Selv om de afrikanske provinsene dro fordel av , den romerske fred, som en hvilken som helst annen del av Romerriket, var ikke Libya skånet fra angrep og krigstrusler. Først mot slutten av 100-tallet e.Kr. klarte den romerske hæren pasifisere området Sirtica, et øde område i ørkenen og et tilfluktssted for barberstammer som hindret trafikken langs landeveien mellom Tripolitania og Kyrenaika. I over to hundre år etter fløt handelen sikkert mellom markedene og havner langt et godt utbygd veisystem og sjøveier som ble overvåket og beskyttet av romerske styrker som også garanterte sikkerheten til de bebodde områdene mot angrep fra ørkennomader. De omfattende området ble forsvart av en lokalt rekruttert region på over 5000 menn i Kyrenaika og en tilsvarende styrke i Tripolitania, forsterket med hjelpetropper fra allierte stammefolk ved grensene. Selv om militære ekspedisjoner trengte dypt inn i Fezzan søkte Roma i alminnelighet å kun kontrollere de områdene i de afrikanske provinsene som var økonomisk nyttige eller kunne beskyttes med tilgjengelige garnisoner.