Et tilfredsstillende produksjonsgrunnlag var et formål med Jernverket, et annet var at det skulle være en viktig del av landets infrastruktur sammen med kraftverk, skoler, helsevesen, kommunikasjon og annet. Nasjonal selvforsyning av jern og stål var viktig og erfaringen etter to verdenskriger var at industrien ble kritisk sårbar uten sikker tilførsel av disse basisvarene. Ved å oppfatte Jernverket som en del av infrastrukturen var ikke lønnsomhet og markedssituasjonen utenfor Norge spesielt viktig. Rett etter 1946 fikk opposisjonen på Stortinget en annen holdning enn Arbeiderpartiet når det gjaldt infrastrukturtanken. Etter dette var det bedriftsøkonomiske mål som gjaldt. Denne holdning ble forsterket utover i 1950-årene, også blant Arbeiderpartiets representanter. Utover i 1960-årene ble infrastrukturtankegangen forlat.