Selv om han allerede hadde fått en tredjedel av Bretagne av den vestfrankiske kong Karl den skallede i 852, kan hans tilranelse av mer makt ha vært et svar på Erispoës tilnærming til frankerne, ved det at den var basert på hans datters forlovelse med den frankiske konges sønn. Ludvig Stammeren hadde fulgt etter. Hertugtittelen ble enerkjent av frankerne etter at bretornerne hadde gått seirende ut av slaget ved Jengland den 22. august 851.