Frem til midten av 1800-tallet bestod havnen i Bergen hovedsakelig av sjøvendte næringsbygg (sjøboder) hvor lasten ble levert direkte fra båtene. Båter som lå og ventet på tur for å bli slept til kai, eller som skulle ligge noen dager, ble fortøyd til bøyer på Vågen. Dette ble endret med dampskipene, som kunne gå til og fra kai selv. Overgangen fra seil til damp, økning i handelen, større rute- og passasjertrafikk, vekst i anløpstonnasjen etc., førte til et økende krav om større kaier, bedre laste- og losseinnretninger, flere vareskur og dypere grunner. Tidligere var det private entreprenører som stod for utbygging av kaier. Etter hvert begynte havnevesenet å bygge sine kaier selv. Det ble starten på en ny tid, med behov for spesialisering, teknisk ekspertise og flere ansatte. Den 1. april 1890 ble derfor Bergens første havneingeniør, Arthur M. Hansen, ansatt. Han var underlagt stadsingeniøren og sidestilt havnefogden. Fra 1915 ble havneingeniørvesenet en egen administrasjon, direkte underordnet magistrat og havnestyre. I 1973 ble havnefogden og havneingeniøren slått sammen til en administrasjon, med en havnesjef som leder.