I starten av 1970-tallet ble det planlagt en halvdokumentarisk film om hennes liv som synsk, med henne selv i hovedrollen som den voksne Westerlund. Hun var svært engasjert i filmplanene, men opplevde at hennes fire eldre søsken tok sterk avstand fra disse og skrev til manusforfatter Sverre Gran og regissør Nils R. Müller at de ville kreve filmen forbudt, om deres barndomshjem eller nære familie ble dradd inn i saken. De hevdet også at de aldri hadde merket at søsteren «hadde spesielle evner som kunne karakterisere henne som "synsk".» Prosjektet beskrev de som «tåpelig og anmassende». Westerlund ble så såret at hun brøt kontakten med sine eldre søsken. Filmen ble aldri noe av, da det viste seg umulig å få økonomisk støtte; men bruddet varte livet ut. Heldigvis stod Westerlund fortsatt sin yngre bror Johan nær, og nevøer og nieser fortsatte å holde kontakt, selv om ikke deres foreldre lenger gjorde det.