Frem til det 7. århundre kunne bøn-troen hovedsakelig finnes i , en kongedømme i området rundt Kailasha-fjellet i vest-Tibet. Kongedynastiet fra Zhang-Zhung overlevde ikke erobringsfelttoget fra den sentraltibetanske kongen Trisong Detsen i det 8. århundre, og det endte med døden for kong Ligmincha (Ligmirya). Ved innføringen av buddhismen i Tibet sent i det 8. århundre fikk bøn sterk konkurranse og kom under sterkt press. Buddhismen fikk mer og mer innflytelse i kongehuset av Trisong Detsen. Frem til denne tiden har bøn-lamaer vært ansvarlig for viktige seremonier som begravelsesritualene for kongehusets medlemmer. Den bøn-troende tibetanske kongen Langdarma (regjeringstid 936–942) forsøkte derfor å utrydde buddhismen i Tibet. Han ble drept i 942, bare noen få år etter maktskiftet, og Tibet styrtet inn i en lengre periode med politisk ustabilitet. Langdarma hadde ingen sønner og kongedynastiet endte med hans død. Dette mordet førte til at bøn ble fortrengt til den øst- og vestlige delen av Tibet. Kanskje var det på denne tiden med politisk ustabilitet at den betydningsfulle gjensidige utvekslingen av religiøse elementer mellom den buddhistiske Nyingma-tradisjonen og bøn fant sted. Noen av de tantriske guddommene finnes i begge tradisjoner. Dzogchen (den store fullkommenhet), læren om det høyeste tantra i Nyingma finnes også i bøn, men ifølge religiøse overleveringer i begge tradisjoner stammer disse elementene fra forskjellige kilder.