Kāraṇḍavyūha blir stavet med en lang innledende i alle sanskrit-manuskripter, mens tibetanske utgaver har en kort innledende vokal. Den lange vokalen er den riktige, og brukes i sanskrit for å betegne tilhørighet, opprinnelse og opphav. Når det gjelder , betyr ordet vanligvis «ender»; de bor blant elvesivet som brukes til å lage kurver. Her betyr at denne sūtra kommer fra kurven som inneholder beskrivelsen av Avalokiteśvara’s kvaliteter. En kurv eller kiste staves normalt uten den lange vokalen: .