Hitler likte dårlig å bli fotografert, men innså etter hvert verdien av fotografier av seg selv som en del av den nasjonalsosialistiske propagandaen. Dermed fikk Hoffmann og hans fotostudio i München tilnærmet enerett til å forevige føreren. Alle fotografier, filmer og lydopptak av Hitler måtte for øvrig godkjennes av propagandaministeriet før de ble offentliggjort.