De første telegraflinjene i bruk rundt 1850 var enkle ledninger som gikk gjennom luft. Da man begynte å planlegge kabler på havbunnen, møtte man nye problemer. For det første måtte de isoleres, noe som ble løst ved oppdagelsen av guttaperka som ble importert fra Malaysia. I tillegg oppsto det ofte brudd på kablene som måtte lokaliseres for å bli reparert. Til det trengtes nøyaktigere instrument, spesielt for å måle elektrisk motstand. De behøvdes også ved produksjon av kabel fra ulike fabrikanter som krevde at man benyttet samme, standardiserte måleenheter. Et mer vanskelig problem viste seg å være at signalene langs en kabel i vann ble mye raskere forvrengt enn gjennom en kabel hengende mellom stolper på land. En fullstendig forklaring på dette fenomenet ble først funnet et par tiår senere.