I barokken forsøkte ikke komponistene å framstille sine egne følelser, men ble ansett – og anså seg selv – som håndverkere. Hovedideen var at komponisten skulle tilstrebe en gjennomgående affekt i et stykke eller sats for å unngå forvirring og kaos, og for å sikre at de oppnådde dette kunne de bruke de virkemidler som i henhold til affektlæren framkalte de ønskede «affekter» hos tilhørerne. Eksempelvis ble det postulert at en ren kvart førte til glede, stolthet og håp, mens en stigende melodi gav glede og små intervaller framkalte sorg. Tritonusfall var djevelen i musikken ().