Tsar Aleksander var også en idealist, men hans idealer var sentrert om han selv. Hans mistro til begavelser som stilte han i skyggen ble for en tid avvæpnet av Speranskijs sjarmerende personlighet, men etterhvert oppdaget han at han var et middel i Speranskijs mål for å revitalisere Russland. I 1810 og i første halvdel av 1811 var Speranskij fremdeles i maktens sentrum og var tsarens fortrolige i det hemmelige diplomatiet som utfoldet seg i tiden før den fransk-russiske alliansen brøt sammen.