Glødelampen ble oppfunnet i Thomas A. Edison's laboratorium i Menlo Park, New Jersey, i løpet av et års tid på slutten av 1870-tallet. Det måtte finnes materialer som kunne gløde uten å smelte, brenne opp eller fordampe. Ved å sende elektrisk strøm gjennom et filament av karbonfiber plassert i en glasskolbe hvor luften var pumpet ut, lot det seg gjøre å få det til å gløde i lengre tid. I over hundre år har denne løsningen blitt stadig forbedret ved bruk av nye materialer, bedre formgivning av de ulike komponentene og fremstillingsmetoder. Like bemerkelsesverdige som selve glødepæren er imidlertid alt utstyret som måtte konstrueres og utvikles av Edison's laboratorium for å realisere elektrisk belysning; generatorer drevet av dampmaskiner eller turbiner, isolerte ledninger som kunne trekkes i eksisterende gassrør for å få strøm frem til lampepunktene, pæresokler, strømbrytere, sikringer og et omfattende distribusjonssystem mellom kraftverk og forbrukere. Dessuten måtte det etableres normer for belastning av kabler etc. for å pålitelig drift.