Bonnkonvensjonen opererer med to lister med ulik grad av tiltak. omfatter trekkende arter hvor hele bestanden, eller deler av den, står i fare for å bli utryddet. Medlemslandene er forpliktet til å sørge for å beskytte både artene og deres levesteder gjennom strenge vernetiltak. Listen omfatter blant annet fire hvalarter (blåhval, grønlandshval, knølhval og nordkaper), tre fuglearter (dverggås, stellerand og havørn) og én haiart (brugde) som finnes i Norge. er mer omfattende og inneholder arter som egentlig ikke er truet av utryddelse. Internasjonalt samarbeid er imidlertid påkrevet for å sikre artene tilstrekkelig vern. Medlemslandene skal bestrebe seg på å inngå regionale avtaler og handlingsplaner som sikrer bestandene. Eksempler på slike avtaler som Norge deltar i er avtalen om vern av flaggermus i Europa, avtalen om vern av albatrosser og petreller, avtalen om vern av vannfugler i Europa og Afrika og avtalen om vern av rovfugler i Europa, Afrika og Asia.