Sønnen omtalte Luísa Mahin som vakker og hevngjerrig. Hun hadde en sterk vilje og nektet blant annet å akseptere kristendommen, så hun tillot ikke at sønnen ble døpt. Hun kunne både lese og skrive arabisk. Ifølge tradisjonen var hun en fremragende leder og sto bak flere slaveopprør i Bahia i første del av 1800-tallet. Hjemmet hennes skal ha vært hovedkvarter for lederne av det store Malês-opprøret i 1835, og salgsboden hennes ble brukt som «formidlingssentral» for beskjeder på arabisk. De som sto bak opprøret var afrikanske slaver som hadde konvertert til islam. De gjennomførte kamper med det målet å utrydde de hvite og kristendommen i Allahs navn. Denne opprørske bevegelsen ble etter hvert undertrykt, og Luísa Mahins skjebne etter opprøret er uklar. Hun ble muligens deportert til Rio de Janeiro eller til Afrika, på grunn av sin rolle i slaveopprøret. Sønnen skrev i brevet til Lúcio de Mendonça at han lette etter henne i 1847, i 1856, i 1861 og ved hoffet, uten å finne henne. I 1862 fikk han vite at hun skulle ha oppholdt seg i et såkalt «lykkehus», hun hadde vært i fengsel, og deretter forsvant hun. Sønnens informanter var av den oppfatning at hun sikkert var blitt sendt bort av regjeringen, som på den tiden anså frie afrikanere som provokatører og behandlet dem strengt.