Arabisk består av standardarabisk (MSA), også kalt [‘s’ og ‘h’ uttalt hver for seg] (اللغة العربية الفصحى, ) og klassisk arabisk (عربية القرآن, koranisk uttale: ). MSA er et begrep mest brukt av vestlige lingvister. Arabere selv refererer sjeldnere til dette skillet, og snakker gjerne bare om og dialekt (اللَهْجَة, bl. a. ). Det finnes også flere lokale talemål eller dialekter. Det er store forskjeller mellom arabiske dialekter, større enn for eksempel mellom skandinaviske språk. Dialektene er regionale, med mange lokale avarter. Det eksisterer også dialekter som blir brukt av spesielle grupper, som nomadefolk (beduiner) eller religiøse minoriteter. Derimot er skriftlig standardarabisk nokså ensartet, slik at man uten større problemer kan lese aviser fra ulike arabiske land.