På tross av dette innså de allierte ved krigens slutt av de hadde gjort motstridende avtaler med andre nasjoner, særlig angående Sentral-Europa og Midtøsten. I møtene mellom De fire store, hvori Orlandos diplomatimakt ble begrenset av hans manglende kunnskap om engelsk, ville de store maktene kun gi Trentino frem til Brenner, dalmaterhavnen Zara, øya Lagosta, og en rekke mindre tyske kolonier. Alle andre territorier ble lovet til andre nasjoner, og stormaktene var urolige til Italias imperiumsambisjoner; særs Wilson var en stor tilhenger av jugoslaviske rettigheter på Dalmatia mot Italia, og på tross av traktaten i London som han ikke anerkjente. Et resultat av dette var at Orlando forlot konferansen i et raseri. Dette var rett og slett til fordel Storbritannia og Frankrike, som delte de osmanske og tyske terrioriene i Afrika mellom seg selv, uten å gi til Italia det som var livet.