Da Christian III innførte riksdaleren ved en myntordning i 1541, ble skillingen definert som den laveste av de nye myntene. Det gikk 16 skilling på en mark og tre mark på en daler. Under Christian VI (Frederik II preget ikke skilling i Norge), ble det preget skilling først i 1641. Myntene var underlødige, det vil si at de hadde for lite sølv i seg. På de danske skillingene sto det RFP («Regna Firmat pietas» - Fromhet styrker rikene), som danskene tolket til Riget fattes penge (riket mangler penger). De norske myntene hadde ikke disse forkortelsene. Under Christian IV ble også en skilling redusert til halvparten i forhold til speciedaleren, slik at det nå gikk 96 skilling på en daler. Skillemyntene ble kalt , mens dalerne ble kalt . Kurantdalerne hadde som regel underlødig sølv, det vil si at det ikke var like mye sølv i skillemyntene som brøken forlangte (altså var en 12 skilling en åttendedels daler, men det hadde sjelden så mye som en åttendedel av sølvinnholdet til en speciedaler). Ofte måtte man betale eller oppgjeld om man betalte med kurant.