I 1166 ble Ruaidrí Ua Conchobair (Rory O'Connor), konge av Connacht, anerkjent som overkonge av Irland av de fleste av de irske kongene. Han ledet en koalisjon – som omfattet Tigernán Ua Ruairc (Tiernan O'Rourke) fra Bréifne (Breffny), Diarmait Ua Maelsechlainn (Dermot O'Melaghlin) fra Míde (Meath), de norrøn-irene i Dublin og flere av fyrstene i Leinster — som veltet Diarmait mac Murchada (Dermot MacMurragh) som konge av Leinster. Diarmait nektet å akseptere sin skjebne, og seilte fra Irland 1. august til Bristol sammen med datteren Aoífe Hensikten var å søke hjelp fra Henrik II av England for å gjenvinne sin tapte autoritet og sitt kongedømmet. Henrik ga Diarmait tillatelse til å rekruttere hærstyrker og autoriserte sine undersåtter til å hjelpe Diarmait, mot at Diarmait sverget lojalitet til den engelske kongen. Blant andre fordeler ville en lojal Diarmait gjeniinsatt som lokal irsk konge underlagt England føre til Dublins krigsflåte kunne bli brukt i anglo-normanniske krigføring mot waliserne og skottene.