Fra 1908 til 1974 ble det utarbeidet flere saneringsplaner for Marken. I 1907 ble det vedtatt å bygge en ny jernbanestasjon i Strømgaten, slik at Marken ble liggende mellom trafikknutepunktene Bergen jernbanestasjon og havnen. De togreisendes første møte med Bergen ville dermed bli et virvar av gamle trehus. I stedet ønsket man en 15 meter bred gate mellom Strømgaten og Allehelgensgaten. Hele østsiden av Lungegårdsgaten ble derfor ekspropriert, og man rakk å rive husene nærmest jernbanestasjonen før resten ble reddet av bybrannen i 1916, første verdenskrig og nedgangstider. De midler som fantes, gikk med til gjenreisningen av den nedbrente bykjernen. Til gjengjeld var det stadige planer om å bygge et nytt Bergen rådhus, og en rettere forbindelse mellom Stadsporten og Rådstuplassen. Her ble det foreslått en aveny tvers gjennom Marken, men kantet med trær. Kostnadene for gjenreisningen etter bybrannen satte likevel alt annet på vent; og så kom andre verdenskrig. Først i 1953 kom man tilbake til saneringen av Marken, da med fokus på trafikkproblemene. Arkitekt Bjarne Lous Mohr var reguleringssjef i Bergen 1946-56 og opptatt av å gi det slitne strøket et tydelig -preg. I 1955 utlyste reguleringsvesenet i Bergen Nordens til da største byplan-konkurranse, som omhandlet Marken og Vågsbunnen.