Tradisjonelt har knust leire samt sand, kiselgur, koksgrus og knust teglmasse vært brukt som fyll i stubbloftet. Leiren ble brukt tørr og stampet på plass med litt vann for gjøre det så tett som mulig, i Norge var det vanlig med rundt 5 cm tykkelse. Leiren har til dels vært blandet med halm og sagflis. Det forekom at fuktig leire ble lagt i stubbloftet om høsten og knust om våren når den hadde tørket. Rundt år 1900 ble det lagt mer vekt på varmeisolering forsøkte man å få fyllet mer porøst og det ble lagt tykker lag (rundt 10 cm). Lett og porøs koksgrus er dårlige lydisolasjon. Kiselgur er lett og holdbar og med bedre varmeisolerende egenskaper enn leire. I byene ble ikke sagflis og torvstrø godtatt av myndighetene fordi det brennbart og ikke brannhemmende som leire. Fra rundt 1830 var det i Oslo, Bergen og Trondheim krav om leirfyll i loftsbjelkelaget og fra 1900 krav om dette for alle bjelkelagene. Bygningsloven av 1924 krevde ubrennbart stubbloftsfyll i alle bjelkelag i bolighus i byer og tettsteder. Fra 1950-1960-tallet ble lett mineralull vanlig som isolasjon og stubbloft gikk til dels ut av bruk.