På grunn av sin kritiske og reformistiske tone var bladet derfor å anse som et egentlig opposisjonsblad. Seidelin forsto seg på å redigere et slikt blad. Han førte en meget hvass penn, var i besittelse av en viss tirrende satire som gjorde ham fryktet, og manglet heller ikke kunnskaper. Han kom også flere ganger i konflikt med Trykkefrihetsforordningen av 1799, ble idømt bøter og til slutt satt under sensur.