Koch ble en avhold prest i sognet. Hans sønner ble henholdsvis sorenskriver i Salten, kjøpmann i Bodø og sogneprest i Hamarøy. Koch ofret ikke mye tid på bygningene på prestegården for i besiktelsesforretningen som ble hold i 1817 mente de bygningskyndige at knapt noen hus var i brukbar stand. Dagligstuebygningen og borgstuen var så forfalne at de ble karakterisert som ubeboelige. Kirken ble også tatt i besiktelse samme år. Konklusjonen var at taket på vestre side var «brøstfældig», samt at manglende takstein førte til at regn og snø trente inn. Dermed hadde taktroen råtnet. Omfattende reparasjoner måtte gjøres, dessuten mente en at kirken hadde 26 sitteplasser for lite. Ved visitasen i 1820 var kirken vurdert til å være i god stand, men prestegården var fremdeles i elendig stand. Koch unnskylde seg med at det var vanskelig å få tak i bygningsmaterialer, men prosten kritiserte allikevel forholdene. Ved en ny visitas i 1823 blir kirken vurdert til å være i god stand, til tross for at den ligger på et svært værhardt sted. Prestegården nevnes ikke, sannsynligvis fordi sognepresten har anstrengt seg for å få husene satt i stand.