Improvisasjoner er typisk for bluegrass. De forekommer særlig mellom refrenget og neste vers. Også i oldtime (og i en rekke andre former for populærmusikk) var og er et instrumentalparti vanlig mellom refrenget og neste vers. Men i oldtime gjentas dette som regel uendret, bortsett fra at en liten endring forekommer før siste vers. I bluegrass improviserer derimot instrumentene en solo («break») etter tur – ett sted med mandolin (ved bandlederen selv i Bill Monroes gruppe), et annet med banjo, et tredje med fele. Rekkefølgen varierer. Også en solo med gitar eller dobro kan forekomme. Unntaksvis forekommer et kort «break» med kontrabassen, men denne holdes gjerne i bakgrunnen. En sjelden gang brukes to banjoer i harmoni etter at dette ble innført av Osborne Brothers på slutten av 1950-årene.