Ifølge de fleste beretninger (både korsfarernes og muslimske), ble fatimidene tatt på sengen og slaget var kort, men Albert av Aix hevder at slaget pågikk en stund mot en nokså godt forberedt egyptisk hær. De to hovedlinjene i slaget kjempet mot hverandre med piler til de var nær nok til å kjempe ansikt til ansikt med lanser. Etiopierne angrep sentrum av korsfarernes linje, og fatimidenes fremste styrker klarte å utmanøvrere korsfarerne og omringe deres bakre styrker. Men Godfred ankom og reddet dem. Til tross for hans tallrike overlegenhet, var al-Afdals hær neppe så sterk eller farlig som seldsjukkenes hærer som korsfarerne hadde møtt tidligere. Slaget ser ut til å ha vært over før fatimidenes tunge kavaleri var forberedt til å slutte seg til kampene. Al-Afdal og hans panikkslagne styrker flyktet bakover til sikkerheten til den tungt befestede byen. Raimond jaget noen av dem på sjøen, andre klatret opp i trær og ble drept av piler, mens andre ble knust i retretten tilbake til Ashkelons porter. Al-Afdal forlot sin leir og dens skatter som ble erobret av Robert og Tancred. Korsfarernes tap er ukjent, men egypterne mistet rundt 10-12 000 menn.