Allerede i 1914, før jobbetidens eksesser og to år før bybrannen, hadde Bergens Hotelkompagni AS reist en kapital på 1,5 millioner kroner på Bergen Børs for å utvikle fremtidige hotellprosjekter. Kristofer Diedrich Lehmkuhl, som hadde vært statsråd i 1905-regjeringen og nå var direktør for Det Bergenske Dampskibsselskap (BDS), hadde i årevis engasjert seg for at Bergen skulle få bygget hoteller til erstatning for dem som gikk tapt i bybrannen. En nordisk arkitektkonkurranse ble utlyst. Giganthotellet skulle ha 300-400 luksusværelser, de fineste restauranter og bekvemme barer. Blant navneforslagene var Terminus, Grand Hotel og Armoire des Hotel Royal Nouveau. Med freden etter Første verdenskrig kom en brå oppvåkning og en påfølgende økonomisk nedgangstid, og ideen om luksushotellet i Bergen ble lagt på is.