I tillegg til Guds nåde og barmhjertighet, og Kristi fortjeneste, oppgir Schartau også «troen som tilegner seg Guds nåde og Kristi fortjeneste» som årsaker til frelsen (, 315). På den måten blir troen en menneskelig prestasjon og en tredje årsak til saligheten. «Finnes det da ikke noe hos mennesket som gjør at Gud forlater menneskets synder?» spør Schartau (Schartaus andre katekismeforklaring, 650). Og han svarer slik: «Aldeles ikke noe, uten den sanne troen.» Forlatelsen er altså ikke bare grunnet på Jesu forsoning, men også på den utvikling som skjer i mennesket. På den måten blir troen en tredje årsak til frelsen, og Schartau skiller seg fra den lutherske bekjennelsen ved synergisme.