I 1912 døde en mor og hennes to barn etter å ha spist flatklokkehatt. Obduksjonen viste at dødsfallet skyldtes en forgiftning lik den som oppstår ved inntak av grønn fluesopp. Det var først i 1963 man fant ut at klokkehatter inneholdt amatoksiner. Til tross for at denne kunnskapen var tilgjengelig kunne man helt inntil 1974 lese i en populær engelsk soppbok at den var en «ufarlig» dobbeltgjenger til stubbeskjellsopp. På 80-tallet begynte man å advare sopplukkere i Skandinavia om faren ved forveksling. I 1981 rapporterte Gro Gulden om det første dokumenterte forgiftningstilfellet med flatklokkehatt i Norge. Pasienten hadde spist mellom 30 og 40 hatter, og ble alvorlig syk. Etter 6 dagers behandling på sykehus ble pasienten utskrevet som frisk. Før det var det bare kjent ett annet beskrevet tilfelle i Europa, fra Finland i 1976.