I nesten alle straffesaker vil siktede ha rett på , det vil si en advokat som mottar betaling fra staten. Ønsker siktede en bestemt advokat som forsvarer, vil den advokaten nesten uten unntak bli oppnevnt. I andre tilfeller vil tingretten oppnevne en av de advokatene som er faste forsvarere ved domstolen. Unntak fra retten til selv å velge forsvarer gjøres bare hvis valget fører til en vesentlig forsinkelse av saken fordi den valgte forsvarer er opptatt når saken er berammet eller skal avvikles. Den offentlig oppnevnte forsvareren skal ivareta samfunnets interesse i at ingen uskyldig blir dømt og at alt som taler til tiltaltes fordel, kommer frem i saken. Tiltalte kan derfor ikke instruere den offentlige forsvareren i hvordan saken skal håndteres; forsvareren kan for eksempel prosedere på at det ikke er ført bevis for tiltaltes skyld selv om tiltalte har tilstått – slik det skjedde i den såkalte «Hollekim-saken» fra 1965, der Alf Nordhus var forsvarer og der tiltalte ble frikjent.