Fra 1595 levde han imidlertid atter i Aix og ble etterhvert alment kjent. I vennskap med noen advokater, filosofen Guillaume du Vaire og akademikeren Nicolas-Claude Fabri de Peiresc utviklet han sin kunst, som blant annet resulterte i et ode til dronning Marie de Médici som gjorde ham kjent. Hos Henrik IV ble han hoffpoet og fikk blant andre Honorat de Bueil Racan og François Maynard som lærlinger.