Han sa opp som redaktør i og ble forfatter på heltid. I 1946 fulgte hans andre roman, , som han skrev i August Strindbergs hus på Kymmendö. Den regnes som en av de vanskeligst tilgjengelig av hans bøker. Alle realisme er erstattet av en marerittlignende øde øy, der syv skipbrudne menn venter på døden. Deres indre sår gjør det umulig å få kontakt med hverandre. Hver av de syv får i et kapittel malt sine psykologiske portretter, og går så til sin skjebne i et langt avsluttende kapittel. Språket er tungt med mye symbolbruk og lange setninger, og angsten er så fremtredende at det kan være lett å miste de egentlige tankene. Angsbeskrivelsene er de råeste og mest usminkede i hans forfatterskap. Samtidig regnes den også som den mest politiske av hans romaner.