For at signalene fra de forskjellige reseptorene skal gi meningsfull informasjon må ryggmargen holde nøyaktig orden på to forhold: Hvor kommer signalene fra, og hva forteller de (altså hvilken reseptor utløste dem). Ryggmargens inndeling i segmenter er delvis svaret på det første forholdet. Hvert segment mottar sanseimpulser fra et bestemt kroppsområde. I huden kalles disse områdene dermatomer. En sykdom i ryggmargen vil føre til opphevet følesans i ett eller flere dermatomer, svarende til det eller de segmentene som er rammet. Dersom sykdommen påvirker begge dorsalhornene, som skjer i de fleste tilfeller, blir følelsestapet symmetrisk i hver kroppshalvdel. Ut ifra dette kan man se at sykdom i en nerve, i stedet for et segment, vil gi ensidig følelsestap. Ryggmargen holder orden på informasjonen fra ulike typer reseptorer ved å benytte separate nervebaner for signalformidlingen videre oppover til hjernen. Først skilles det mellom info fra mekanoreseptorer (går i nervebaner, dorsalstrengene, langs ryggmargens dorsalside) og impulser fra nociseptorene (går i baner lenger ut mot sideflatene). Fra thalamus formidles sanseinfo gjennom store nervebaner til et bestemt område av cortex cerebri øverst i parietallappen. Dette området kalles det primære sensoriske barkområdet, og stimulering av dette gir bevisste sanseopplevelser. Den nøyaktige sorteringen av sanseimpulser opprettholdes, slik at en bestemt del av det primære sensoriske barkområdet mottar sanseinformasjon fra en bestemt del av kroppen. Men fordi de sensoriske banene krysser midtlinjen, går sanseinformasjon fra venstre kroppshalvdel til hjernebarken i høyre hemisfære, og omvendt. Den store tettheten av mekanoreseptorer i fingrene fører til at en relativt stor del av det primære sensoriske barkområdet brukes til å motta sanseinfo herfra. CNS filtrerer hvor mye av den kontinuerlige sanseinformasjonen som sendes til det primære sensoriske barkområdet. Oppmerksomhet spiller en stor rolle i denne filtreringen.