Bevegelsen oppstod helt på slutten av 1700-tallet blant folk som ble forfulgt fordi de brøt Konventikkelplakaten fra 1741 om statskirkeprestenes monopol på å forkynne Guds ord. Dette gjelder i særlig grad Hans Nielsen Hauge og haugianismen. Forordningen om forbud mot forsamlinger som ikke var godkjent av sognepresten, ble opphevet i 1842, og fra 1850-årene ble lekmannsbevegelsen organisert i indremisjonsforeninger. I løpet av de vel neste hundre årene ble det også åpnet for prekener og barnedåp i Den norske kirken.