I sitt verk definerer Aristoteles en dyd som et punkt mellom en mangel og et overmål av et karaktertrekk. Imidlertid er en dydig handling ikke ganske enkelt «middelvei» (matematisk talt) mellom to ytterpunkter. Punktet med størst dyd ligger ikke nøyaktig i midten, men ved den gylne middelvei, som tidvis er nærmere det ene ytterpunktet enn det andre. Som Aristoteles sier i Den nikomakiske etikk, «ved riktige tider, om riktige ting, mot riktige folk, for det riktige mål, og på den riktige måte, er det det mellomliggende og den beste tilstand, og det er den rette dyd.» Gavmildhet er for eksempel en dyd mellom de to ytterpunktene gjerrighet og sløseri. Andre eksempler er mot, mellom feighet og dumdristighet, og selvtillit, mellom selvforakt og forfengelighet. Etter Aristoteles' mening er dyd en dyktighet i det menneskelige.