Den andre grunner er at intenstiteten i denne kampanjen etterlot et dypt inntrykk på samtidige. Ikke bare plyndret Attila mye av Europa på en måte som ikke ble gjentatt i århundrer, men slaget fikk et rykte for nedslakting nesten umiddelbart. Med tanke på de store tapene, bemerket Edward Gibbon at de «antar et reelt og effektivt tap, nok til å rettferdiggjøre historiens bemerkning om at hele generasjoner ble feid unna av kongers galskap i en enkelt time». To samtidige beskrivelser som har overlevd viser at dette slaget hadde et rykte uten sidestykke for sin nedslaktning. Den første er fra Jordanes: For dersom vi tror våre eldre, steg en bekk som rant mellom de lave høydene gjennom sletten på grunn av blodet fra slakten. Den gikk ikke over sine bredder på grunn av regn, som bekker vanligvis gjør, men vokste av en merkelig strøm og ble til en liten elv på grunn av blodet. De som ble såret og måtte sløkke sin tørst, drakk vann blandet i kroppsvæsker. De var tvunget til å drikke det de trodde var blod som hadde runnet ut av sine egne sår.