Da Den store pesten stengte teatrene i 1665 trakk Dryden seg tilbake til Wiltshire hvor han skrev (1668), det beste av hans usystematiske artikler og essayer. Dryden forsvarte hele tiden sin litterære virksomhet, og i , det lengste av hans kritiske verker, har form som en dialog med fire figurer – hver basert på en prominent samtidig og hvor Dryden selv som ‘Neander’ diskuterer verdien av klassisk fransk og engelsk drama. Den større delen av hans kritiske verker introduserte problemer som han var ivrig etter å diskutere, og viste arbeidet til en forfatter med en uavhengig sinnelag som følte sterkt for sine tegne tanker, tanker som demonstrerte den store bredden i hans lesning og kunnskaper. Han hadde også sterke meninger om lyrikerens forhold til tradisjonen og den kreative prosessen, og hans beste heroiske skuespill (1675) hadde en prolog som fordømte bruken av rim i alvorlige drama. Hans skuespill (1678) var skrevet på blankvers.