Forordningsforslaget gav opphav til mange diskusjoner. Blant temaene som ble diskutert var: Hvorvidt kravet om å ha et personvernombud vil være for administrativt tyngende Om forordningen gir tilstrekkelig vern for håndtering av ansattes opplysninger Om kravet til dataportabilitet mer er et funksjonelt krav for til skytjenester og sosiale nettverk, enn et personvernkrav Språklige og personellmessige utfordringer for de lokale personvernmyndigheter: Ikke-europeiske selskaper kan komme til å foretrekke de britiske eller irske personvernmyndighetene på grunn av det engelske språket. Dette vil kreve omfattende ressurser i disse landene. EU-borgere har ikke lenger bare har én personvernmyndighet å kontakte om sine bekymringer, men må forholde seg den myndigheten som den behandlingsansvarlige virksomheten har valgt. Kommunikasjonsproblemer på grunn av fremmedspråk må forventes. Om den nye forordningen vil være i strid med andre ikke-europeiske lover og regler og praksis (f.eks. overvåking fra stater). Virksomheter som er basert i slike land, bør ikke lenger betraktes som akseptable for behandling av personopplysninger om EU-personer. Den største utfordringen kan være gjennomføringen av personvernforordningen i praksis: Gjennomføringen vil kreve store endringer i rutinene for selskaper som ikke hadde implementert et sammenlignbart nivå for personvern før forskriften trådte i kraft. Dette gjelder spesielt for ikke-europeiske selskaper som håndterer EU-personers opplysninger Det er allerede mangel på personverneksperter og personvernkunnskap i dag. Nye krav som kan forverre situasjonen. Derfor vil utdanning i data- og personvern være en kritisk faktor for å lykkes med forordningen. EU-kommisjonen og personvernmyndighetene må få tilstrekkelige ressurser og myndighet til å gjennomføre implementeringen og et felles beskyttelsesnivå må avtales med alle myndighetene, ettersom ulike fortolkninger vil kunne føre til ulikt personvernnivå i medlemslandene.