Teorien nådde toppen på 1920-tallet, men på 1930-tallet ble den symbolske interaksjonismens stilling svekket etter at store tenkere som George Herbert Mead døde og Robert Park forlot universitetet i Chicago, som teorien ble assosiert med. Symbolsk interaksjonisme ble avløst av strukturfunksjonalisme som den største og viktigste sosiologiske retningen, men symbolsk interaksjonisme fortsatte å være en viktig kraft innen sosiologien inntil 1950-tallet. Symbolsk interaksjonisme var en stor pådrivskraft for en aktørorientert sosiologisk orientering. Den symbolske interaksjonismen ville gå til kjernen i sosiologien som de mente var ansikt-til-ansikt samhandling, og et stort fokus innenfor retningen er aktørenes subjektive tolkninger av den sosiale verden.