Et sentralt tema for Wallin er bruken av såkalte ”fraktale” algoritmer til å utvikle musikalsk råmateriale, som han bearbeider ved hjelp av en vedvarende dialektikk mellom systematisk utregning og egen musikalsk intuisjon. Blant Wallins viktigste fraktal-baserte komposisjoner finner man verkene for kammerorkester, (1989) og (1995), orkesterverket (1991), og kammermusikkverkene (1990), (1991), og (1992). Mange av disse har oppnådd internasjonal anerkjennelse og fremføres stadig i inn- og utland, - spesielt slagverkstykket , som ble kåret til Beste Verk under ISCM Verdensmusikkdagene i Warszawa i 1992.