Freeman var en liberal historiker, og hans omdømme hviler hovedsakelig på hans enorme (1867–1876) i fem bind. Den var basert på omfattende forskning, men også på en nitid og til dels pedantiske interesse for detaljer. Det førte til at året 1066 først ble behandlet i bind 3, mens de to foregående bindene behandlet den angelsaksiske «bakgrunnen». Her fremhevet Freeman viktigheten av angelsaksernes frie, lokale samfunn som ble ødelagt av invasjonen. Freeman næremt seg dermed et sosialistisk syn på den angelsaksiske historie. Hans entusiasme for emnet fikk ham også til å strekke kilden for å tilpasse dem til hans eget syn, og et påfallende eksempel er at han ga slaget ved Hastings navnet «slaget ved Senlac», basert på en lite relevant informasjon hos middelalderskribenten Orderic Vitalis. Freemans verk førte derfor i samtiden til en opphisset debatt om hans bruk av kildetekster.