Den humanistiske retningen startet med Carl Rogers på 1950 -tallet. Rogers studerte ved Columbia universitetet sammen med Albert Ellis, og tok sin doktorgrad samtidig med at han fattet interesse for eksistensialisme, Abraham Maslow og hans behovshierarki. I tidlig 1930-årene hadde Rogers avsluttet sitt doktorarbeide og hadde brakt personfokusert psykoterapi i fokus. Rogers fokuserte på at begreper som ubetinget positiv omtanke, autentisitet og empatisk forståelse var viktige holdninger hos terapeuten. Ifølge Rogers var disse begrepene både nødvendige og tilstrekkelige for å skape en helende relasjon for klientens psykiske velvære, slik at hen kan få en fullverdig egenerfaring. Inspirert av Rogers fulgte andre hans tankesett slik som Fritz og Laura Perls som skapte gestaltterapi. Senere ble disse områdene av psykoterapien kjent som humanistisk psykoterapi.