Hans praktiske erfaring som organisator i undergrunnen gjorde at han ble en nyttig person for Lenins bolsjeviker, og i januar 1912 ble han medlem av partiets sentralkomité. Dette ble et gjennombrudd i den politiske karrieren hans, og han ble nå en av de tolv i partiledelsen. I desember 1912 brukte han for første gang pseudonymet («Stålmannen»), i en artikkel han skrev for bolsjevikenes avis .