Han opplevde stor suksess som kunstner i sin levetid, selv om han kom i skyggen av Diego Velázquez. På 1600- og 1700-tallet var Murillo en av de aller mest kjente kunstnere i Europa, langt mer kjent enn selv Velázquez, og hans malerier ble betraktet som barokkens triumf. På slutten av 1900-tallet og begynnelsen av 2000-tallet er Murillo mest husket som maler av lys og søthet; hans gammeldags unge piker med rosekinn og skøyeraktig gategutter gjorde at han i moderne tid ble avvist som sentimental og likegyldig i kontrast til hans langt mørkere, mer alvorlige samtidige som Ribera, Zurbarán og ikke minst Velázquez. På grunn av langt fra flatterende gjengivelser av hans malerier, har de først i nyere tid kommet tilbake til kunsthistoriebøker og blir vurdert på nytt.