Foruten handelsprivilegier ble som regel de fremmede makter gitt retten til bosetting av sine borgere der og til å utøve konsularjurisdiksjon over sine undersåtter i traktathavnene. I de fleste traktathavner ble det definert bydeler som var formelle konsesjoner der den fremmede makt nøt ytterligere rettigheter, som for eksempel retten til å kontrollere ordensmakten og utøve eksklusiv domsrett over samtlige innbyggere. En del traktathavner, som Port Arthur og Qingdao, var i sin helhet del av større territorielle konsesjoner, nominelt forpaktede territorier, som fungerte som de facto kolonier.