Etter tysk erstatningslov gjort gjeldede fra 1953, hadde politiske fanger krav på erstatning. Krav for å kunne søke erstatning var imidlertid en bostedsadresse i Tyskland pr 1. januar 1947. Fristen for å søke erstatning var satt til oktober 1956. Erstatningen var på 150 tyske mark per måned med frihetsberøvelse. Erstatningsrådet arbeidet for at loven skulle endres til også å bli gjort gjeldede for norske politiske fanger. Primært mente organisasjonen at det var norske styresmakter som måtte formidle kravene til Tyskland.