Masters fikk sitt gjennombrudd for Bournemouth i 1992/93-sesongen på det tredje nivået i det engelske ligasystemet. Han markerte seg som en venstreback med et kraftfullt og presist venstreben. Prestasjonene hans vekket interesse fra større klubber, og i desember 1993 betalte £500 000 for å sikre seg hans tjenester. Hos Wolverhampton ankom han en klubb med ambisjoner om å rykke opp til Premier League. Oppholdet hos Wolverhampton ble imidlertid preget av skader. Fasiten etter de to første sesongene i klubben var ni opptredener i ligaen. Graham Taylor ble ansatt som klubbens trener i 1994. Taylor gikk fort lei av skadeproblemene til Masters, og tilbød ham for salg i 1995. Masters responderte på Taylors mangel på tillit til ham ved å trene seg tilbake til toppform. Masters gjenvant Taylors tillit, og var tilbake i lagoppstillingen i 1995/96-sesongens tre første seriekamper. s landslagstrener Bryan Hamilton lot seg tilstrekkelig imponere til å innkalle ham for første gang til A-landslagstroppen. Masters eneste opptreden i landslagsdrakten hadde vært på U17-landslaget. Etter tap for i siste landskamp, var Masters ment å spille fra start i EM-kvalifiseringskamp borte mot på bekostning av Steve Morrow. Masters pådro seg imidlertid en skade i en seriekamp mot som ikke bare spolerte hans muligheter til å oppleve spill på A-landslagsnivå, men også ble hans siste kamp for Wolverhampton. Da Masters på våren 1997 ble spilleklar etter skadeoppholdet, flyttet han videre til for en mindre sum. Han måtte vente til august med å debutere for Gillingham. Også oppholdet hos Gillingham ble preget av skader. Han fikk bare med seg 11 seriekamper for Gillingham før han i mars 1999 ble løst fra kontrakten etter ti måneder på sidelinjen med skade.