I denne perioden ble det innført et system der monarken i unionen ble valgt av parlamentet, kalt Sejmen. Sejmen besto av alle Polens og Litauens adelige. De adelige hadde det avgjørende ordet i økonomiske spørsmål, og kongen kunne ikke lage nye rettsregler eller lover uten godkjennelse av Sejmen. Utover på 1600-tallet ble det slik at ethvert medlem av forsamlingen kunne nedlegge veto mot et forslag, et såkalt liberum veto. Polen lå på denne tiden mellom tre stridige stormakter, Russland, Preussen og Østerrike, som alle gjorde sitt hver for seg til å fyre under enhver splittelse og uenighet i forsamlingen. Styrt av en «polsk riksdag» ble staten fullstendig handlingslammet, og det gikk raskt nedover med landet. Polen ble et av kampstedene under den store nordiske krig og den etterfølgende polske tronfølgekrig i årene 1733-1738.