Friedrich Schleiermacher (1768-1834), som vanket i et veldig kristendomsfiendtlig og romantisk preget miljø i Berlin, utgav i 1799 et verk til forsvar for den kristne religion, (Om Religionen: Taler til de dannede blant dem som forakter den). Boken understreker følelseslivets (ty. ) betydning for menneskesjelen og religionen har sin helt egen plass i denne. Religionen er følelsens umiddelbare bevissthet om å stå overfor det uendelige, og den er verken kunnskap eller handling. Dermed har Schleiermacher utvidet det kantianske skjema og religionen har sin plass i menneskets sjelsliv som «absolutt avhengighetsfølelse». Kristendommens uttrykker denne absolutte avhengighetsfølelse gjennom sin historie - og følgelig er Jesus fra Nasarets absolutte avhengighetsfølelse utgangspunkt for kristendommen. Jesus er «urbildet» i form av hans gudsbevissthet (dvs. kontinuerlige og ubrutte overensstemmelse med Guds vilje), og Gud er på særlig måte nærværende i ham. Frelse betyr at Jesus drar det troende menneske inn i kraften av sin egen gudsbevissthet.