Hans mest kjente sitat er «Mennesket er målestokken for alle ting: av tingene slik de er, at de er, og av alle som er ikke, at de ikke er.» Som i mange fragmenter av førsokratene, har denne frasen blitt bevart uten den nødvendige kontekst, og dens mening er derfor åpen for tolkning. Imidlertid er bruken av ordet «χρήματα» istedenfor det generelle ordet «όντα» (eksistenser, enheter) antyder at Protagoras refererte til ting som var brukt av eller på en måte var relatert til mennesker. Det utgjør en stor forskjell i meningen av hans aforisme. Eiendeler, eiendommer, sosiale enheter, ideer, følelser, bedømmelser og lignende er unektelig «χρήματα» og derav har sin opprinnelse i det menneskelig sinn. Imidlertid har Protagoras aldri antydet at mennesket må være målestokken for bevegelsen til stjernene, de voksende stjernene eller aktiviteten til vulkaner. Slik syn, sammen med hans syn på gudene, ble betraktet som nedbrytende av den samtidige politiske elite. Som mange moderne tenkere tilskrev Platon relativisme til Protagoras og benyttet hans forgjengeres lære som et folie for sin egen forpliktelse til objektive og oversanselige virkeligheter og verdier, særlig de som er relatert til hans aristokratiske bakgrunn. Hans mest betydelig innsats (via ordene til Sokrates) er å overbevise sine samtidige at dyd («αρετή») er en gave fra gudene, som er noe man enten har eller ikke har, og at ingen sofist kan undervise i dyd til folk som ikke allerede besitter det. Platon tilskriver Protagoras en tidlig form av fenomenalisme (det syn at vi bare kan ha kunnskap om fenomenene, det vil si om det som viser seg for oss, eksempelvis gjennom sansning og erfaring, og ikke om «den egentlige virkelighet). i hva som er eller opptrer for et enkeltmenneske som sant eller virkelig for denne. Det er åpenbart i Platons dialog at Protagoras forklarer at en del av slike kontroversielle syn må resultere fra et sykt legeme eller sinn. Han betoner at selv om alle syn kan opptre som like sant (og kanskje burde bli respektert likt) er bestemt ikke av lik tyngde. En kan være nyttig og fordelaktig for person som har den mens en annen kan vise seg å være skadelig. Derav er sofisten her for å lære studenten hvordan å skille mellom dem, det vil si å undervise i dydene eller fortreffelighet.