En av romanens tydeligste karakteristika er vekslingen mellom ulike stilnivåer, de stadige innskuddene i hovedfortellingen. Döblin vever blant annet skillingsviser, Bibel-sitater og statistikk inn i romanen, noe som gir romanen en pulserende rytme. Han veksler også mellom ulike språkvarieteter, fra standardtysk til slang og forbrytersjargong. Döblins fortellerstemme er sterkt til stede i teksten, og gir stadig indikasjoner om hvilken retning fortellingen vil ta. Samtidig er det hele tiden tilstrekkelig avstand mellom disse metakommentarene og romanens handling til at de forblir nettopp indikasjoner, uten å ødelegge overraskelsesmomentet.