Maurizio Cazzati var sønn av den velhavende notaren Francesco Cazzati, som hadde en forretningsmessig forbindelse med Gonzagafamilien. Allerede som 17-åring ble Cazzati ansatt hos hertug Ferrante III Gonzaga av Guastella. Han dediserte hertugen op. 1 (1641) og sonatesamlingen op. 35 (1665). Etter at Cazzati ble presteviet var han fra 1641 ansatt som kapellmester ved ulike kirker i Mantova, Bozzolo, Ferrara og Bergamo. I Bergamo arbeidet han sammen med Giovanni Legrenzi. I 1657 ble han etter eget ønske løst fra pliktene som prest og ble samme år headhuntet til den viktige posten som kapellmester ved Basilika San Petronio i Bologna. I denne kirka hadde instrumentalmusikken lenge hatt forrang, og Cazzati fortsatte å denne tradisjonen. Han skrev på denne tiden storslåtte verk for trompet og strykere, og utviklet kirkesonaten med formen langsom-hurtig-langsom.