Røykstuer har vært brukt over hele Norge i tiden før det ble vanlig med skorstein eller røykpipe. Munksgaard tror at røykovnen ikke var vanlig på landsbygda i middelalderen, og fortrengte åren først på 1600-1700-tallet. Lengst holdt røykstuene seg i enkelte avsidesliggende strøk: Setesdal, Hardanger og Nordmøre. På Finnskogen, blant skogfinner, var den tradisjonelle finske røykstua i bruk. Eldhus og seterstuer var lenge røykstuer. På Kirkjubøargarður på Færøyene kan røykstuen dateres til rundt 1300 når den sammenholdes med norsk bygningsmateriale, som storstovo på Aga i Ullensvang. Gerhard Schøning noterte på sin reise gjennom Nordmøre i 1773 at i Stangviks, Aures og Surnadals prestegjeld er «».