På 1800-tallet, da Polen hadde mistet sin selvstendighet, fikk kunsten og kulturen en helt spesiell betydning. Siden Polen hadde mistet sine nasjonale institusjoner, ble litteraturen, språket og musikken elementer som knyttet polakkene sammen. Blant annet oppstod en rik, romantisk og mer nasjonal litteratur. Det store gjennombrudd kom med den viktigste polske nasjonalepos (1834) av Adam Mickiewicz. Poetene Adam Mickiewicz, Juliusz Słowacki og Zygmunt Krasiński («De tre bardene»), ble spirituelle ledere for den undertrykte nasjonen, og profeterte dens gjenoppstandelse. Dramatikeren Juliusz Słowacki regnes av mange litteraturhistorikere som den fremste forfatter i teaterets historie. I annen halvdel av 1800-tallet utviklet litteraturen seg i mer realistisk retning (positivismen). Store navn her er nobelprisvinneren Henryk Sienkiewicz (Nobelprisen 1905) med blant annet (1896), Bolesław Prus, Stefan Żeromski og Władysław Reymont (Nobelprisen 1924).