Rundt 1800 kunne de fleste, både kvinner og menn, i Norge lese og mange kunne skrive. Utlendinger på reise i Norge var overrasket over hvor velorienterte og interesserte norske bønder var om situasjonen utenfor landet. Peder Claussøn Friis oversatte på 1600-tallet Snorre Sturlasons kongesagaer fra gammelnorsk og i ny utgave ble denne boken viktig i nasjonsbyggingen i senere århundrer. Tormod Torfæus skrev tidlig på 1700-tallet Norges historie til 1387 i 4 bind på latin; fremstillingen regnes for å være vitenskapelig lite holdbar. Ludvig Holberg skrev i 1730-årene den populærvitenskapelige som regnes å holde høy standard. Ifølge Holberg falt Norge ut som rike etter den «navnkundige forening i 1380». Holberg var den viktigste norske kulturpersonligheten i dansketiden. Gerhard Schøning skrev i 1770-årene (på dansk); Schøning hevdet at nordmennene fra tidenes morgen var et eget folk og hadde innvandret fra nordøst uten å være innom Danmark.