I intervjuer har Peter Green erkjent at da han skrev var han påvirket av , en Otis Rush-sang som hadde blitt spilt inn i 1966 av Greens daværende band, John Mayall & the Bluesbreakers (på den innspilligen var det ikke Green men Eric Clapton, Greens forgjenger, som spilte sologitar-partiet). Selv om den innspillingen ikke ble en like stor suksess som Santanas to år senere, ble likevel en ganske populær bluesrockhit som fikk en 37. plass på hitlisten UK Singles Chart. Fleetwood Mac pleide å spille den på konsertene sine, også etter at Green hadde forlatt bandet. Da var det gjerne Danny Kirwan som var vokalist, og på bandets konserter på begynnelsen av 1970-tallet pleide de å legge inn lange jam-sessions med denne sangen som utgangspunkt, midt i konserten. Sangen har samme akkordstruktur, gitarbrudd og til og med en lignende melodi som Greens , som er et av sporene på Fleetwood Macs debutalbum fra 1968. Man kan ikke se bort fra at ble skrevet med utgangspunkt i .