Hos Gerhardt gjorde den subjektive trosfølelse seg gjeldende, i samklang med det ortodokse trosinnhold – en fastholdelse som kostet ham stillingen i Berlin. Men i salmene var han ikke dogmatiker. Både lyrikken og det personlige begynte hos Gerhardt å synge med. Hans sang kretset om hjertets inderlige tilegnelse av troens innhold. Han sang ikke så meget i kirkens navn, som Luther, men ut fra sin egen personlighet. Tyngdepunktet i hans fromhet var den sterke troen på forsynet, troen på at Gud ville være hans trofaste, kjærlige og vise far som styrte alt til det beste for sine barn.