I cupen i 1924 måtte FFK og Larvik Turn møtes i hele tre omkamper før FFK ble slått ut. FFK hadde fått omkamp etter tap ved å protestere på for korte ekstraomganger, og måtte ha politieskorte i omkampen i Larvik. I neste omkamp i Horten raste en av tribunene sammen samtidig som FFK bommet på en straffe, og i kaoset oppsto masseslagsmål mellom supporterne. Året etter vant FFK i Halden for første gang på 14 år, og maktet endelig en uavgjort i Sarpsborg, etter at hjemmelaget berget poenget på en straffe like før slutt. Kampen ble omtalt som tidenes råeste kretskamp og fikk bladet Idrætsliv til å skrive at det var en påminnelse om at de ennå fantes vikinger i Norge. Cupfinalen dette året ble spilt på Fredrikstad stadion. Brann slo Sarpsborg 3-0, og i Branns jubileumsbok ble det hevdet at østfoldingene skulle heie på Sarpsborg, men valgte å heie på det vinnende laget. Sannheten var naturligvis at mange i publikum var Fredrikstad-fans som ønsket at Sarpsborg skulle tape. I 1927 byttet FFK drakter for sjuende gang i klubbens historie. FFK hadde vært innom både blå-hvite horisontale striper, hvite trøyer og blå bukser, brune og svarte varianter. Nå hadde man søkt og fått tillatelse av Polens landslag om å få lov å kopiere draktene deres. De nye draktene med hvite overdeler og røde benklær ble innviet i kampen mot Sarpsborg 11. mai 1927. Sarpsborg-pressen syntes draktene var vulgære og at polakker ikke var noe å kopiere, men en varig tradisjon var uansett etablert: Sarpsborg i blått, Fredrikstad i rødt. Utover på 1920-tallet utviklet den såkalte «fotballprofessoren» og FFK-strategen Sten Moe Fredrikstad-stilen. Dette var en stil forut for sin tid hvor hele laget skulle kontre og gå hurtig i angrep når ballen ble vunnet, og vice versa ved balltap.