De ulike vers gis ulik plass i komposisjonen og gjentakelser av teksten blir hyppigere mot slutten. Brahms gir klagen fra «aller Götter (alle guder)» gjentatte og ulike tonesettinger og gir dermed også det sjette distikon en økt betydning. Gråten, og særlig gudinnenes, er gitt et kromatisk uttrykk. Den første versjonen fra takt 97, begynner piano og stiger etterhvert til forte i en klage over («at det fullkomne dør»). Den andre tonesetting av dette distikonet starter i takt 119 i forte, og munner ut i et dynamisk laveste punkt i verket, et nesten a capella sunget pianissimo korparti fra takt 137.