De neste eksemplene er fra dialekten på Innherred: (Dette er mat til katta/hunden.) står i dativ fordi preposisjonen står foran. I nominativ ville formene vært , som f.eks. i setningen (Katta/hunden er sluppet ut.) (Jeg har vært i skogen for å se etter juletrær.) står i dativ fordi preposisjonen står foran. I akkusativ ville formen vært , som f.eks. i setningen Her styrer preposisjonen (eller ) akkusativ fordi den betegner bevegelse mot objektet. I nominativ ville også formen vært , f.eks. (Nå er skogen fin.) Også stedsnavn har dativformer, f. eks. eller . (Han bor i Skogn. De holder til i Finsvik.) I en setning uten dativ ville ikke endelsen vært , f.eks. (Jeg skal dra til Skogn) eller (Denne plassen heter Finsvik). Stedsnavn ender på - har sitt opphav i en dativform, for eksempel Dullum (i Åsen og Stjørdalen) og Nossum (i Skogn, tidligere vanlig uttale ) stammer fra flertallsformer, henholdsvis «i dalheimane» og «i nesheimane».