Den nasjonale linja har enkelt sagt gått på å gjenreise et «reint» norsk mål, fritt for merker etter «koloniherrespråket» dansk og med klar sammenheng til det norrøne skriftspråket. Denne linja fører i sin logiske konsekvens til en sterk i ordtilfanget, der man prøver å lage nye ord som er «norskere» eller mer i samsvar med norrønt enn de som faktisk blir brukt av folket. Det velges da former som samsvarer mest mulig med norrønt og den indre oppbygginga av språket, sjøl om disse formene skulle være lite utbredte i folkelig dagligtale. I Norge er høgnorsk uttrykk for slik tenking. Islandsk og delvis færøysk er også normerte etter nasjonal tenking.