I rittet av vårklassikersesongen 1977 forlot Hinault Flandernrunden før den hadde startet, og ønsket ikke å risikere helsen sin i et regn- og kuldepåvirket ritt på brosteinsbelagte veier. Dette ga ham en formell advarsel fra Guimard for hans oppførsel. Tre uker senere vant Hinault Gent – Wevelgem i en solo-innsats etter et angrep fra mål. Fem dager senere, ved Liège–Bastogne–Liège, fulgte Hinault et angrep fra favoritten André Dierickx, og slo ham i tomannssprinten for å ta sin første seier i et av sykkelsportens " monumenter ". I samsvar med Guimards plan om å bygge Hinault sakte opp, deltok han ikke i Tour de France . Han startet imidlertid Critérium du Dauphiné Libéré, sett på som den viktigste forberedelsesbegivenheten for Touren. Mens han var i ledertrøya på den nest siste etappen til Grenoble, angrep Hinault opp Col de Porte, og ledet Van Impe og Bernard Thévenet med 1:30 minutter da de krysset toppen. På nedturen feilbedømte han et hårnålshjørne og styrtet nedover fjellsiden. Et tre reddet ham fra å falle langt ned, mens sykkelen hans ble borte. Hinault klatret så tilbake på veien, tok en ny sykkel og fortsatte uten å nøle. Oppover den avsluttende stigningen i Grenoble steg han en kort stund, fortsatt sjokkert over nær-døden-opplevelsen og presset sykkelen i rundt , før han remonterte og vant etappen åtti sekunder foran Van Impe. Dette sikret ham også sammenlagtseieren foran den eventuelle Tour-vinneren Thévenet.