Men Landstad holdt på det norske ordvalget i salmene, og Knut Hamsun har påpekt det viktige i at salmene var på et språk som alle kunne forstå. «» spurte Landstad indignert, men folk reagerte på former som «». Det skal være «sitter» på norsk og på norsk-dansk – er hverken norsk eller dansk. «», fortsatte han, men det heter «attende» på nynorsk, og i verken dansk eller norsk riksmål finnes ordet «adende». En kjepphest hos Landstad var også at ordet «som» brukes lite i norsk, og derfor kan sløyfes helt, slik at han skrev «» og «». I virkeligheten innehar «som» syvendeplassen blant de mest brukte norske ordene. Like feilaktig avskrev Landstad dialekten i Halden, der han hadde vært prest i ni år, som «mindre ægte» enn dialektene i fjellbygdene. Han tok i bruk norrøn genitiv, som «» og «», men stavet på samtidens dansk – dette frarådet Aasen. Landstad anså også feilaktig ord som «ansvar» og «spott» som tyske, og ville ha dem «sopt ut» (idet han like feilaktig trodde at «å feie» er et tysk verb). Da Aasen gjorde ham oppmerksom på at ordene fantes i norrønt, godtok han dem, men ordet «vesen» (et tysk innlån) kunne han ikke fordra: «» I den endelige utgaven av salmeboken måtte han stryke de fleste dialektordene, og i den autoriserte versjonen fra 1924, , har man nøyd seg med å fornye språket i tråd med vanlig norsk dagligtale.