Ifølge Crone og Cook skildrer flere syriske, armenske og hebraiske kilder fra 600-tallet dannelsen av islam som en jødisk messiansk bevegelse kjent som hagarisme. Den var betydelige påvirket av samaritanene og babylonske jødedom. Rundt 690 skilte bevegelsen seg fra sin jødiske identitet til det som senere skulle bli arabiske islam. De overlevende kildene fra perioden beskriver etterfølgere av Muhammed som Hagarenes, på grunn av måten Muhammed påkalte den jødiske guden (Jahve), for å innføre en monoteistiske tro hos araberne. Muhamed hevdet biologisk avstamming for araberne fra Abraham gjennom hans slavekone Hagar, på samme måte som jødene som hevdet nedstigningen fra Abraham gjennom Sarah. I løpet av denne tidlige perioden var jødene og Hagarenes forent, i en tro som forfatterne løst beskriver som jøde-hagarisme. Målet var å gjenvinne det hellige land fra den kristne bysantinerne. I sin analyse av tidlige manuskripter fra øyenvitner tyder på at Muhammed var leder for en militær ekspedisjon for å erobre Jerusalem, og at det opprinnelige Hijra henviste til en reise fra Nord-Arabia til Jerusalem.