Selv om det tidligere var regelmessige folketellinger, ble løpende folkeregistrering først innført som et (frivillig) kommunalt ansvar i 1905. Disse registrene var ofte unøyaktige, siden det ble registeret når personer flyttet inn, men i liten grad når folk flyttet ut. Under krigen innførte tyskerne pliktig kommunal folkeregistrering, av militære og kontrollmessige hensyn. Registrene ble i liten grad vedlikeholdt, siden de kunne bli brukt til tvangsutskrivinger. Under krigen ble registrering av fødsler, vigsler og dødsfall overført fra geistlige myndigheter, men vielser ble tilbakeført igjen etter krigen. Etter krigen ble folkeregistreringen gjort statlig, underlagt Statistisk sentralbyrå (SSB), og folkeregistrering ble gjort obligatorisk gjennom lov om folkeregistrering av 1946. I 1964 ble Folkeregisteret opprettet, basert på data fra folketellingen 1960 og ble etter dette forløpende oppdatert,. I januar 1970 ble "lov om folkeregistrering (folkeregisterloven)" innført, og registeret fikk navnet . I 1991 overtok Skatteetaten ansvaret for driften av registeret.