Noe av dette skulle bli forvirkliget ved Andre Vatikankonsil, mens annet er forblitt kampanjesaker for grupperinger innen den katolske kirke. Loyson gjorde seg også til talsmann for enhetsbestrebelser, dels mellom kristne kirker, dels mellom monoteister av forskjellige religioner. Fra 1893 begynte Loyson å forkynne en form for kristen universalisme som, i synergi med spesifikke verdier i andre store religioner, kunne representere , en kirke «», i stand til å forene menneskeheten og veilede den (Joh 4,24) mot den levende Gud. I denne perioden reiste han meget i Østen, hvor han kom i kontakt med islamske og hinduistiske reformmiljøer.