Som litteraturhistoriker fulgte Bull sine lærere Christen Collin og Gerhard Grans tradisjon og skrev litteraturhistorie etter den biografisk-historiske metoden, hvor forfatterne og verkene deres betraktes i en historisk sammenheng (historisme). Knut Imerslund mener Bull representerer ytterpunktet i denne retningen i Norge, og trekker frem en «overhåndtagende biografisk interesse» som en fare denne metoden bringer med seg. På 1920- og 30-tallet ble metoden utfordret av den estetisk-filosofiske skolen innenfor litteraturforskningen, Peter Rokseth og andre. Rokseth ville legge mer vekt på analyse av diktverkets estetiske sider, og mindre vekt på forfatterens og verkets sosiale sammenheng. Bull kritiserte Rokseths prinsipper under Rokseths disputas for doktorgraden (trykt som «Litteraturforsknings-prinsipper» i , 1929). Denne «metodestriden» ble ført videre blant Bulls og Rokseths elever, og delte en tid de norske litteraturforskerne i to leirer.