Filmselskapet vurderte å plassere handlingen i Soho, London, med James Mason i hovedrollen. Den uavhengige produsenten Ely Landau tok ansvar for produksjonen. Den amerikanske filmbransjens såkalte produksjonskode (en form for selvsensur) tillot i utgangspunktet ikke visning av filmen på grunn av noen få nakenscener (særlig av en kvinne som blotter brystene). avsnitt 7, punkt 2 forbød «uanstendig og utilbørlig blottelse». Lumet overtalte styret i Motion Picture Association of America til å gjøre et unntak fra reglene og filmen ble vist usensurert fra mars 1965. Lumet bemerket senere at Mason ville vært ideell i rollen fordi Mason ville være i stand til å fremstille kjølig distanse og moralsk kulde enda bedre enn Steiger.