VHDL låner mye av konseptet sitt (for eksempel stykke-notasjonen for å indeksere en del av en en-dimensjonal tabell) og syntaksen sin fra programmeringsspråket Ada. VHDL har begreper for å håndtere parallelliteten knyttet til maskinvaredesign, men disse begrepene (prosesser) er forskjellige når det gjelder syntaks sammenlignet med de parallelle begrepene i Ada (oppgaver). I likhet med Ada er VHDL sterkt typebestemt og skiller ikke mellom store og små bokstaver. VHDL har mange egenskaper man ikke finner i Ada, som for eksempel et utvidet sett av Boolske operatorer som inneholder og , for å kunne representere operasjoner som er vanlige i maskinvare direkte. VHDL tillater også tabeller å bli indeksert i begge retninger (stigende eller synkende) fordi begge konvensjonene er brukt i maskinvare, mens Ada (som de fleste andre programmeringsspråk) bare tillater stigende indeksering. Grunnen til at de to språkene er såpass like er at Det amerikanske forsvarsdepartementet krevde at så mye som mulig av syntaksen skulle være basert på Ada, slik at en unngikk å finne opp konsepter på nytt som allerede var grundig testet under utviklingen av Ada.