Arild Rein ser de samme trekk i alle samfunnslag. Når han i den tredje boken presenterer den som den siste i sin , er nettopp dette et tydelig hint om at han ikke er krimforfatter. Omslagsbildet på trilogien viser et ordinært rekkehusstrøk hvor folk bor i sine rugekasser eller kaninbur, skjult for offentlighetens blikk. Der kan de også skjule seg selv for seg selv. Gjennom sine romanfigurer viser han usminket og upolert frem helhetlige bilder til mer enn ettertanke. Disse figurene trer brutalt åpent frem som den de er, og hva som driver dem til å være som de er. Ofte fungerer disse ut fra en skjult og kaotisk kroppslighet hvor undertrykket aggresjon, smerte, lidelse, skyldskomplekser, manglende empati, mindreverdighetsfølelser, forvirring, og ambisjoner rår grunnen. Gjennom å se rett inn i denne destruktivitet gis den enkelte muligheter til å gjenkjenne og søke å verne seg mot det samme i ens eget levde liv.