En annen viktig inspirasjonskilde som sakte og gradvis ledet opp til introduksjonen av funksjoner, var studiet av kurver, et studium som også har røtter i gresk matematikk. Det skulle likevel gå svært lang tid fra gresk matematikk til de første forsøkene på en formalisering av funksjoner fant sted. Nicole Oresme (1323?-1382) introduserte idéen om at en relasjon mellom målbare fysiske størrelser kan visualiseres som en plan figur, som vi i dag ville kalle grafen til en funksjon. René Descartes (1596-1650) og Pierre de Fermat (1601-1665) la grunnlaget for analytisk geometri og dermed sammenhengen mellom koordinater og kurver. Descartes påpekte at en ligning i to variable, representert ved en kurve, vil definere en relasjon mellom de to størrelsene. Fermat ga ligninger for kjeglesnittene, og drøftet også metoder for å finne maksimum til en «kvantitet», som var ett av ordene brukt for å omtale det vi i dag vil kalle en funksjon.