Blant de mest radikale kritikerne var rektor Otto Lous Mohr som mente at eugenikk var preget av rase- og klassefordommer, og motstand mot kvinnefrigjøring og familieplanlegging. Mohr hevdet at forbedring av barns oppvekstkår ville forbedre befolkningens kvalitet av seg selv. Det samme mente humangenetikerne fra 1950- og 1960-tallet som forlot den populasjonsorienterte eugenikken til fordel for en medisinsk genetikk rettet mot enkeltindividet, med familierådgivning og inngrep når ikke dette var nok. Inngrep fra denne formen for sosial omsorg har mer diffuse virkninger enn tvangssterilisering, men konsekvensene kan være like alvorlige.