I Storbritannia laget britisk-indiske musikkgrupper som Alaap musikk som blandet bhangra og discoteknikker. Senere utøvere blandet musikkstilen med inspirasjoner fra reggae, rapp og andre afroamerikanske og karibiske musikkstiler. Den første bølgen av vestlig bhangramusikk hadde kjerne i Southall i London, og fokuserte mest på dans og moro med svært enkle sangtekster. Rundt midten av 1990-tallet begynte artister som Apache Indian og Fun-Da-Mental å også ta opp mer seriøse temaer, som rasisme og hiv/aids. En større bruk av engelsk eller både panjabi og engelsk istedenfor bare panjabi gjorde musikkformen mer tilgjengelig for et større publikum. Indisk bhangra gikk gjennom en parallell utvikling, hvor utøvere som Malkit Singh og Gurdas Maan for eksempel kunne ta i bruk elektronisk musikk og sang på forenklet panjabi og flere andre indiske språk. Bhangra og bhangrainspirert musikk og dans er blitt vist i indisk film, og har dermed nådd ut til flere.