Churchill tematiserer her noe man hadde lagt merke til, nemlig epidemiens «demokratiske» karakter: den skånet ikke de rike, mektige og berømte. Man kunne til og med få inntrykk av at samfunnstoppene var særlig hardt rammet. Statsministeren, lord Salisbury, var en av de aller første briter det ble kjent var blitt syk. Det foranlediget til den refleksjon at stilt overfor en slik sott «svever både herskere og gatehandlere i like stor fare». Man la også merke til at det blant de syke var uforholdsmessig mange jernbanefolk og postansatte.