Pleiadens fremste medlemmer og grunnleggere var Pierre de Ronsard, Joachim du Bellay og Jean-Antoine de Baïf. Under Jean Dorat ble disse menn samlet og ble da kalt , til Bellay formulerte Pleiadens manifest, , 1549. Navnebyttet til Pleiaden ble utannonsert av Ronsard i 1556 i et dikt. Målsetningen var å fornye det franske språk med utgangspunkt i antikkens vokabular og estetikk. Pleiaden var den franske parallell til den språkreformasjon som var foretatt i Italia av Dante, Cavalcanti, Giovanni Boccaccio og Petrarca.