Til tross for disse argumentene om stillinger og autoritet innen urkirken er det mer sannsynlig at brevene var forfattet tidlig i det andre århundret istedenfor 50-tallet, som de autentiske Paulus-brevene. For å datere brevene til tidlig på det andre århundret er det fornuftig å se nærmere på stillingene tre , og . Det er interessant å notere at stillingene ikke er nevnt som én helhet. I 1 Tim 3,1-13 er det og eller i 1 Tim 5,17-19 og liste for evnene krevet for en ἐπισκοποῖ som er nevnt, ikke alle tre sammen som et hierarki. Dette indikerer at for første gang var disse stillinger slått sammen, presbytertradisjonen fra jødedommen og bispetradisjonen fra de hellenistiske kirkene. Det viktigste er at den eldste attesteringen av et slikt trefoldig hierarki i Lilleasia forekommer for første gang i Ignatius-brevene forfattet tidlig i det andre århundret. En analyse av dette trefoldige hierarkiet peker sterkt i retning av at Pastoralbrevene ikke er forfattet av Paulus. Den mest fornuftige konklusjonen er at brevets forfatter skrev for å adressere problemer som preget kirken. For å øke brevenes autoritet la forfatteren til Paulus' navn og forsøkte derfor å etablere apostolisk tradisjon for Pastoralbrevenes lære. Pastoralbrevene med Paulus som forfatter kunne da brukes som våpen imot datidens vranglære. Som argument mot denne konklusjonen i henhold til trefoldig hierarki kan det nevnes at noen fortolker dette annerledes. Noen hevder at i Tit1,5.7 er det referanse til titlene og som samme stillingen. Hvis det er fortolkningen er det ikke lenger snakk om trefoldig hierarki men tofoldig. Paulus og Barnabas hadde ansatt kirkeledere før året 50 og derfor er det ikke så usannsynlig at Paulus var interessert i kirkeorganisering.