Etter Polens tre delinger samt Wienkongressen i 1815 ble verdens største jødiske samfunn en del av Russland. Ved Polens første deling i 1772 annekterte keisserriket deler av det som på 1900-tallet ble det moderne Belarus der det var en betydelig jødisk befolkning. Jødene der ble definert som kjøpmenn og småborgere noe som medførte at de ikke kunne bo på landet eller reise uten spesiell tillatelse. Denne bestemmelsen gjaldt alle kjøpmenn og småborgere, og var i utgangspunktet ikke antisemittisk (i Russland var alle unntatt adelen underlagt strenge reise- og bosettingsrestriksjoner). Mange jøder søkte tillatelse til å slå seg ned i det sentrale Russland hvorpå lokale kristne klaget til Katarina den store om økt konkurranse fra «de fremmede». På bakgrunn av dette utstedte Katarina den store i 1791 et dekret som fastsatte jødenes bosted til fire vestlige provinser (): Polatsk, Mahiljow, Jekaterinoslav og Taurida. Historiske bodde det jøder bare i de to nordlige av disse provinsene. De to sørlige provinsene inngikk i Novorossija og i Krim som var tynt befolket og Katarina ville bruke jødiske bosettere til å utvikle området og der fikk jøder også lov å kjøpe jord.