Flere kilder bevitner at germanske folk æret et guddommelig par av tvillingbrødre. Den eldste referansen til dette er fra den greske historikeren Timaios fra Tauromenion (ca. 345 – ca. 250 f.Kr.). Timaios nedtegnet at germanske folk (som han kaller «keltere») ved Nordsjøen var særlig hengiven til hva han selv tolker som dioskurene (Kastor og Polydevkes, på latin Castor og Pollux). I sitt verk Germania forteller den romerske historikeren Tacitus (ca. 56 – ca. 120 e.Kr.)om dyrkelsen av gudeparet Alcis ved en hellig lund, og som han selv identifiserer med Castor og Pollux. Germanske legender nevner ulike brødre som grunnleggere. Den romersk historikeren Dio Cassius (155 – 235 e.Kr.) omtaler Raos og Raptos som ledere for den germanske stammen asdingerne (en undergruppe av vandalene). I henhold til Paulus Diaconus (ca. 720 – ca. 799 e.Kr.) og hans verk (), migrerte langobardene sørover fra Skandinavia, ledet av Ibur og Aio, men den danske historikeren Saxo Grammaticus (ca. 1150 – ca. 1220) I sitt verk hevder at denne folkevandringen var ledet av Aggi og Ebbi. I henhold til indoeuropeiske kulturer er tilsvarende tradisjoner om to brødre bevitnet, slik som dioskurene. Forskere har teoretisert at disse guddommelige tvillingene i indoeuropeiske kulturer og mytologier stammer fra forestillingen om guddommelige tvillinger i en forhistorisk urindoeuropeisk religion og kultur.