I verket legger han stor vekt på disseksjon og det anatomiske syn på kroppen; det vil si at menneskets indre skal anskues som en kroppslig helhet, og at organene var en tredimensjonal helhet. Dette var i sterk motsetning til det fremherskende synspunkt innenfor anatomien på dette tidspunkt, som var sterkt preget av elementer fra Galens og Aristoteles’ lære og astrologi. Selv om det var utgitt anatomiske verker i årene før Vesalius (for eksempel av Mondino de Liuzzi og Jacopo Berengario da Carpi), var deres verker stadig sterkt påvirket av Galens og de arabiske doktriner.