Trubadurens idealkvinne var en , en herskerinne, som man underkastet seg for å tjene. Poesien som vokste fram av dette, regnes som den første seriøse diktning siden antikken som lovpriste kjærlighet til en jordisk kvinne som noe like forpliktende og viktig som sjelens frelse. Bare jomfru Maria blant jordens kvinner var verd en slik dyrkelse. Derfor endte mange trubadurer i kloster som bot for å ha lovprist noe så verdslig. En av dem, Folco, omtales i Dantes , der trubaduren er i paradis fordi han i tide snudde seg bort fra den jordiske kjærlighet.