I 1848 var de revolusjonære splittet i mangfoldet av deres sosiale, økonomiske, liberale og nasjonale ønsker. Konservative krefter utnyttet disse splittelsene, og de revolusjonære led under dårlig lederskap. Middelklassens revolusjonære fryktet de lavere klassene, som ofte hadde andre mål; motrevolusjonære utnyttet splittelsene. Da noen reformer ble vedtatt, og økonomien ble forbedret, mistet mange revolusjonære motet. Da habsburgerne lettet trykket fra føydalismen, mistet også mange bønder lysten på revolusjon. Revolusjonen manglet også internasjonal støtte.