Etter opprøret nektet mange for at Pearse var utpekt som president. Clarkes enke skrev i sin selvbiografi at det var forståelse for at Clarke skulle ha denne rollen, og at det var derfor hans signatur stod først på proklamasjonen. Tom Clarke sønn Emmet husket at han som barn overhørte at ledende personer i opprøret spurte hvem i all verden det var som hadde utnevnt Pearse til president. Motstandere av Pearse hevdet i ettertid at han hadde misbrukt sin stilling som produsent av propagandamateriale til å skrive inn seg selv som president, og det er et faktum at det bare er i en kladd til proklamasjonen skrevet av Pearse, og ikke i det signerte dokumentet, at man finner ham navngitt som president. Det er der også skrevet , og ikke ; dette er en betydelig forskjell, ettersom førstnevnte tittel tilsvarer en statsministerpost. På den annen side må det trekkes frem at Pearse og hans kolleger diskuterte en rekke muligheter for fremtiden, blant annet å hente inn en Hohenzollernprins for å opprette et monarki dersom opprøret lyktes. Strukturen var med andre ord ikke helt på plass, og det var mye forvirring i dagene før og under opprøret.