I tiden etter andre verdenskrig kom det et stort press på studentboligmarkedet. Gode løsninger for noen få heldige utvalgte i Oslo var Studiehjem for unge piker, Blindern Studenterhjem eller Studenterhuset Schultz' gate. Til å begynne med var det at studenter kom tilbake etter krigen, og en hadde i effekt flere kull som ville studere samtidig. Man tok i bruk alt fra madrasser i gymsaler til soldatbrakker med vedfyring, mens en prøvde styre unna uverdige betingelser i privat innkvartering. Noe måtte gjøres, og Sogn studentby skulle bli løsningen. Allerede tidlig ble det bemerket at de ikke bygget nok, men SiO opplevde stor optimisme. Studentskipnaden i Oslo bygget opp mye kompetanse, kapital og organisasjon i de følgende årene. Sogn studentby sto ferdig i 1965 etter 20 års byggetid, mens Kringsjå studentby sto ferdig i 1970 etter bare 5 år. Også mens de bygget så vokste studentmassen ut av alle tidligere proporsjoner. En vekst SiOs vekst aldri har klart ta igjen, og flere ganger har en tatt til krisetiltak der madrasser deles ut på Sogn. På tross av mangel på boliger viste studentene solidaritet med kolonihagene og fikk stoppet byggingen av studentbyen som var forespeilet på Ullevål, enda en annen studentby som ikke ble bygget var Kampen studentby.