Hansen var med på å gjeninnføre det figurative maleri i Norge i begynnelsen av 1980-årene. Han flyttet etter akademitiden tilbake til sitt opphavlige miljø, stiliserte det og flyttet det fra skogen, inn i kunsten. De hverdagslige observasjonene glir helt naturlig over i eksistensielle menneskelige metaforer, - svært ofte akkompagnert av en skrå humor. Han har etter hvert økonomisert mer og mer med virkemidlene. Det å redusere og konsentrere har blitt en arbeidsmetode for å skape poesi. Motivkretsen har hele tiden vært skog, trær, elg og mennesker i «et tidløst og stedløst landskap».