Loven om overhøyhet av november 1534 var en lov vedtatt av det engelske parlamentet under Henrik VIII som erklærte at han var «det eneste overhode på jorden for den engelske kirke» og at den engelske kronen skal ha «alle æresbevisninger, verdigheter, fortrinn, domsmakt, privilegier, immuniteter, inntekter, og eiendeler til den nevnte dignitet». Ordlyden i loven gjorde det klart at parlamentet ikke bevilget kongen tittelen (således antydet at de hadde retten til å trekke den tilbake senere); isteden var det anerkjennelse av et etablert faktum. I loven forlot kongen Roma og den hellige stol fullstendig. Han forsikret således uavhengigheten av . Han utpekte seg selv og sine etterfølgere som øverste herskere av den engelske kirke. Henrik VIII hadde blitt erklært æresbevisningen (engelsk: ; latin: ) i 1521 av pave Leo X for hans pamflett som anklaget Martin Luther for kjetteri. Parlamentet overdro senere denne tittelen til Henrik i 1544.