Feministiske bevegelser er internasjonalt splittet i spørsmålet, med en utvikling der kriminalisering har blitt mer kontroversielt over tid, særlig blant yngre feminister og mange interseksjonelle feminister, i lys av faglige innvendinger fra for eksempel menneskerettsjurister, kriminologer, sosialarbeidere og helseorganisasjoner. Feministiske forskere har kritisert forkjempere for kriminalisering for å essensialisere kvinner, for å ignorere interseksjonell diskriminering, for å presentere ideologiske posisjoner som «fakta» og for å representere en «fengselsfeminisme» som «primært kriminaliserer, sensurerer og undertrykker marginaliserte gruppers handlingsrom, adferd og behov». Flere store kvinneorganisasjoner er kritiske til kriminalisering, begrunnet i at det først og fremst marginaliserer utsatte grupper og ikke er effektivt i å bekjempe menneskehandel. I Tyskland har det meste av kvinnebevegelsen, herunder den store paraplyorganisasjonen Deutscher Frauenrat, gått sammen i som arbeider mot kriminalisering fra et feministisk perspektiv, og som uttaler at «den generelle kriminaliseringen beskytter ikke, slik det ofte hevdes, mot tvungen prostitusjon. Tvert imot: Sexarbeidere i prekære og farlige situasjoner blir spesielt skadelidende fordi de blir ytterligere marginalisert og sikre arbeidsforhold forhindres. Tilgangen til hjelp og rådgivning blir også enormt vanskeliggjort med et forbud mot kjøp av sex.» USAs største feministiske organisasjon, National Organization for Women (NOW), har vært splittet i spørsmålet, der særlig yngre medlemmer har vært kritiske til kriminalisering. USAs største feministiske grasrotorganisasjon, Women’s March, som oppstod som en demonstrasjon mot Donald Trump, har sexarbeideres rettigheter som del av sin plattform.