Romanen har en jeg-forteller som i svært liten grad selv er med i handlinga, men som inntar rollen som den som prøver å rekonstruere personenes liv. I dette arbeidet bygger han for en stor del på muntlige kilder, på fiktive dokumenter (for eksempel har han fått opplysninger om Dørmænens reise til Finland i overvåkningspolitiets mappe) og på faktisk foreliggende publikasjoner. Det framgår at fortelleren er historiker av profesjon, og historiefortelleren bruker historikerens metode både på det dokumentariske og det fiktive stoffet.