Etter at Kiev Rus konverterte til kristendommen i år 988, kom gradvis klokker i bruk i hele riket til den ortodokse kirken. Opprinnelig og før klokkene ble et flatt stykke tre (eller metall) kalt semantron slått rytmisk med en hammer for å kalle de troende til gudstjenester. Dette var spesielt i klostre, noen bruker fortsatt den dag i dag både semantron og klokker. Mens semantron er en arv fra Hellas, ble bruken av kirkeklokker importert til Russland fra Vest-Europa. Det russiske ordet for klokke er , som kommer fra det tyske ordet , avledet fra det middelalderlatinske , som i sin tur ser ut til å komme fra det Irske . Ordet for klokke på slavisk er , som er avledet fra Latin etter distriktet sør for Napoli som først lærte klokkestøperkunsten. I løpet av det femtende århundre begynte semantron gradvis å bli erstattet av klokker. På den tiden ble det grunnlagt flere klokkestøperier i Russland. Russiske kirkeklokker støpes i klokkebronse (en blanding av kobber med høyere andel tinn) for å skape klokkens klang og sonans. Noen ganger tilsettes en sølvmynt i legeringen. Russiske klokker avviker fra Vest-klokkene i sine høyde bredde forhold, og varierende tykkelse på veggene. Selve kolven har også en annen utforming enn det som brukes i Vesten.