I kontrast til Oehlenschlägers idylliske fremstillingen av forbindelsen mellom Frøy og Gerd, tolker Welhaven forholdet deres som en ekteskapelig katastrofe. Han har omdøpt Gerd til «Gerde», og mener hun kostet Frøy dyrt da han ga Skirner sverdet sitt for å tale hans sak hos henne: Thi vanesønnen fatted ved Gerdes kolde barm at intet ham erstatted hans værgeløse arm. Under ragnarok har Frøy derfor bare et hjortehorn å forsvare seg med da Gerds bror, jotnen Bele, angriper ham, og han blir drept av Surt nettopp fordi han er uten sverdet sitt. Der Eddakvadene legger hovedvekten på Skirners ferd til Jotunheimen og hans samtale med Gerd, legger Welhaven hovedvekten på Frøys følelser for henne. Og mens kvadene ingenting sier om hvordan ekteskapet kom til å forløpe, skriver Welhaven: Den vise oldtids-sanger har ikke villet dølge at her var harm og anger i fryds og elskovs følge. Denne tolkningen finnes det ingen dekning for i kvadet, den er helt Welhavens egen.