Tittelen poet laureate ble først bekreftet ved dokument for John Dryden i 1670, to år etter William Davenants død. Posisjonen ble deretter en institusjon. Drydens etterfølger Thomas Shadwell forfattet årlige fødselsdag- og nyttårsoder. Poet laureate fikk tradisjonelt ansvaret for å skrive og presentere offisiell poesi for å minnes spesielle anledninger, både personlige som monarkens fødselsdag og kongelige fødselsdager og ekteskap, og offentlige som kroninger og militære seirer. Poetens aktivitet på dette området varierte i henhold til omstendighetene og sedvanen opphørte å bli obligatorisk etter at Henry James Pye døde i 1813. Posisjonen mistet noe prestisje før Robert Southey, men fikk en ny glans fra hans personlige berømmelse og tilsvarende for William Wordsworth og Alfred Tennyson. Wordsworth avtalte før han aksepterte æren at ingen formell takknemlighet fra hans side skulle bli betraktet som en nødvendighet, men Tennyson var derimot glad for å skrive tallrike offisielle dikt.