Året 211 f.Kr. var et vondt år for Scipio-familien. Faren, Publius Scipio, og onkelen Gnaeus Cornelius Scipio Calvus ble begge drept i slaget ved Øvre Baetis mot Hasdrubal Barca, bror til Hannibal. Året etter tilbød han seg som kommandant for den nye arméen som romerne skulle sende til Hispania. Til tross for at han var svært ung, gjorde hans edle framferd og entusiastiske argumentasjon et så stort inntrykk at han ble valgt enstemmig. Da han i 210 f.Kr. ankom, var hele Hispania sør for Ebro-elven under karthagensk kontroll. Men de tre karthagenske generalene, Hannibals brødre Hasdrubal og Mago samt Gisgos sønn Hasdrubal, var opptatt med å slå ned opprør i Afrika. Scipio landet ved munningen av Ebro og klarte å overraske og erobre Carthago Nova, hovedkvarteret til karthagenerne i Hispania. Han tok i besittelse et rikt bytte bestående av krigsmateriell og forsyninger samt en utmerket havn. Hans humane behandling av fanger og gisler i Hispania hjalp ham til å fremstille romerne som frigørere i motsetning til erobrere. Mens Scipio lenge var kjent for hans edle framferd, hadde det definitivt et endelig mål: Scipio innså at senatets høyeste prioritet var krigen i Italia, og siden han befant seg midt i den karthagenske basen i Hispania, var han tallmessig underlegen og hadde ikke særlige håp om å få forsterkninger. Det var derfor livsviktig for Scipio å samarbeide med lokale høvdinger både for å skaffe seg forsyninger og forsterke sin lille armé.