I likhet med studentene i Paris samlet studentene i Bologna seg i laug de kalte «kollegier». Men de var mer bundet enn studentene i Paris, som mer var en slags skoleelever fordypet i , mens Bolognas jus-studenter stort sett var voksne menn, mange tildelt høye kirkelige embeter i hjemlandene med ønske om videreutdannelse, mens andre var embetsmenn virksomme i italienske byer. De kunne ikke behandles som skolegutter, men samtidig var de fremmede i Bologna og dermed bortimot rettsløse i byen. De søkte derfor sammen i «nasjoner» kalt . I Bologna var det to slike «universiteter», som utgjorde to «stater» i staten der man avla ed til sin rektor, men ikke til Bolognas øvrighet. Professorene var nærmest studentenes tjenere, siden de fikk lønnen sin betalt av studentene som bøtela professorene om de kom for sent til forelesninger, eller ikke rakk gjennom det oppsatte pensum i hver forelesning. For å beholde lærekreftene, vedtok byen i 1280 å lønne dem selv, og dermed mistet studentene sin makt. De som var misnøyde med forholdene i Bologna, flyttet til andre byer, og dette ga støtet til opprettelse av universiteter i området rundt, som i Pavia og Padova.