I årene som gikk under Rojas´ diktatur og etableringen av «El Frente Nacional», stoppet geriljagruppene sin offensive tilstand og innførte strategien som ble kalt folkelig selvforsvar (autodefensas de masas). De bosatte seg i de samme områdene de hadde under kontroll, og sammen med deres familier startet og drev småbrukssamfunn som var i stand til å forsvare seg mot et eventuelt angrep fra staten eller paramilitære grupper. Siden alle de liberale geriljagruppene demobiliserte seg var det kun gruppene som befant seg på «la coordillera central», ledet av det kommunistiske partiet, som startet disse småbrukssamfunnene. Noen av de mest kjente var «Marquetalia» og «Villarica» i Tolima, «Guayabero» og «El Pato» i Caqueta, «El Sumapaz» i Cundinamarca og «Riochiquito» i Cauca. Disse små landsbygdene representerte derfor den akkumulerte rurale folkelige motstanden, de mest politiske og engasjerte befolkningsgruppene fra rurale strøk som i løpet av et tiår overlevde gjennom et væpnet selvforsvar og hvilke politiske ideer ble radikalisert på grunn av statens konstante undertrykkelse.