I årene 1698-1699 ledet han den venetianske delegasjonen til fredsforhandlingene i Karlowitz etter den store tyrkiske krig og klarte å oppnå noen fordeler for Venezia. Han viste seg her imidlertid som ubesluttsom og preget av redsel for å gjøre feil, slik at han stadig måtte konsultere det venetianske råd, og dette skapte en del irritasjon blant de andre deltakerne som derfor vurderte å utestenge ham og Venezia fra viktige beslutninger. Denne episoden ble imidlertid ikke skadelidende for hans videre karriere, da han senere ble utnevnt til ambassadør til Haag i 1706, til det osmanske hoffet i Konstantinopel i 1707 og senere til Wien.