Georges poesi var karakterisert av en aristokratisk og fjern ethos; hans vers var formelle i stil, lyriske i tone og ofte mystiske i språk, inspirert av klassiske greske diktformer, som opprør mot datidens realisme i tysk litteratur. George mente at poesiens formål var distanse fra verden, og var en sterk tilhenger av kunst for kunstens skyld. Hans diktning hadde mange forbindelser til den franske symbolisme-bevegelsen, og han var også inspirert av Nietzsche.