Biskopene i Den norske kirke har hatt regelmessige drøftelsesmøter siden 1917. Før det er det siden adskillelsen fra Folkekirken i Danmark i 1814 bare protokollert enkeltmøter i 1877 og 1915, der Oslo biskop fungerte som ordstyrer. Dette var en refleks av at hoffrangreglementet fra 1817 til 1920-årene rangerte hovedstadens biskop fast foran de andre biskopene. De første årene etter 1917 ble den valgte ordstyreren betegnet som formann, mens den da ikke-kirkelige preses-tittelen ble tatt i bruk i 1932. I 1934 ble Bispemøtet formalisert ved «Reglement for bispemøtene», vedtatt av Johan L. Mowinckels tredje regjering.