I 1899 ble flere års tørke og uår fungt av en storflom i elven. På toppen av det hele var dette en periode med økt sosial ustabilitet etter at store mengder av demobiliserte soldater var vendt hjem etter det kinesiske nederlaget i den første sino-japanske krig i 1895. Samtidig var sentralregjeringen i Beijing verken i stand til eller særlig opptatt av å yte bistand, og befolkningens forakt for Qingstyrets svakhet økte. Sinnet vendte seg også mot vestlige interesser som hadde sikret seg flere havnebyer. (Tyskland fikk kontrollen med den viktigste havnen, Qingdao, i 1898) og bygde og drev jernbaner i provinsen. De kristne misjonærer bodde relativt spredt og ubeskyttet, og skulle bli viktige mål for det opprøret som brygget i provinsen. I 1900 var bokseropprøret i full gang, og spredte seg fra Shandong til det meste av Kina.