Frigivelsen av slavene i 1848 utløste krav fra plantasjeeierne mot den danske stat om full erstatning, med begrunnelse om at deres eiendomsrett var krenket ved at verdien av slavene var tapt og at man i fremtiden måtte betale for arbeidskraften. Den danske staten innrømmet en erstatning på 50 dollar pr slave og anerkjente dermed at slavefrigivelsen hadde medført et økonomisk tap for eierne. Men slavenes hverdag ble ikke endret i betydelig grad. De måtte ha en jobb og vendte tilbake til sin plantasje hvor de ble tilbudt ettårskontrakter, en liten hytte, litt jord og noen penger. Som ansatte hadde ikke plantasjeeierne ansvar for slavenes alderdom. Slavene hadde kun lov til å skifte jobb en gang i året, 1. oktober. En dag som ble omtalt som .