I 1872 kom verket der han forsvarte en materialistisk influert monisme. Spørsmålet om «vi» (det vil si han selv og de som kunne se seg enig med hans syn) fremdeles er kristne, besvarer han med åpent «nei». En religiøsitet som står i forbindelse med universet og dets naturlover ville Strauss ikke valgt for seg selv, men så dette som et legitimt og bedre alternativ til den kristne gudstro. Boken ble sterkt kritisert blant annet av den unge Friedrich Nietzsche.