På norrønt hendte ei lydutvikling i østnordisk der ú->ó i ei rad stutte ord. Grensa for dette gikk i hovedsak nord og vest i Sverige og grensene her var ikke heilt stabile (se Bandle 1973), i Älvdalen sa man f.eks. e ku, men å gnu. Som hovedregel har Oslo og heile Østlandet u i disse orda: ei , ei , ei , ei (d), å , å , å . Et unntak til dette er likevel verbet . Dette verbet fins med o i heile landet, også Oslo, men der gjør også forma med o. Språkvitere er uenige om hva som er mest korrekt og gammaldags og om bo bare er et nytt dansk eller bokmålsk lån, eller om det er enda eldre. Follo har bare å bu i eldre kilder, Romerike har begge deler på Ullensaker. Trygve Bull, side 62-63, argumenterer for at å bo er ei gammal form på Østlandet fordi den er så vanlig.