Teksten regnes ikke som en del av Bibelens kanon av den katolske kirke, og hører derfor strengt tatt ikke til de deuterokanoniske bøker; dog har den tradisjonelt vært inkludert i Vulgata-bibelen som et ikke-kanonisk tillegg, sammen med andre apokryfer, og teksten benyttes ved noen få anledninger i den katolske kirkes liturgi. I protestantisk tradisjon regnes teksten blant Det gamle testamentes apokryfer. I den ortodokse kirke brukes bønnen noen ganger i gudstjenester.