Selv forteller Norne-Gjest at en norne hadde spådd om ham da han var spedbarn, at han ikke skulle leve lenger enn varigheten av lyset som brant ved siden av hans vugge. Den eldste volven slokket raskt dette lyset og ba barnets mor gjemme det, så det ikke ble tent igjen før sønnen så livet gå mot slutten. Volvene dro sin vei, og som voksen fikk Gjest lyset av sin mor og gjemte det i harpen sin. I sin siste tid som hirdmann hos Olav Tryggvason tok Gjest dåpen, fant deretter lyset frem av harpen og tente det. Da det var brent ned, døde han. Selv om Norne-Gjests fortellinger knyttes til i , og andre sagaer, er selve motivet om livet som ebber ut når ilden brenner ut, et lån fra vandresagn om den vandrende jøden og om argonauten Meleagros. Det er også pekt på likheten med sagnet om , som tjenestegjorde for Karl den store, og som ble 361 år gammel. Motivet med livet som slukkes med ilden, er også brukt i et gammelfransk dikt om Holger Danske.