Diktet gir et eksempel på kritikk av kristen praksis, men ikke avvisning av kristendommen som sådan. Poenget er at de kristne har «forherdet seg og glemt sitt kristenløfte. Dette løftet må ifølge teksten bety at de en gang må ha oppfattet hvordan Gud «favned Dybet og det Høje», ja til og med det navnløse insektet, innen «samme Armes Spand». Da er det nødvendig [for dikteren] å vekke hjertets erindring for på den måten å forløse nestekjærligheten».