Ernst forsøker å få de frammøtte til å innse sine villfarelser ved å fortelle om alle sosiale erobringer som folket har gjort på få år - for arbeiderkvinnenes barn, innen skolevesenet og eldreomsorgen. Imens stormer Waldo og hans meningsfeller fengselet. Han ber om å få broren utlevert, men det viser seg at han har begått selvmord. I sitt avskjedsbrev til Waldo skrev Kurt at Ernst hadde rett da han hevdet at blod og vold ikke skapte et bedre samfunn og at han husket da deres mor samlet barna og leste fra Bibelen. Han skrev videre at enhver som bevarte et minne om moren i sitt hjerte, vanæret dette minnet ved å begå noe han visste at hun ikke ville billige. Han avsluttet med at Waldo også måtte komme til den erkjennelsen før det var for sent.