Finland førte under presidentene Juho Kusti Paasikivi (1946–1956) og Urho Kekkonen (1956–1982) en tilbakeholden og ettergivende østpolitikk, som en overlevelsesstrategi. I 1948 inngikk Finland og Sovjetunionen VSB-avtalen, som innvirket på Finlands utenriks- og sikkerhetspolitikk under hele den kalde krigen. På Kekkonens tid var det vanskelig å kritisere østpolitikken i den finske offentligheten; Karelen-spørsmålet var et tabu. På den andre siden forsøkte Finland å styrke det nordiske samarbeidet og nærme seg Vest-Europa gjennom medlemskapet i Nordisk råd i 1955 og avtalene med EFTA i 1961 og EF i 1973. Helsingfors-konferansen i 1975 ble et fremskritt for avspenningspolitikken mellom øst og vest.