I denne tiden var det også blitt vanlig å sette garn i Raftsundet. Selv om dette ble forbudt, fortsatte allikevel garnfisket. I denne saken måtte amtmannen fire, slik at bare en politiforanstaltning ble satt ned for å regulere dette. En del mektige borgere, skippere og fiskere var engasjert i lofotfiske med garn; disse hadde et møte i Bergen i 1764 der de forfattet et brev til kongen om at torskegarn måtte tillates fra midten av februar. For de sentrale myndighetene i København var dette en komplisert sak som de ikke hadde kompetanse til å avgjøre, dessuten hadde de hatt som praksis å la regionale myndigheter ordne opp i redskapsbruk i fiskeriene. De kunne derfor ikke annet enn å be partene komme til enighet. Sentrale myndigheter var uansett fra dette tidspunktet koblet inn i saken, noe som fikk betydning for videre utvikling.