Hans første verk (1577) gikk den gang det kom ut som det viktigste verk av sitt slag siuden antikken. Han gikk inn til at man vendte tilbake til Archimedes' prinsipper og gikk inn for matematisk strenhet. Guidobaldi sjelnet strengt mellom dynamikk og statikk, en atskillelse som først ble overvunnet med Galilei. Boken hadde imidlertid en innflytelse på Galilei, selv om den stod fast ved Jordanus Nemorarius for eksempel vedrørende behandlingen av vekter på skjev flate. Han kritiserte samtidige matematikere som Tartaglia i behandlingen av mekanikk. Verket har også gode statiske analyser for eksempel om flasketrekk etter hevertlovene.