Rettspraksis fortsatte derfor uendret i lengre tid; tingbøker og sakefallslister frem til 1650-tallet viser at det fortsatt nesten var utelukkende menn som ble bøtelagt for leiermål. Ofte ble bøtene også nedsatt ut fra personens økonomiske evne. Men mot slutten av 1600-tallet slapp mannen straff, mens kvinnen måtte bære skammen og bøtene alene. Leiermål ble en kriminell handling som sorterte under ordinære domstoler, der man i katolske land overlot sakene til kirkelig rett. Straffen for ugifte kvinner som fødte et barn, ble så strenge at det i Danmark-Norge kom en lov om «fødsel i dølgsmål», der hvert dødfødt barn nå vakte mistanke om drap, med bevisbyrden lagt på moren. Hadde hun ikke skaffet babyklær i forkant av nedkomsten, eller fortalt andre at hun ventet barn, og barnet deretter viste seg å være dødfødt, var det opp til henne å bevise at hun ikke hadde drept det.