I skulpturen begynte Hebe å blomstre som et emne litt senere, men fortsatte lengre i tid enn i maleriet. Hubert Gerhard skapte en tidlig statue av Hebe i 1590 som for tiden er utstilt på Detroit Institute of Arts, som viser henne naken, med kjolen hennes i den ene hånden og en kopp hevet over hodet i en annen. Hun hviler en fot på en skilpadde, en gest tradisjonelt assosiert med Afrodite Urania. Antonio Canova skulpturerte fire forskjellige versjoner av Hebe, og det er mange senere kopier. Denne hadde ingen medfølgende ørn, men omfatte den majestetiske fuglen var en utfordring som ble akseptert av flere senere billedhuggere. En forseggjort marmorgruppe med en naken Hebe og ørnen med utstrakte vinger ble påbegynt i 1852 av den aldrende François Rude, men uferdig ved hans død i 1855. Den ble fullført av hans enke og en annen er den nå i Musée des Beaux-Arts de Dijon og var veldig populær i bronseversjoner, med en i Chicago. Albert-Ernest Carrier-Belleuse produserte nok en spektakulær gruppe, med ørnen plassert over en sovende Hebe (1869, nå i Musée d'Orsay i Paris). Jean Coulon (1853–1923) produserte en annen gruppe rundt 1886, med versjoner i Musée des Beaux-Arts de Nice og Stanford Museum (Cantor Arts Center) i California.