De fleste nåtidige forskere anerkjenner fortsatt Deuteronomisten som kilde, med sitt opphav i lovboken skrevet ved Josjias hoff som beskrevet av De Wette, med talene i starten og slutten av lovboken for å utgi den for å være Moses' ord. De fleste forskere er også enige i at en form for presteskriftkilde fantes, men ikke i hvor lang den er. Særlig slutten er det uenighet om. Resten kalles kollektivt for «ikke-prestelig», og inkluderer både «før-prestelig» og «etter-prestelig» stoff. Den endelige Toraen blir i økende grad ansett som et produkt av den persiske perioden (539–333 f.Kr., trolig 450–350 f.Kr.), selv om noen vil plassere den noe senere, i den hellenistiske (333–164 f.Kr.) eller hasmoneiske perioden (140–37 f.Kr.) – sistnevnte syn forblir et mindretallssyn, men Elephantine-papyri (nedtegnelser fra en jødisk koloni i Egypt fra tiden 425-400 f.Kr.) kjenner verken til Toraen eller utvandringen fra Egypt. Det er også økende anerkjennelse for at Første Mosebok utviklet seg separat fra 2. til 4. Mosebok, og ble slått sammen med historien om Moses av forfatter(e).