Uttrykket kan blant historikere med fokus på Kinas tidlige historie forstås som den hankinesiske oldtidskulturens vugge, det vil si traktene på og rundt den nordkinesiske slette og de tettest tilliggende høydedrag og områder som for eksempel Weidalen i vest. Verken Sichuanbekkenet eller de lave fjellområder i østtre Shandong, eller områdene nær eller sør for Yangzi, er med i denne snevrere avgrensning. thumb Men vanligvis synonymt har man forstått uttrykket , som sikter til et betydelig større område: Et kinesisk kjerneområde fra mer moderne tider, gitt av administrative ennheter som fant sin noelunde nåværende form og utstreknbing ved utgangen av 1700-tallet. Det dreier seg (med Zhili som unntak) da om de følgende (moderne) provinser: Anhui, Fujian, Gansu, Guangdong (med Hainan, Macao og Hongkong), Guangxi, Guizhou, Hubei, Henan, Hunan, Jiangsu (med Shanghai), Jiangxi, Shanxi, Shaanxi, Shandong, Sichuan (med Chongqing), Yunnan, Zhejiang, Zhili (forminsket i 1928 til Hebei, og innbefattet Beijing og Tianjin).