Dyphavsslettene ble ikke anerkjent som særskilte fysiografiske trekk ved havbunnen før på slutten av 1940-tallet, og inntil nylig hadde ingen blitt studert på systematisk grunnlag. De er dårlig bevart i de sedimentære dataene, ettersom de har en tendens til å bli konsumert av subduksjonsprosessen. På grunn av det totale mørket og et vanntrykk som kan nå rundt 750 ganger atmosfærisk trykk (76 megapascal), er det svært vanskelig å utforske dyphavsslettene.