Dagens walisiske navn for walisere er og er det walisiske navnet for Wales. Disse ordene, som begge uttales , stammer fra det brytonske ordet som betyr «felles landsmenn». Bruken av ordet som en beskrivelse av en selv, stammer fra tiden etter at romerne hadde trukket seg ut og beskriver forholdet mellom waliserne og de brytonsk-talende folkene i det nordlige England og det sørlige Skottland, folkene av («Det gamle nord»). Det legger vekt på forestillingen om at waliserne og «mennene fra nord» var et folk, som skilte seg ut fra andre folk. Denne betegnelsen ble illustrerende nok ikke benyttet om folk fra Cornwall eller Bretagne, til tross for at disse hadde samme kulturelle og språklige bakgrunn som både waliserne og «mennene fra nord». Ordet ble tatt i bruk som en selvbeskrivelse sannsynligvis før 800-tallet. Det er referert til dette i hyllingsdiktet til Cadwallon ap Cadfan av Gwynedd ( av Afan Ferddig), ca. 633. I walisisk litteratur ble ordet benyttet gjennom middelalderen for å beskrive waliserne, mens også det eldre ordet fortsatt ble brukt for å beskrive enhver britoner, inklusive waliserne, og dette var vanlig i litteraturen fram til rundt 1100. Deretter fortsatte bruken av ordet som er henvisning til waliserne. Fram til rundt 1560 ble ordet stavet eller , uavhengig av om det ble vist til landet eller folket.