Rikshovmestrene var en viktig faktor i de tre kongerikene selv etter foreningen. Posisjonen som rikshovmester, fransk , var kongens høyrehånd, myndighetsperson som administrerte de kongelige besittelsene, ledet de andre regjeringskontorene, og fungerte generelt som en statsminister. Når kongen var et barn, eller svak, eller død, var det rikshovmesteren som hadde den reelle makten i staten. I utgangspunktet var rikshovmesteren kongens tjener. En av de mest framtredende figurene i denne rollen var Warnakar II, rikshovmester i Burgund i 613, antagelig hjernen bak Brunhildas fall, og holdt sin posisjon fram til sin død i 626. Hans sønn, Godinus, etterfulgte ham. Warnakars hustru Berthe var sannsynligvis en datter av Klotar.