Raymonds fetter og kompanjong i korstoget, grev William av Cerdagne, overtok kontrollen av operasjonen, selv om tingene snart ble komplisert. Raimonds sønn, Bertrand, som ble regnet som illegitim av kirken, forlot Toulouse etter at han fungerte som regent i et tiår og ankom i det hellige land med en betydelig hær og en stor genovansk flåte. En krangel om hvem som skulle etterfølge Raimond brøt snart ut, og kranglingen innad blant de kristne truet suksessen til hele beleiringen. Kong Baldwin I kalte sammen til rådslagning med Bertrand, hans favoritt, og William som ble støttet av Tancred. En avtale ble inngått hvor William skulle holde det nordlige Tripoli og være undersått av prins Tancred, mens Bertrand skulle gjøre det samme som vasall for kong Baldwin. Da striden var skrinlagt, samlet kong Baldwin den kristne hæren til et siste angrep. Tripoli var ute av stand til å stå imot de samlede styrkene til kongedømmet Jerusalem og overgav seg den 12. juli 1109.