Norsk filmhistorie er preget av gjennomgripende generasjonsskifter. I 1970- og 1980-årene beveger dramafilmen seg mot en kritisk oppgjørsfase. Fra å skildre ulike sider ved motstanden, ble det nå skapt en serie små portretter av de som sto i heltenes skygge. Krigsskjebner ble temaet, og mellommenneskelige forhold i krigens hverdag ble skildret i film etter film. Det var svikerne, taperne eller outsiderne som sto i forgrunnen, i forskjellige forsøk på å revidere det dominerende krigsbildet.