I 1854 var prestefamiliens sønner gamle nok til en høyere skole, så Jørgensen fikk et nytt kall som sogneprest i Saksild og Nølev i Århus stift. Om prestefruens avskjed med Færøyene skrev Samuel F. Samuelsen at den var «nesten enda tyngre enn den hadde vært fra hennes egentlige fødeland i hennes ungdom».