I tillegg førte nok singelen «Ta beina fatt»/«Hjørdis» (1970) til enda mer forvirring. Dyktige musikeres medvirkning til å spille inn Norsktoppslagere, som lå langt unna deres vanlige repertoar, synes i ettertid å vise en merkverdig ødeleggende form for omdømmebygging og dømmekraft. Den samme tabben preget altså debutsingelen til Jumbo, men førte vel også til at de fikk spillejobber under en etikett som ikke svarte til musikken de spilte live. «Hjørdis» var opprinnelig noe Terje og Freddy hadde moret seg med i Rypquist. De lo seg nesten skakk av «Hjørdis» mens de snekret sammen låta, og endret for gøy teksten flere ganger til det verre og mer klisjeaktige, men det var en metakontekst som ikke ble videreformidlet gjennom utgivelsen. Den samme fleipete holdningen til et brokete sammensatt publikum kom til syne da gruppa opptrådte for et alminnelig bygdesamfunn med dansefot på Strilelandet utenfor Bergen. Freddy Lindquist forsto fort hva publikum hungret etter, og introduserte like godt hver ny låt med å si at den var av Johnny Cash, men da han også inkluderte Jim Reeves i annonseringen, skrudde opp volumet og klemte til med Led Zeppelins «Whole Lotta Love», var tålmodigheten slutt. Bøndene trakk seg forferdet tilbake i krokene og begynte å brette opp ermene. Det var på høy tid å runde av konserten og la trekkspillene overta før det endte i håndgemeng.