For øvrig var Racine Boileaus favoritt blant dramatikerne, ikke bare fordi Racine fulgte konvensjonene hans slavisk, men også fordi flere av Racines stykker bygger på myter hentet fra antikkens Hellas. De er også preget av sterke kvinneskikkelser som i gjennombruddet ( 1667). Her benytte Racine en teknikk fra der alle elsker noen som elsker en annen, men uten en lykkelig slutt. Racines stykker preges både av den antikke tragediens pessimisme og jansenismens strenge livssyn. Hans forkjærlighet for tragiske kvinneskikkelser møter vi også i stykket (1677). Her viser han hvordan han skiller seg fra de andre fransk-klassiske dramatikerne ved å skildre den indre psyke hos et menneske framfor å framstille dem som endimensjonale.