Krypteringsmetode basert på Heisenbergs usikkerhetsrelasjon. Først beskrevet av studenten Stephen Wiesner på slutten av 60-tallet. Prinsippet løser et alvorlig problem med kryptering, nemlig utvekslingen av nøkler. I tillegg åpnes det en mengde andre muligheter. En egenskap ved kvantemekanikken er prinsippet at ved å måle eller registrere en tilstand, utelukker man muligheten for flere observasjoner. Dette utnyttes i Kvantekryptering. Ved å sende informasjon fra punkt a til b, vet man at så lenge B kan lese informasjonen fra A (og motsatt), er det helt umulig for andre å tyvlytte. Om noen tyvlytter, vil informasjonen plutselig bli uleselig. En mengde nesten uvirkelige andre muligheter ved kvantekryptering finnes. Et eksempel er en beskjed som inneholder to meldinger. Ved å velge å lese en av beskjedene blir det umulig å lese den andre. Kvantepenger, penger som ikke kan forfalskes. Det har nå blitt konstruert overføringssystemer som bruker fotoner for å utveksle symmetriske krypteringsnøkler. Da er man ikke avhengig av asymmetrisk (PKI) kryptering for å utveksle nøkler, noe som styrker krypteringen betydelig, siden symmetrisk kryptering som regel er betydelig sterkere en asymmetrisk.