Han var sønn av advokat Dagfinn Dahl (1887–1967). Etter examen artium 1944 og cand.jur. 1950 studerte han ved Georgetown University i Washington, D.C. 1951 og tok Utenriksdepartementets aspirantkurs 1952, før han ble stasjonert i Hamburg, Moskva, Paris og OEEC. Han ble byråsjef 1966, ambassaderåd ved Norges delegasjon til FN og andre internasjonale organisasjoner i Genève 1970 (ministerråd fra 1973), fungerende generalkonsul i Chicago 1974 og ministerråd ved Norges ambassade i Stockholm 1975–1978. Han var ambassadør til Norges ambassade i Dar-es-Salaam i Tanzania 1977–1982 (med sideakkreditering til Gaborone, Lusaka og Maputo), nødhjelpskoordinator i UD 1982–1985, ambassadør ved Norges ambassade i Reykjavik 1985–1988 og ved Norges ambassade i Nairobi 1988–1991. I oktober 1988 uttalte han at menneskerettighetene stod seg godt i Kenya, men demenerte uttalelsen få dager senere. Den 22. oktober 1990 fikk han og ambassadens stab (samt stedets Norad-stasjon) syv dagers varsel på å forlate landet av Kenyas president Daniel Arap Moi. Han avsluttet med å være konsulent for eksportindustrien innen internasjonal nødhjelp fra 1991 til 1995.