Wilke tilhørte grunnstammen av dyktige illustratører i . Tegningene hans uttrykte både skarp samfunnskritikk, avslappet ro og dyp forståelse for menneskelige svakheter; «ofrene» kunne komme fra alle samfunnslag: både adelige, korpsstudenter, militære, uteliggere og prester. Wilke tegnet gjerne i tynn pennestrek som Gulbransson, men en anelse mer rufsete enn ham, og behersket både blyant, tusj og dekkfarger, ofte i en raffinert blanding.