UTF-8 har variabel tegnlengde, det vil si at forskjellige tegn representeres av sekvenser av forskjellig lengde. Dette fører til nedsatt hastighet i systemer som behandler UTF-8-tekst. En dårlig skrevet UTF-8-tolker vil kunne akseptere en mengde ugyldige UTF-8-sekvenser og tolke som gyldig Unicode-data. Dette kan brukes til å snike data forbi valideringsrutiner som er designet for å håndtere 8-bits data. Kinesiske tegn bruker tre bytes i UTF-8, men bare to i UTF-16 og i eldre kinesisk og japansk metode. Så kinesisk, japansk og koreansk tekst tar opp mer plass i UTF-8 enn i UTF-16. Hindi (Indisk) bruker tre bytes i UTF-8, og en byte i eldre indisk metode, og deres naboer i Pakistan trenger kun to bytes i UTF-8. Norsk tekst tar mer plass enn i iso-8859-1 og iso-8859-15, siden nordiske tegn tar 2 byte i UTF-8. Økningen er typisk mellom 1 og 2 % i tekster med få fremmedord. ISO-8859-1 er veletablert i Vest- og Nord-Europa. Konvertering til UTF-8 fører til problemer med programvare som ikke støtter det.