Han fikk også i oppdrag å med den livlandske armé rykke inn i Polen og der forene sig med de fra Pommern utgående svenske styrker. Ved utførelsen av dette oppdrag viste han mer diplomatisk enn militær kløkt. De med Polen misnøyde og av et russisk angrep truede litauerne fikkhan til å frivillig slutte seg til Sverige, men på grunn av at De la Gardies lot være med å påskynde forhandlingene med væpnet påtrykk, drøyde med med avgjørelsen så lenge at russerne rakk å besette Vilna og Kovno og dermed true den svenske marsjlinje. Hæren, som alt midt i juni hadde brutt opp fra Riga, kunne først i desember forenes med kongens armé i Elbing.