Forestillinger om trollfolk i hekseprosessenes tid var en blanding av folketro og teologi. En trollmann/trollkvinne eller heks hadde angivelig fått magiske evner gjennom en djevlepakt. Idéen om djevlepakt hørte til en omfattende lærd europeisk doktrine kalt demonologi. Dette tankegodset spredte seg over hele Europa og fikk stor betydning for omfanget av trolldomsprosesser, også i Europas periferi som Finnmark. Med rot i Thomas Aquinas' kobling mellom djevelen og magi regnet katolske teologer trolldom som kjetteri og frafall fra gudstroen. For protestantiske teologer ble trolldom i tillegg regnet som avgudsdyrkelse, dvs. djevledyrkelse. Ifølge Martin Luther var paven selveste Antikrist, den største trollmannen av dem alle. (Her tenkte han på den katolske kirkens helgendyrkelse med bønn om helbredelse.) Fra 1617 fik Christian 4. djevlepakten innskrevet i verdslig lovgivning som definisjon på «sann trolldom».