Arbeidskolonien ble brukt med det formål å assimilere mindre stedsbundne folkegrupper som tatere inn i en akseptabel livsstil etter misjonens målestokk. Dette ble oftest gjort under tvang, med trussel om å miste barn eller annen straff som eneste andre utvei. Da mange ble sendt til arbeidskolonien etter å ha blitt fanget opp av sosiale tjenester eller politi, var det for mange tilsynelatende en bedre løsning å dra dit og forsøke å tilpasse seg en mer akseptert livsstil, enn å risikere verre straff. Støtte til å skaffe seg fast bosted etter oppholdet var brukt for å lokke beboerne over til en mer akseptert livsførsel, men med en overhengende trussel om annen straff er graden av valgfrihet diskutabel. Sterilisering av beboerne på Svanviken ble også gjort i utstrakt grad, ofte under trussel om andre konsekvenser, som frafall av bostøtten etter oppholdet eller å bli fratatt sine barn. Grunnen til steriliseringen var at man mente omstreifernes livsstil var arvelig, og at de ikke egnet seg til å oppdra barn.