En av de første malerne som gjorde bruk av disse nye idéene var Masaccio, som fremstilte flere malerier med et tydelig dybdeperspektiv og forsvinningspunkt. Dette ble raskt benyttet av de fleste andre malere og videre undersøkt av Piero della Francesca i hans verk fra siste halvdel av 1400-tallet. Noe tid senere ble Albrecht Dürer kjent med perpektivtegning på en reise i Italia og utga i 1525 sin forståelse av denne som en del av skriftsamlingen som gjorde denne lærdommen kjent i Nord-Europa.