Ingebrigt Sæter ofret seg for politikken og for sambygdingene, noe som tærte på ressursene. Gården ble forsømt, og de dårlige tidene i slutten av 1860-åra gjorde det ikke bedre. Til slutt måtte de selge gården og bosette seg på et mindre bruk som han hadde kjøpt. Likevel stemte han alltid for reduksjon av lønnsnivået for stortingsrepresentantene, selv om han personlig kunne hatt nytte av høyere inntekt. Også når det gikk imot hans personlige interesser, var han saksorientert og prinsippfast.