Etter overlevering ble Padmasambhava invitert til Tibet på slutten av det 8. århundre etter at det var blitt umulig for munken Shantarakshita å grunnlegge det første buddhistiske klosteret på tibetansk jord, fordi regionale demoner, ånder og guder fra den gamle Bön-religionen hindret ham. Hans ankomst i Tibet ble et slags seierstog over den daværende bön-panteonen. Guru Rinpoche underkastet alle Tibets guder, ånder og demoner gjennom sine spesielle tantriske krefter. Mange av disse guder og demoner måtte sverge troskapsed om å beskytte buddhismen i Tibet i fremtiden, et element som òg har gitt denne delen av vajrayana-buddhismen et særegent preg. Store deler av bön-guddommene ble dermed integrert som lærebeskyttere (dharmapala) i tibetansk buddhisme. Alle hindre for etableringen av klosteret var dermed fjernet, og klosteret Samye ble opprettet i året 769 eller 775 av den tibetanske kongen Trisong Detsen (regjeringstid 759-797). Samye ble utgangspunkt for den første oversettelsesperioden av buddhistiske skrifter, fra sanskrit til tibetansk. Etter hvert ble denne buddhistiske tradisjonen kalt Nyingma, den «gamle tradisjonen». Senere, i de 10. og 11. århundrer, begynte en ny oversettelsesfase hvor, ved siden av Kadampa-tradisjonen, de tre i dag eksisterende tradisjonene Sakya, Kagyu og litt senere Gelug ble grunnlagt. Nyingma-tradisjonen støtter seg dermed på den første innføring av buddhistisk lære under kong Trisong Detsen via Padmasambhava, Shantarakshita, Vimalamitra, Vairocana og 108 oversettere. Ved siden av sutra-læren ble hovedtyngden av tantriske tekster oversatt til tibetansk, blant annet læren om Dzogchen. Mange tekstkilder ble senere utslettet i India under den islamske invasjonen i det 10. århundre og ble i nesten 1000 år bare bevart i Tibet.