Demokratiets grunnleggende problem, skrev han, var nyhetenes nøyaktighet og vern av kilder. Han hevdet at forvrengt informasjon var arvelig i menneskets tanke. Folk gjør seg opp sin mening før de finner fakta, mens idealet ville være å samle og analysere fakta før man trakk konklusjoner. Ved først å se, hevdet han, er det mulig å rense informasjon som er forurenset. Lippmann hevdet at å se gjennom stereotypier (et begrep han skapte) utsetter oss for delvise sannheter. Han mente derfor at idéen om en offentlighet kompetent til å lede offentlige saker, var et falsk ideal. Han sammenlignet det politiske vettet til gjennomsnittsmennesket med teatergjengeren som kommer inn i forestillingen midt i tredje akt og forlater den før teppefall.