Hver enkelt geostasjonære satellitt dekker ca. 40 % av jordas overflate. Tre slike satellitter, separert med 120 lengdegrader, dekker hele planeten, med unntak av et lite område rundt den geografiske nordpol og sydpol. Man kan få kontakt med en geostasjonær satellitt via en retningsbestemt antenne (vanligvis en parabolantenne), rettet mot det punktet på himmelen hvor satellitten befinner seg. Den største fordelen med en slik type satellitt er at antennen kan rettes permanent i riktig retning, og man behøver ikke søke etter satellitten først for å finne den. En annen fordel er at ettersom man kan bruke svært retningsbestemte antenner, blir interferens fra kilder på jorda og andre satellitter minimalisert.