Innenfor filmvitenskapen benyttes begrepet for å betegne den narrative (fortellende) verden omkring fiksjonen som hevder å være realisme. Her hører lyd eller musikk som skal oppfattes som en del av den fiktive verden. Som ikke-diegetisk (mimisk) regnes først og fremst sang og musikk, som eksisterer kun på lydsporet, altså det som filmpublikumet hører, men ikke figurene på lerretet. Men også for- og ettertekster er ikke-diegetiske innslag. Tanker eller minner regnes som diegetisk lyd da de eksisterer i de figurene som hører dem. Det samme gjelder fortellerstemmer hvor en figur i filmen forteller, da denne stemmen eksisterer innenfor filmens ramme.