Sogneprest i Kviteseid Hans Povelsson Paus (1656–1715) ble stamfar for den eldste av slektens to gjenlevende hovedgrener, ved siden av den yngre grenen som stammer fra hans lillebror, sorenskriver Cornelius Povelsson Paus. Hans Povelsson Paus studerte teologi ved Københavns Universitet fra 1674 og ble i 1683 kapellan hos sogneprest og senere prost Amund Hansson Morland i Kviteseid; samme år fikk han ekspektansebrev på embetet som sogneprest. Allerede som kapellan overtok han i realiteten nesten alle sogneprestens oppgaver og han omtales av Andreas Blom som «den virkelige sogneprest» i mange år før han formelt etterfulgte Morland i 1700. I 1689 ble han gift på Lagmannsgården ved Skien med Morlands datter Susanne Morland (1670–1747). Susannes mor Åse Christensdatter var datter av sagbrukseier og godseier Christen Andersen og Anne Gundersdatter, som eide Borgestad gård, og Susanne var kusine til Anne Clausdatter og til Inger Borse som var gift med Herman Leopoldus Løvenskiold. Svigerfaren Morland hadde i sin tid vært kapellan hos og deretter etterfulgt Hans' farfar som sogneprest i Kviteseid i 1655 og var gift med Hans' farmor, den betydelig eldre prostinnen Johanne Madsdatter som da var enke, i sitt første ekteskap som hadde karakter av fornuftsordning. Hans Paus har blitt beskrevet som meget energisk og var godt likt i Kviteseid. Typisk for embetsmenn på 1600-tallet kombinerte han embetsførselen med privat forretningsvirksomhet, og i samarbeid med svigerfaren Morland drev han en betydelig trelasthandel med utgangspunkt i prestegårdens skoger, særlig fra 1690-årene. I løpet av sitt liv ble Hans Paus eier av et relativt stort privat jordegods i Kviteseid ved siden av prestegården Kviteseid gård. Han skrev visen om ektefellens kusine; det var første gang telemål ble brukt i skrift og visen ble en populær folkevise. Det finnes malte portretter av Hans og Susanne Paus; originalene befinner seg på Ask gods, som eies av familien Løvenskiold som er blant deres etterkommere. Henrik Gravenor omtalte portrettet av Susanne som en av «de smukkeste, inderligste og personligste kvinneskikkelser vi eier i hele århundrets kunst».