frivillig døpt i utlandet. Olav den hellige brakte engelske geistlige med til Norge, og landets overgang fra norrøn mytologi til kristendom var i stor grad resultatet av engelske misjonærers innsats. Som et resultat av herskernes og etterhvert det meste av landets overgang til kristendom, ble de gamle shamanistiske skikkene trengt i bakgrunnen og innimellom forfulgt. Volver, som praktiserte seid, en skandinavisk før-kristen tradisjon, ble henrettet eller landsforvist under det nye kristne herredømme i det 11. og 12. århundre.