Som biskop la han i hovedsak vekt på sjelesorg, med særlig omtanke for fattige og døve. Han besøkte de syke på sykehusene og fangene i tukthusene. Han besøkte alle 365 menigheter i bispedømmet sitt minst fem ganger i løpet av sin tid der etter et visst system: Om vinteren menighetene i byen Piacenza, om våren de i området rundt og om sommeren og høsten de 200 menighetene i fjellene. Under den store hungersnøden i 1879 satte han opp et suppekjøkken i bisperesidensen, og kostnadene bestred han blant annet ved salg av liturgisk utstyr. I tallrike hyrdebrev tok han for seg de påtrengende sosiale behov, samt de tre stiftssynodene som han innkalte til. Siden 1723 hadde det - i strid med de kanoniske regler - var det ikke funnet sted noen bispedømmesynoder.