I sitt verk beskrev Tacitus alle de germanske folkene i regionen som hadde valgt en konge med begrenset makt og innflytelsesrike militære høvdinger som ledet ved eksempel framfor ved autoritet. Disse folkene levde i spredte bosetninger. Han merket seg særskilt svakheten i det germanske politiske hierarkiene i referanse til friserne da han nevnte navnene på to av deres konger fra 100-tallet og la til at de var konger «i den grad som germanerne var under konger».