Claudius uttrykkelig rettferdiggjorde forslaget ved å peke på at Roma hadde åpnet opp for utlendinger fra begynnelsen av sin historie. Ved slutten av 2. århundre e.Kr. var mer enn halvparten av alle senatorene fra provinsene, men de kom ikke likemessig fordelt fra de ulike delene av Romerriket. Ingen kom fra romersk Britannia. En del av dem, som de første «utenlandske» keiserne, var etterkommere av utflyttede italienere. Effekten var likevel at provinsene var med på å styre Roma.