På 1600-tallet hadde design av vannpumper forbedret seg til det punktet at de produserte målbare støvsugere, men dette ble ikke umiddelbart forstått. Det som var kjent var at sugepumper ikke kunne trekke vann utover en viss høyde: 18 florentinske yard ifølge en måling som ble tatt rundt 1635, eller omtrent 10 meter. Denne grensen var en bekymring i vanningsprosjekter, gruvedrenering og dekorative vannfontener planlagt av hertugen av Toscana, så hertugen ga Galileo Galilei i oppdrag å undersøke problemet. Galileo antyder feilaktig i sine to nye vitenskaper (1638) at kolonnen til en vannpumpe vil bryte av sin egen vekt når vannet er løftet til 34 fot, eller omtrent 10 meter. Andre forskere tok utfordringen, inkludert Gasparo Berti, som replikerte den ved å bygge det første vannbarometeret i Roma i 1639. Bertis barometer produserte et vakuum over vannsøylen, men han kunne ikke forklare det. Et gjennombrudd ble gjort av Galileos student Evangelista Torricelli i 1643. Bygget på Galileos notater, bygde han det første kvikksølvbarometeret og skrev et overbevisende argument for at rommet på toppen var et vakuum. Høyden på søylen ble da begrenset til den maksimale vekten som atmosfæretrykket kunne bære; dette er den begrensende høyden på en sugepumpe.