Pave Innocens IV og Fredrik II av Det tysk-romerske rike fortsatte den pavekeiserlige maktkampen. Fredrik hadde fanget og fengslet geistlige på vei til det første rådet i Lyon, og i 1245 ble han formelt avsatt av Innocens IV. Pave Gregor IX hadde også tilbydd den tyske tronen til kong Ludvigs bror, greve Robert av Artois, men Ludvig nektet dette å skje. Dermed var den tysk-romerske keiseren ikke i stand til å korsfare. Béla IV av Ungarn forsøkte på denne tiden å gjenoppbygge sitt kongedømme etter det ble lagt i ruiner av mongolenes katastrofale invasjon i 1241. Henrik III av England slet forsatt i kampen mot Simon de Montfort, samt andre problemer i England. Henrik og Ludvig hadde ikke et godt forhold, da begge var del av Capet-Plantagenet-konflikten, og mens Ludvig korsfarte måtte den engelske kongen skrive en fredsavtale hvor han lovte å ikke angripe Frankrike. Ludvig IX inviterte også kong Håkon Håkonsson med på korstoget, og sendte den engelske kronikøren Matthew Paris som en ambassadør, men dette var ikke vellykket heller. Den eneste som var interessert i et nytt korstog var dermed Ludvig IX, som kunngjorde sitt ønske om å reise østover i 1245.