Bispedømmet var på den tiden i en håpløs situasjon. Forgjengerne etterlot seg høy gjeld var en tung byrde. Hovedstaden i Sveits, som på den tiden også delvis tilhørte bispedømmet, var ikke disponibel. Diplomatiske ferdigheter var nødvendig for å stabilisere situasjonen igjen. Biskopens palass i Konstanz var i en så elendig tilstand at hans forgjenger hadde dødd i sitt «ekstremt fattigslige slott» i Sveits. I tillegg var det ytterligere vanskeligheter som påvirket det keiserlige ridderskap og den keiserlige regjering. For fyrstbiskopen var imidlertid interessene til det katedralkapitlet og bispedømmet helt identiske med interessene til det keiserlige ridderskap, som han slektet på fra og som han forble forbundet med hele livet gjennom sine fire brødre.