Den kristne libaneseren Jurji Zaydan har blitt regnet som panarabismens opphavsmann, mens senere viktige panarabister inkluderer Hussayn ibn Ali, sharif av Mekka (startet araberoppstanden mot Det osmanske riket under første verdenskrig med det mål å opprette en arabisk stat som strakte seg fra Aden til Aleppo, men som mislyktes på grunn av fransk-britisk imperialisme), Constantin Zureiq, Zaki al-Arsuzi, Michel Aflaq (syrere, de to sistnevnte var avgjørende i opprettelsen og ideologien til det panarabiske Ba'athpartiet), Abdullah I av Jordan (ønsket å opprette et Stor-Syria med seg selv som konge), Gamal Abd an-Nasir (president for Egypt og den forente arabiske republikk fra 1956 til 1970, svært viktig panarabisk ideologist gjennom nasserismen) og Muʿammar al-Qaḏḏāfī (Libyas leder fra 1969 til 2011).