Nettopp «garra charrúa» har lenge vært problemet til Uruguay. Idealet har vært å kjempe seg til seier mot stor motstand, særlig med seieren i VM i 1950 som mål. Dermed har i mindre grad taktikk og samspill kommet i førersetet. Med Óscar Tabárez ble dette forandret. Som resultat av en globalisert fotball, kunne han ikke fortsette med en uruguayansk måte å spille på. I stedet forandret han stil etter motstandernes spillesett og tilgjengelige spillere. Med Cavani, Suárez og Forlán var 4-3-3 med kreativ midtbane viktig, men om en av dem manglet, kunne 4-4-2 med løpere og kjempende midtbanespillere passe bedre.