Et eksempel på er for eksempel områder som gror igjen og forblir ubrukt for menneskelig aktivitet over svært lang tid, eller arter som reetablerer seg i områder de ikke har benyttet på svært lang tid. Det siste kan blant annet hevdes om ulvens reetableringer i Skandinavia og en rekke EU-land, ikke minst i Danmark og Tyskland. Et annet eksempel på er gullsjakalens spredning i senere år i Europa. Selv om det er uklart om arten tidligere har hatt så stor utbredelse, kan man altså ikke hevde at det er en fremmed og uønsket art, men en art som sprer seg naturlig. Både EUs habitatdiretiv (Annex V) og Bernkonvensjonen gjelder altså, selv om arten ikke tidligere fantes i disse nye områdene. Likeledes kan det hevdes, at både barskogen og løvskogen på Sørvestlandet har vært igjennom en naturlig rewildingprosess fra slutten av 1800-tallet og fram til våre dager, spesielt fra 1950 åra og framover. Dette gir nå håp for det avskogede Skottland, som har lignende klimaforhold og topografi. Forskning viser at redusert beitepress og manglende lyngbrenning er hovedårsakene til at skogen regenereres.