Den andre siden av peppermø-rollen kan knyttes til den «viktorianske» ideologien som dominerte kvinnesaken frem til 1920-tallet. Innenfor denne diskursen ble seksualitet generelt betraktet som utelukkende negativt, og menns seksualitet spesielt som «dyrisk» og i strid med de kultiverte idealene som kvinner forvaltet. Den «politisk korrekte» peppermø fremsto dermed både som et «dydsmønster» og som en uttalt mannshater. Slike holdninger ble imidlertid også forfektet av gifte kvinner og av menn (se Sedelighetsdebatten).