Fra 1895 og fram til ca. 1920 var det en sterk vekst i antall statsstipend, med vekt på : dialekter, folkemusikk, folketradisjoner og lokalhistorie. Tov Flatin, Ivar Kleiven og Jørgen Reitan er noen av eksemplene på dette. Er særtilfelle i ordningens historie er som fra 1913 ble gitt til Roald Amundsen og fra 1926 til Otto Sverdrup.