I De La Granges kommentarer til verket pekes det på det bemerkelsesverdige høye registeret sopranstemmene er lagt i, både for solistene og for korsangerne. Altstemmen blir karakterisert som kort og ubemerkelsesverdig, tenorstemmen i del II derimot som både omfattende og krevende. Ved flere anledninger må tenorstemmen komme fram gjennom korpartier, slik at tenoren må synge med et svært høyt volum. I bass-stemmen er det særlig de store melodiske løpene i Pater Profundus-rollen som kan by på tekniske utfordringer.