Samlet plan bygde på en metode som innebar en systematisk etterprøvbar sortering av vannkraftprosjekter, basert på konfliktgrad i forhold til ulike brukerinteresser og kraftverksøkonomi. For hvert vannkraftprosjekt ble utredningene om prosjekter og konsekvenser sammenstilt i vassdragsrapporter. Som en ressursbase for vannkraftprosjekter ble Samlet plan bygget opp i perioden fra 1984 til 1993. Planen ble behandlet i Stortinget gjennom tre stortingsmeldinger: St.meld.nr. 63 (1984-85), St.meld.nr. 53 (1986-87) og St.meld.nr. 60 (1991-92). Gjennom disse behandlingene vurderte Stortinget aktuelle utbyggingsprosjekter og rangerte dem basert på konfliktgrad og kraftverksøkonomi. Prosjektene ble plassert i to (opprinnelig tre) kategorier, der de billigste og minst konfliktfylte (kategori I) ble gitt mulighet for konsesjonsbehandling, mens de mest konfliktfylte eller kostbare (kategori II) ikke kunne konsesjonsbehandles.