Til svaret om hvorfor vi har så mange geistlige og verdslige lover, svarer Luther at det er fordi, hvis alle hadde troen behøvde vi ikke noen lov mere. Det ville tilliten fordre. I den forbindelse kommer han med en kjent skjelning mellom fire kategorier mennesker: De troende, som gjør alle gjerninger i frihet fra loven. «Men disse gjør frivillig hvad de vet og kan, kun i den faste tillit at Guds velbehag og miskunnhet hviler over dem i alle ting». De late kristne, som misbruker friheten til dovenskap og synd («urlaub zum sündigen»), og som skal formanes med loven. De onde, som alltid er rede å synde, og som skal tvinges med (geistlige og åndelige) lover, ev. med det verdslige sverd. De naive, barnlige, som er ufullkomne i troen og som skal lokkes med alle ytre midler og seremonier.