Rett til avkasting fra petroleumsvirksomhet har vært et sentralt stridsspørsmål siden tidlig i det 20. århundre. I 1911 grep høyesterett i USA inn ovenfor Rockefellers Standard Oil som da hadde en nær monopolstilling i statene og splittet opp Standard Oil i 34 nye selskaper. Oljens strategiske betydning kom klart fram like før den første verdenskrig da den britiske stat kjøpte aksjemajoriteten i Anglo-Iranian Oil Company og gjorde det om til BP. Flere statsledere vurderte tilgangen på olje som avgjørende for krigens utfall. Fram til og med den andre verdenskrig var USA, Venezuela og Mexico store produsentland, landene rundt Persiabukta kom først med for fullt ut over 1950-tallet. Det skjedde samtidig som betingelsene for de store internasjonale oljeselskapene som opererte i området ble mindre gunstige ved at myndighetene i landene tok større kontroll over ressursene ved hjelp av reguleringer. Nydannede oljeselskaper tilbød seg å operere i Saudi-Arabia og Kuwait med 25 % statsdeltakelse, og utover 1960-tallet ble statsdeltakelse helt alminnelig.