Selv om den aldri har blitt generelt akseptert, kan man nevne Imre Lakatos’ kategorisering av ulike former for falsifikasjonisme i tre grupper: (eller ) – falsifikasjon anses for å kunne gi absolutt og sikker kunnskap. Denne formen har aldri hatt noen uttalte forsvarere (selv om den kan betegnes som en nokså utbredt av Poppers falsifikasjonisme). Den ville ha representert en «speilvending» av positivismen, ved bare å erstatte verifikasjon med falsifikasjon. – falsifikasjon anses for å være mulig, men aldri absolutt sikker. Den forbinder altså falsifikasjonisme med fallibilisme. Det er denne posisjonen som tilsvarer Poppers oppfatning, og den som vanligvis menes med «falsifikasjonisme». – falsifikasjon anses for bare å berøre «beltet» av hjelpehypoteser rundt et forskningsprogram, mens forskningsprogrammets «harde kjerne» (den egentlige teorien) er utilgjengelig for falsifikasjon. Dette beskriver Lakatos’ egen posisjon, som imidlertid har blitt skarpt kritisert av andre falsifikasjonister, siden falsifiserbarhet her bare spiller en underordna rolle.