Raycasting er ikke synonymt med strålesporing, men kan tenkes som en forenklet og mye raskere versjon av algoritmen for strålesporing. Begge benyttes innenfor datagrafikk for å syntetisere tredimensjonelle scener til todimensjonelle bilder ved å følge lysstråler fra et virtuelt øye til en lyskilde. Raycasting regner ikke ut hvilken retning en lysstråle vil kunne ta etter å ha truffet en overflate på sin vei fra øyet til en lyskilde. Dette gjør det umulig å kunne gjengi refleksjoner, refraksjon, eller naturlige skygger, men alle disse elementene kan til en viss grad 'jukses' frem ved hjelp av kreativ bruk av teksturer eller andre metoder. Den raske beregningen gjorde at raycasting var en hendig bildesyntetiseringsmetode i tidlige 3D-spill.