Design for alle har primært blitt introdusert i menneske–maskin-interaksjon med det formål å tjene et variert utvalg brukere, noe som vil si å henvende seg til brukernes mangfold. Tankegangen er at siden brukere er forskjellige og med forskjellige krav til tilgjengelighet og brukervennlighet, må alle tas hensyn til i en brukersentrert designprosess. Men de intelligente og mer avanserte brukergrensesnittene som er på vei, må ulikhetene sees fra andre vinkler. For det første skjer ikke samhandlingen med datamaskiner og terminaler, men med omgivelsene og objekter i omgivelsene. Derfor er det nødvendig å se på en lang rekke samhandlingsparadigmer, metaforer, medier og modaliteter. Når det skjer, trenger ikke brukere/borgere å forholde seg til oppgaver bestemt av applikasjonen som skal brukes, men med mål som skal oppnås i hverdagen, mål som vil være forskjellige i ulike omgivelser og for ulike brukere. I tillegg kan målene være komplekse, ikke bare fordi man må forutse en sammenslåing av funksjoner for informasjonstilgang, mellommenneskelig kommunikasjon og kontroll av omgivelsene, men fordi de kan omfatte grupper av brukere. Dessuten må det samme målet kunne nås i mange forskjellige brukssammenhenger. Dette gir en idé om hvor komplekse de aktuelle problemene er, begrensningen til de klassiske tilgjengelighetsbegrepene og behovet for nyskapende tilnærmingsmåter.