I perioden før leiegårdene ble Kristianias boligform hadde byen en svært ung befolkning, der aldersklassen 20 til 40 år utgjorde 41 prosent i 1825 og 43,5 prosent i 1845. Boligforholdene forverret seg fordi den sterkt økende befolkningen ble presset sammen ved økt trangboddhet – fra 1823 til 1841 økte befolkningen med ca. tre femdeler mens antall hus økte med en tredel, og de sanitære forholdene ble heller verre enn bedre. I Lakkegata og Grønland ble befolkningen omtrent fordoblet, nesten uten nybygging. Fattigdommen økte sannsynligheten for å bli rammet av smittsomme sykdommer.