Den kjente karosserimakeren Kässbohrer hadde også tatt for seg etterspørselen på busstilhengere i det tyske bussmarkedet, og kom opp med en rekke modeller i perioden fra 1928 til 1944. Det var et spesielt fokus på å utvikle fram mindre, men kontrollbare passasjertilhengere med en kapasitet på mellom 40 og 50 passasjerer, enten med enkeltdør eller dobbeltdør i midtinngangen. De kunne være firehjuls eller åttehjuls ved å ha dobbelthjul på begge aksler. Produksjonen standardiserte seg i bestemte modeller som skilte seg lite utover det som var bestemt av kundene, blant annet hadde en busskunde bestilt en busstilhenger med solskinnstak. Dette ble det en endring på med VDK-modellen (VDK står for Verband Deutscher Kraftverkehrsgesellschaften) i 1943, da simpel produksjon var nødvendig, og for bruk på mer røffere underlag var dobbelthjul innført på VDK-busstilhengere. Det var eksport av Kässbohrer-tilhengere til andre land som Ungarn og Kroatia ettersom det var sterk etterspørsel etter busstransport i en tid med drivstoffrasjonering og motormangel. Den siste modellen som var bygget, kalles - krigsbusstilhenger - av en meget enkel og primitiv oppbygging.