Hermann-Josef Scheidgen bedømmer biskop Vogts holdning totalt sett som «moderat» opposisjon, og at Vogt ønsket å beskytte den katolske kirke mot de nasjonalsosialistiske «trosfeil» og mot likerettelsespolitikken. Det nasjonalsosialistiske konformitetspresset stanset ikke helt ved ved de sosialt dypt forankrede kirkestrukturer i det rhinlandske bispedømmet. Folkeforeningen for det katolske Tyskland (Volksverein für das katholische Deutschland) basert i Mönchengladbach ble opphevet av styresmaktene som gjengjeldelse for anti-nazistisk agitasjon i opptakten til valget i november 1933. I januar 1934 ble feiringen av Karl den Store-jubileet i Aachen-katedralen forstyrret av Hitlerjugend, ettersom nasjonalsosialistene, for å rettferdiggjøre sine antikatolske aksjoner, ville diskreditere den tradisjonelt pregede hyldest av Karl den Store i Aachen med psevdohistorie (keiser Karl ble diskreditert som en «saksisk slakter»). I tillegg til kravet om kirkens autonomi, fokuserte katolsk kritikk av nasjonalsosialismen i disse årene hovedsakelig på grunnleggende ideologiske spørsmål, og understreket uforenligheten mellom Alfred Rosenbergs «ny-hedenske» antikristne ideer og katolsk lære. Mot Rosenbergs skrev biskop Vogt et skarpt hyrdebrev i april 1934, som i historisk forskning blir vurdert som en motstandstandshandling mot nasjonalsosialismen i form av åpen offentlig protest. Vogt ble deretter overvåket sterkere enn tidligere av Gestapo og av nasiztpartiet.