En skissert nødløsning var å sende en destroyer med offiserer og lite mannskap til de 6 viktigste havnebyene. En annen nødløsning, med kodenavn , la opp til begrenset landgang i Stavanger, Kristiansand og Oslo. Thorne håpet i først fase å kunne bruke noen hundre kommandosoldater fra SAS, et regiment fra Royal Air Force, norske fallskjermsoldater og på Østlandet 3 bataljoner polititropper fra Sverige. Thorne vurderte også muligheten for at norske styrker, hovedsaklig Milorg, kunne gjennomføre den første fasen på egen hånd. Eisenhower bekreftet 5. mai at Thorne fikk en brigade av 1. airborne division (1. lutbårne divisjon) til rådighet for den innledende okkupasjon av Norge før en infanteridivisjon skulle overføres innen 30 dager. Force 134 skiftet navn til Allied Land Forces Norway ved ankomst Norge. Den 1. luftbårne divisjon hadde fortsatt redusert kapasitet etter slaget ved Arnhem. Etter 5. mai ble nye planer raskt lagt og britiske og amerikanske fly skulle frakte inn 8500 soldater og 600 kjøretøy til flyplassene Sola og Gardermoen. Thorne hadde 6. mai en versjon av Doomsday med 24 timer beredskap og han regnet med at de luftbårne styrkene kunne være i Oslo 9. eller 10. mai.