Han fikk også en del anerkjennelse for en romanbiografi om Aleksander den store, utgitt i tre bind i 1977, 1979, og 1981. Han skrev også en fiktiv biografi om Voltaire, (1985), og (1992). I sistnevnte hevdet han at Fredrik den store hadde forført den unge Voltaire som hadde blitt keiserens passive elsker. Påstanden ble latterliggjort av franske historikere, men Peyrefitte «ble på nytt fokus for polemikker».