Også buddhismen er «tom». Bak dette tilsynelatende paradokset ligger det faktum at den er en vei til opphevelse av verdens lidelse (दुक्ख, ). Den er intet mål i seg selv og har ingen «egen eksistens» (). Den er et verktøy hvis nytteverdi er gjensidig avhengig av og går parallelt med menneskets frigjørelse (मोक्ष, ).