Allerede før andre verdenskrig kom til Norge, var det store planer om byutvidelser og sanering av de gamle bydelene. Okkupasjonen satte en stopper for disse og de første årene etter krigen var viet til gjenreisningen. Men med sammenslåingen av Aker og Oslo var det mer mulig å ta større, helhetlige grep. Utover 1950- og 1960-tallet ble enkelte av de gamle bydelene og trangboddheten som hadde eksistert i disse løst ved ny boligbygging utfra datidens tenkning om sosial boligbygg i drabantbyer. Den første av de mange nye drabantbyene ble tegnet av arkitekt Frode Rinnan for OBOS og realisert på Lambertseter med byggestart i 1951. Etter hvert forsvant det meste av den dyrkbare gårdsmarken innenfor byens grenser til boligreising og næringsvirksomhet. Særlig tett ble denne utbyggingen i Groruddalen og Østre Aker, noe som har bidratt til å opprettholde opplevelsen av forskjellen mellom østkant og vestkant i Oslo, hvor vestkanten gjennomgående har lav småhus og villabebyggelse, mens høyhuspreget og konsentrasjonen er sterkere øst i byen. I de senere årene har det vært et politisk mål å gjøre denne bebyggelsen mer variert over hele byen.