Grunntrekkene i ordningen er bevart like siden, men detaljene har gjennomgått en rekke endringer. I perioden 1956–70 ble grunnbeløpets andel av den samlede folkepension gradvis hevet, til den i 1970 utgjorde 100 %, sådan at pensjonsbeløpet nå var likt for alle. Samtidig ble folkepensjonsbidraget igjen avskaffet, så ordningen nå var fullt skattefinansiert. I 1982 ble grunnbeløpet for 67–69-årige inntektsregulert, for så vidt angår arbeidsinntekt. I 1993 ble dette prinsippet utvidet til å gjelde for alle folkepensjonister uansett alder. I 1983 vedtok Folketinget med virkning fra 1984, at enslige kvinner skulle ha samme pensjonsalder som andre borgere. I 1994 ble folkepensjonen sammen med en rekke andre overførselsindkomster gjort skattepliktig, samtidig med at beløpet før skatt ble forhøyet tilsvarende. Ved etterlønnsreformen i 1999 ble folkepensjonsalderen nedsatt fra 67 til 65 år. Det skjedde for å skaffe staten en besparelse, idet folkepensjonen utgjorde et mindre beløp enn etterlønnen som langt de fleste 65- og 66-årige på det tidspunkt mottok. I 2004 ble «» innført, som er en mulighet for å utsette folkepensjonsutbetalingene til et senere tidspunkt enn den alminnelige aldersgrensen, mot til gjengjeld å motta et høyere beløp. I 2006 vedtok Folketinget med Velfærdsaftalen at folkepensjonsalderen skulle stige i takt med at befolkningens middellevetid steg.