Jødenes oppholdsrett, oppgaver og enkeltheter som gjaldt deres yrkesmuligheter og hverdag var nøye regulert. Under den såkalte fettmelkoppstanden ble jødene i 1614 fordrevet til nabobyene av en oppbragt mobb. Først to år senere kunne de komme tilbake. Etter 1616 hang det et skilt på ghettoen med påskriften «Römisch kaiserlicher Majestät und des heiligen Reiches Schutz» (romersk keiserlig majestet og det hellige rikes beskyttelse), som uttrykk for at den tysk-romerske keiser stilte jødene under sin beskyttelse. Likevel ble jødene utsatt for betydelig diskriminering og ikke innrømmet borgerrettigheter av byrepublikken. Først på begynnelsen av 1700-tallet begynte innflytelsesrike borgere å gå inn for likestilling av jødene. Under den franske beskytningen av byen i 1796 ble en rekke hus i ghettoen ødelagt, og jødene fikk lov å bosette seg andre steder. I 1806 opphevet storhertug Carl Theodor von Dalberg ghettotvangen i det daværende Storhertugdømmet Frankfurt og likestilte alle religionene. Etter restaurasjonen ble en del av disse reformene opphevet av byrepublikken Frankfurt, men ghettotvangen ble ikke gjeninnført. Først i 1864 fikk jødene fulle borgerrettigheter.