Etter middelalderen begynte populariteten til rasen hovawart å avta. Nyere raser som tysk gjeterhund erstattet etter hvert hovawartene som vakt- og arbeidshund til rasen nesten hadde forsvunnet i begynnelsen av det tjuende århundre. Rundt 1915 bestemte en gruppe entusiaster seg for å prøve å redde rasen. Lederen for gruppen var zoologen Kurt Friedrich K. Istednig. Gruppen startet med å lete etter hunder på gårdene i Schwarzwald-regionen. Videre startet de et avlsprogram, hvor de krysset hundene de fant med med kuvasz, newfoundlandshund, tysk gjeterhund, leonberger, en berner sennenhund og afrikansk jakthund. Etter mye arbeid ble gruppen belønnet i 1922 da det første hovawart-kullet ble lagt inn i det tyske avlsregisteret. Entusiastene fortsatte sitt arbeid, og i 1937 anerkjente den tyske kennelklubben offisielt hovawart som en egen rase. Alt arbeidet gikk nesten til spille da andre verdenskrig utbrøt. På grunn av rasens personlighetstrekk ble mange hovawarter brukt i den tyske krigsinnsatsen, og døde som følge av dette. I 1945 var det bare noen få individer igjen, og det ble igjen et fokus på å repopulere rasen. I 1964 anerkjente den tyske kennelklubben hovawart som landets syvende største arbeidshund.