Den amerikanske poeten Sylvia Plath (1932–1963) erkjente at diktet «Daddy» (1962) handlet om en kvinne som var hjemsøkt av et uløst elektrakompleks. Hun smeltet sammen sin døde far og forlatte ektemann i håndteringen av å følelsen av å ha blitt forlatt. Forfatterens biograf merket seg en psykologisk ironi om livet til poeten Plath: hun kjente sin far i kun åtte år før han døde; hun kjente sin ektemann i åtte år før hun drepte seg selv. Ektemannen var hennes erstatningsfar, psykoseksuelt åpenbart da hun tiltalte ektemannen som «vampyrfaren» som hadde hjemsøkt henne siden han døde. I prosessen med å smelte sammen far og ektemann til en mann, indikerte Plath deres emosjonelle kvaliteter i livet hennes, det uløste elektrakomplekset. Litteraturkritikeren Robert Phillips skrev at den eneste måten Plath kunne oppnå forløsning og et uavhengighet jeg var å drepe minnet av farens minne, hvilket hun gjorde i diktet med et metaforisk drap.