Linné innførte i 1753 den for arter, altså artsnavn som består av nøyaktig to ledd: et slektsnavn og et etterfølgende (gresk = «to», latin = «navn»). Et eksempel er det toleddete navnet for vår egen art. Epitetet (dette tilfellet altså = «klok») skulle ikke lenger være noen full beskrivelse av arten. Det var tilstrekkelig at navnet var entydig. Diagnosen var fremdeles en viktig del av beskrivelsen av en art, men den ble uavhengig av artens navn. Epitetet trengte heller ikke nødvendigvis å beskrive en egenskap ved arten, den kunne referere til funnstedet, til leveviset, til en person eller være fritt oppfunnet.