Borgerrepresentasjonen ble med formannskapslovene i 1837 erstattet av formannskap og representantskap (bystyre). Andreas Tofte, leder av de eligerede menn, ble byens første ordfører. Med formannskapsreformen måtte de folkevalgte måtte velges på nytt hvert fjerde år (halvparten var på valg hvert annet år), og embetsmennene fikk tilgang til kommunens politiske verv. Formannskapslovene ga liten avklaring av myndighetsfordelingen mellom magistraten og de folkevalgte, og forholdet mellom dem ble i økende utstrekning konfliktfylt. Flere lover bestemte at magistrat og formannskap sammen skulle treffe avgjørelser, da med tre stemmer for førstnevnte og 21 for formannskapet. Det gjaldt blant annet saker etter bygningsloven og bevillinger til salg og skjenking av alkohol.