Siden de mandsjuiske kavaleristyrkene klarte å ødelegge store kinesiske styrker væpnet med kanoner og geværer, er dette slaget blitt sammenlignet med slaget ved Nagashino, hvor en liten styrke væpnet med europeiske geværer spilte en viktig rolle i Oda Nobunagas seier over Takeda-klanen. Nurhacis seier ved Sarhu skal ha skyldtes at han hele tiden konsentrerte styrkene sine i én kolonne. Etter dette slaget fortsatte mandsjuene kampen mot Míng-dynastiet, og i 1644 brøt de gjennom Den kinesiske mur og erobret Nord-Kina, og fram til 1680-tallet hadde mandsjuenes nye dynasti, Qing-dynastiet, også lagt under seg Sør-Kina og Taiwan, og ekspansjonen fortsatte med erobringer av nye ikke-kinesiske landområder vest for Kina helt fram til 1700-tallet.