Under innflytelsen til Shakespeare og Michael Drayton (1563–1631) ble alver og feer oppfattet som små vesener. I viktoriansk litteratur er alver i illustrasjoner som svært små menneskelignende menn og kvinner med spisse ører og luer. Et eksempel er Andrew Langs eventyr (1884), illustrert av Richard Doyle, hvor feene er småfolk med vinger som sommerfugler, og hvor alvene er småfolk med røde hatter. Det var unntak til denne regelen, og alver i full størrelse opptrer i Lord Dunsanys (1924), foruten også i folkeminne nordlige England og sørlige Skottland (eksempelvis i fortellinger som og andre lokale varianter).