Metoden omfatter både en forståelsesform og en metodisk tilnærming. Utgangspunktet er en forståelse av kroppen som en funksjonell og samspillende enhet. Både undersøkelse og behandling omfatter hele kroppen, uansett pasientens symptomer og plager. Lokale problem ses i sammenheng med kroppen som helhet, og endringer ett sted i kroppen forventes å sette igang ringvirkninger i andre kroppsdeler. Omstilling av respirasjon står sentralt i behandlingen, og da helst gjennom indirekte respirasjonspåvirkning; dvs gjennom påvirkning av kroppsholdning og bevegelser. En spiller bevisst på gjensidigheten mellom disse kroppsfunksjonene og det nære forholdet mellom disse og muskulære spenninger, autonome funksjoner og emosjoner.