Et generelt trekk ved så store politiske enheter som imperier, som gjerne omfatter mange forskjellige kulturelle, politiske og språklige fellesskap, er at de sjelden kan styres på en like standardisert måte som en stat kan. Her kan det være nyttig å sammenligne imperiet med en føderalstat. Mens føderalstater som USA og Tyskland består av mange, delvis selvstendige, forbundsstater med identiske relasjoner til sentralmakten (f.eks via senatorer i USA), vil de ulike periferiene i imperiet gjerne ha forskjellig status og forskjellige avtaler med sentrum. I motsetning til en føderalstat mangler imperiet typisk en grunnlov som regulerer forholdene mellom sentrum og periferi. Denne mangelen på regulerte forhold gjør at mellommennene, som fungerer som et bindeledd mellom imperiets sentrum og periferi, får en spesielt viktig rolle i styringen av imperiet. Mellommennene kan enten være utsendt fra imperiets sentrum (f.eks. briter i Det ostindiske kompani) eller de kan være lokale eliter. Det vil ofte være mulig for mellommennene å skaffe seg et betydelig handlingsrom i utførelsen av praktisk politikk. Dette betyr at imperiemakten kan oppleves på mer eller mindre undertrykkende måter forskjellige steder i imperiet.