En forsterket bataljon (II/IR 308 av 198. Infanterie-Division) skulle i passasjerskipet «Hansestadt Danzig», eskortert av isbryteren «Stettin» (Marine Gruppe 8), seile nord om Sjælland, gå i land i København, erobre Kastellet og sikre at kong Christian X og den danske regjeringen ikke flyktet fra landet. Samtidig skulle den tyske ambassadøren i København, Cecil von Renthe-Fink, og hans stabssjef, som dagen før skulle sendes til byen i sivil, presentere den danske utenriksministeren for de tyske kravene om å underkaste seg okkupasjon. 198. Infanterie-Division (på 14 500 mann) under kommando av generalmajor Roettig skulle erobre Sjælland og Lolland-Falster. Divisjonens hovedstyrke skulle landsettes i Korsør og rykke nordøst mot København, mens en mindre styrke skulle besette Nyborg på Fyn for å sikre landgangen. Fallskjermtropper av 4./FJR 1 skulle landsettes på Masnedø, erobre fortet og sikre Storstrømsbroen. En bataljon (III/IR 305) skulle ta de tyske fergene «Mecklenburg» og «Schwerin» fra Warnemünde til Gedser og rykke nordover. En mindre styrke skulle gå i land i Middelfart og Snoghøj for å ta Lillebæltsbroen. 11. Schützenbrigade (motorisert) (på 8 800 mann) under kommando av oberst Angern og forsterket med Maschinengewehr-Battalion 4 og 14 og en bataljon fra «General Göring» Reg. skulle krysse grensen ved Padborg og Rens. Deretter skulle de rykke nordover for å slutte seg til fallskjermstroppene som tidlig om morgenen skulle slippes over Ålborg for å erobre de to flyplassene der. Panzer Abteilung ZbV 40, 2. og 3. Artillerie-Abt. og tre pansertog skulle støtte fremrykningen i Jylland med 43 stridsvogner av typen Pz.Kpfw. I og Pz.Kpfw. II samt panserbiler av typen Sd.Kfz. 222 og Sd.Kfz. 231. Luftwaffes X. Fliegerkorps skulle stille 10 skvadroner bombefly og 10 jagerskvadroner til rådighet for operasjonen, i alt ca. 250 fly. Flyene skulle angripe Værløse flystasjon for å nedkjempe det danske flyvåpenet på bakken og «demonstrere» over København – klar til å slippe sin bombelast over hovedstaden hvis den danske regjeringen besluttet å gjøre motstand. To skvadroner stupbombere skulle holdes i beredskap i Tyskland, og dessuten skulle korpset stille et antall rekognoserings- og transportfly til rådighet. Kriegsmarine skulle sørge for de nødvendige krigs- og transportskipene for operasjonen. En sivilkledd gruppe fra spesialstyrken (ofte bare kalt «Brandenburger») skulle krysse grensen et par timer før invasjonen, for å hindre at danskene sprengte viktige anlegg i luften.