Karl betraktet Lotharingia om hans «arvelige rettighet» og var krybben til det karolinske dynasti. Etter traktaten i Verdun i 843 hadde Lotharingia var en del av Mellomfrankerriket for en kort tid og både Vest- som Østfrankerriket forsøkte å få kontroll over området. Den østfrankiske kong Arnulf av Kärnten forsøkte å la Lotharingia bli et kongerike under sin sønn Zwentibold i 895. I 898 hadde vært i forhandlinger med hertug Reginar. Via sin mor, en datter av Lothar, var han selv i slekt med karolingerne, og hadde store besittelser i Ardennes, Haunaut og Brabant. Reginar var i begynnelsen en tilhenger av Zwentibold da han ble konge av Lotharingia, men Reginar brøt med ham i 898. Adelen hadde begynt å hate Zwentibold for «hans vold, plyndring og utpressing». Zwentibold ble drept av Reginar i et slag i august 900. Etter at Reginar hadde fremmet Karl som ny konge, førte Arnulfs død i 899 til andre adelsmenn i Lotharingia isteden valgte den døde kongens legitime arving, Ludvig barnet, som ny konge i håp om det vil sikre rikets uavhengighet.