De eldre MAO-enes storhetstid var stort sett mellom årene 1957 og 1970. Den opprinnelige populariteten til de "klassiske" ikke-selektive irreversible MAO-hemmerne begynte å avta på grunn av deres alvorlige interaksjoner med sympatomimetika og tyraminholdige matvarer som kunne føre til farlige hypertensive nødsituasjoner. Som et resultat avtok legenes bruk av disse eldre MAOI-ene. Da forskere oppdaget at det er to forskjellige MAO-enzymer (MAO-A og MAO-B), utviklet de selektive forbindelser for MAO-B, (for eksempel selegilin, som brukes mot Parkinsons sykdom), for å redusere bivirkningene og alvorlige interaksjoner. Ytterligere forbedring skjedde med utviklingen av forbindelser ( moklobemid og toloksaton ) som ikke bare er selektive, men forårsaker reversibel MAO-A-hemming og en reduksjon i kostholds- og legemiddelinteraksjoner. Moclobemid, var den første reversible inhibitoren av MAO-A som kom inn i utbredt klinisk praksis.