Det økonomisk sterkere og tettere befolkede Østromerriket hadde langt bedre forutsetninger enn Vestromerriket. På 400-tallet var de østlige statsinntektene mange ganger større enn de vestlige. Keiser Leo II (457-474) utelukket til og med den gotiske generalen Aspar med hjelp fra den senere keiseren Zeno, og mange av de germanske soldatene i tjeneste ble slått i hjel, og keiserne benyttet i økende grad nasjonale rekrutter. Dette var dog tilfelle i de områder som var minst dominert av romerne. Zeno, som selv var fra Isauria, en folkestamme i sørlige Lilleasia, og kunne med hjelp fra delvis barbariske folk forbedre Østromerrikets militære situasjon. Det var grunnsteinen for den dominerende stillingen som østkeiserne skulle ha i middelhavsområdet i de følgende århundrer.