Svenska kyrkans selvforståelse betegnes ofte som «folkkyrklig». Folkekirketanken hadde man fra 1880-tallets Tyskland, og den fikk i Sverige et særlig gjennomslag hos socialdemokraterna. Det var biskopen Einar Billing som først formulerte tanken i Sverige, men den ble senere et alternativ til statskirketanken i sosialdemokraten Arthur Engbergs regi. Også kirkefolk som Billing, og andre folkekirketalsmenn som Manfred Björkquist innen Ungkyrkorörelsen, var mot et elitistisk styre av kirken, og anså at bare Gud skulle være overordnet i folkets kirke. Folkekirketanken ble senere det verdigrunnlag som Svenska kyrkan tok seg an. Fra 1950-tallet ble det vektlagt hvordan folket via de politiske riksdagspartiene burde engasjere seg i, og ta ansvar for, kirken. Drivende for denne linje var teologen lic. Karl-Manfred Olsson. Hans linje fikk meget sterkt gjennomslag, først gjennom sosialdemokratenes oppslutning om den, og deretter gjennom øvrige partier. Disse tok nå sete i kyrkofullmäktige og kyrkoråd. Alternativet ble .