Ifølge Kristian Schjelderup var skolens idé å arbeide for «en samling i vårt folk om humanitetens ideal i en krisetid, en samling på tross av alle skillene av sosial, politisk og religiøs art» og å bli «et hjemsted for humanismen til vern om mennesket i oss». Nansenskolen introduserte og populariserte humanismen som filosofi i Norge. Schjelderup og Wyller var begge kristne humanister, men de la vekt på at humanismen samler på tvers av religiøse skillelinjer. Nansenskolen ble eksplisitt dannet for å være en motvekt mot de totalitære ideologiene på høyre- og venstresiden. Nansenskolen fikk fra etableringen stor oppslutning fra ledende personer med forankring i det politiske sentrum; blant undertegnerne av stiftelsesoppropet for Nansenskolens venner var Fridtjof Nansens sønn, arkitekt Odd Nansen, nobelprisvinner Sigrid Undset, universitetsrektor Didrik Arup Seip, forlegger William Nygaard, -redaktør Trygve J. B. Hoff, skipsreder Fredrik Odfjell, sentralbanksjef Nicolai Rygg, Henny Løvenskiold og flere kjente akademikere; på den annen side ble skolen ved etableringen kraftig angrepet i pressen av kommunisten Nordahl Grieg, som uttalte at humanismen var en «reaksjonær» ideologi.