Han er sønn av en fransk kvinne og en mauritisk lege, med slekt fra Bretagne, som var britisk statsborger. Da han var åtte år gammel flyttet familien til Nigeria der faren tjenestegjorde som kirurg i den britiske hæren. Le Clézio studerte i Bristol og Nice, og flyttet til USA hvor han tok arbeid som lærer. Han er i dag bosatt i Albuquerque med hyppige opphold i Bretagne. Le Clézio har utgitt over tretti bøker: noveller, romaner, essays, to oversettelser i emnet indisk mytologi, litteraturkritikk og noen antologibidrag. Hans forfatterskap faller i to hoveddeler: Fra 1963 til 1975, Le Clézio utforsket her temaer som sinnssykdom, språk, skriving, med uttalt vilje til formell eksperimentering i likhet med flere samtidige forfattere, som Georges Perec eller Michel Butor. Blant publikum ble Le Clézio oppfattet som en nyskaper og en opprører, og ble verdsatt av avantgardister som Michel Foucault og Gilles Deleuze. På slutten av 1970-tallet undergikk Le Clézios stil en drastisk endring; han la de formelle eksperimentene bak seg, stemningen i hans romaner ble mindre problemorientert, og han tok fatt på temaer som barndom, oppvekst eller reise, og tiltrakk seg dermed et bredere publikum. I 1980 var Le Clézio den første vinneren av den nyopprettede Prix Paul Morand, tildelt av Académie française, for romanen (). Omtrent samtidig med Nobelprisen mottar han den noe mindre kjente, svenske Stig Dagerman-prisen.