Fiskebestandene i vassdraget ble på slutten av 1900-tallet sterkt skadd som følge av sur nedbør, og bestanden av røye i begge innsjøene gikk tapt på 1980-tallet til tross for gode gyteforhold. Bestanden av aure var overtallig i Svardalsvatnet men god i Langevatnet. Bestanden av ørret i Svardalsvatnet ble redusert på 1980-tallet og ble i 1988 vurdert som «tynn», mens den i 1997 ble vurdert som «delvis god». Også i Langevatnet ble bestanden av ørret i 1990 vurdert som «god», til tross for at vassdraget var meget surt og hadde høyt innhold av aluminium. En forklaring kan være at både saltinnholdet og innholdet av organisk stoffer i vassdraget var høyt, noe som trolig bidro til å redusere giftvirkningen av aluminium og hindre salttap. For å bøte på forsuringsskadene ble det i 1992 satt igang bekkekalking ved Svardalsvatnet, mens vatnet ble fullkalket i årene 1994 – 2002. Kalkingen påvirket også det nedenforliggende Langevatnet, hvor det i tillegg også ble gjennomført bekkekalking på 90-tallet. Kalkingsprosjektet er nå avsluttet.