En forløper til den moderne LP-platen, ble oppfunnet av Thomas Alva Edison i 1926. De spilte på 80 omdreininger per minutt og ble gitt ut i størrelser på 25 cm (10 tommer) i diameter som kunne spille 24 minutter til sammen, og 30 cm (12 tommer) som kunne spille 40 minutter til sammen. Rillene på platene var tynne som hårstrå (over 17 riller pr. mm) og diamantstiften som spilte platene var tynnere enn avispapir. Platene hadde lavt volum, noe som Edison Records sa var fordi platene var beregnet for å bli spilt i middagsselskaper. På grunn av de tynne rillene ble platene fort slitt ned og de kunne ikke brukes til daglig. Slagordet til kampanjen var «Entertainment from Soup to Nuts». I alt ble det introdusert fem grammofonmodeller til å spille disse nye platene. Det ble også solgt oppgraderingssett til grammofoner uten LP-utstyr. Det ble ikke noen stor suksess. Bare 6 plater ble utgitt, og Edison sluttet å produsere LP-plater og utstyr etter et år. I 1931 ble første plate (RCA-L16000, Wayne King and his Orchestra, Popular Selection) med 33 1/3 RPM utgitt. De ble utgitt i "shellakk" (ikke vinyl) Og 10" størrelse. De første utgivelsene (L-16000 serien) hadde innspilling bare på en side og "RCA Program Transcription" på labelen. i 1948 ble første LP på vinyl (Long Playing) utgitt. Dette var i 10" størrelse med Frank Sinatra (CL-6001 "The Voice of Frank Sinatra") med plateselskapet Columbia (US). Samme år ga Columbia ut totalt 30 titler i dette formatet. På 50-tallet ble det vanlig med 12" størrelse på LP. Den første stereoutgivelsen kom ut 1957 av plateselskapet Bel Canto (US). Tittelen var "Stereophonic Demonstration Record" SR 1000.