På den tiden da staten Israel ble proklamert var flertallet av jødene i Israel askenasiske. Etter deklarasjonen kom en stor bølge av jødiske innvandrere til Israel fra den arabiske verden og muslimske verden generelt. De fleste var sefardiske og mizrahiske, jøder fra Nord-Afrika (Maghreb), Jemen, bukhariske jøder, fra Persia, Irak, Kurdistan og mindre samfunn fra Libya, Egypt og Tyrkia og generelt fra områder hvor jøder ikke kunne føle seg trygge. I nyere tid har andre samfunn fra Etiopia og India kommet. På grunn av den relative homogenitet med askenasiske jøder, særlig sammenlignet med mangfoldet av mange mindre samfunn har alle jøder i Israel som har tidligere opprinnelse i Europa blitt kalt for «Ashkenazi» i Israel, uansett om de har eller ikke har hatt tilknytning til Tyskland, mens jøder fra Afrika og Asia har blitt kalt «Sephardi» enten de har eller ikke har hatt noen tilknytning til Spania. En grunn er at de fleste afrikanske og asiatiske jødiske samfunn benytter seg av sefardiske bønneritualer og holder seg til bestemmelsene til de sefardiske rabbinske autoritetene og blir derfor betegnet som sefardiske i den brede mening, og tilsvarende med askenasiske jøder.