Fronto var meget vel ansett: i den selvbevisste antikvariske verden av latinske tekster, var han vurdert som kun nest etter Cicero, kanskje selv også som et alternativ til ham. Historikere har sett på ham som «pedantisk og kjedelig», hans tekster har verken gitt politiske analyser tilsvarende en Cicero eller samvittighetsfulle reportasjer tilsvarende en Plinius den eldre. Nyere prosopografisk forskning har dog rehabilitert en del av hans dårlige moderne omdømme. Fronto hadde ikke sans for Atticus, men Marcus fikk dem på talefot. Fronto mestret latin til fingerspissene, i stand til å spore uttrykk og talemåter i litteraturen, skape spissfindige og uklare synonymer, og utfordre mindre utilbørligheter i valgene av ord.