Senere er det mulig at Brendan sjøfareren brukte en slik båt på sin ferd til Nord-Amerika rundt 530 e. Kr. Denne irske oppdagelsesreisende var medlem i en gruppe på seksti munker som ønsket å finne «det forjette landet» ( på latin), og var bare syv år gammelt på sin første reisen som varte i syv år. Fortellingene om sjøreisene kom fra boken (), skrevet av en utvandret irsk munk. Denne boken skulle bli meget populær i middelalderen, oversatt til flere språk inkludert norsk. (Tatt fra «Traditional Boats of Ireland» i engelsk) En andre munk hadde også dratt ut til sjøs om bord på en curach. Columba (gammelirsk eller ) dro fra Derry i året 563 til de vestlige øyene sammen med tolv følgevenner som straff for hans deltagelse i et militærslag som hadde gått galt. Han gikk på land i Iona og grunnlagt det kjente Iona-klosteret, senere et av de største religiøse sentre i vestlige Europa. Andre munker hadde også dratt ut på sjøreiser eller skrevet ned beretninger om sjøreiser som sett med verket (Brans sjøreise) etter en maritim tradisjon innenfor litteratur, (bokstavelig betyr «ro rundt») fra tiden før vikingenes ankomsten. Bran mac Febail dro ut sammen med tretti andre på tre curacher, hver bemannet med ni roere. Under reisen kom han til den legendariske øya , «Kvinnenes land» med hjelp av en kvinne som los.