Så brøt borgerkrigen ut, der mange av jansenistenes venner - men ikke lederne - sympatiserte med opprørerne. Jesuittene lyktes da å overbevise kardinal Mazarin om at jansenistene var farlige motstandere. Fra 1650-tallet kom det også pavelige bannbuller mot jansenistene, som aldri hadde ønsket å bryte med pavestolen. Mange ble forfulgt og angitt, og klosteret måtte regne med å bli stengt. Da kom redningen i form av Blaise Pascal som ble jansenist i 1646. Nå så han det som sin plikt å komme klosteret til hjelp, og i januar 1656 utkom det første av atten anonyme «brev til en venn på landsbygden», . Brevenes styrke lå mye i at Pascal som vitenskapsmann droppet barokktidens svulstige skriftspråk og formulerte seg i klar tale, der han gjennomgikk og avslørte jesuittenes løgner. Pascal lyktes å snu opinionen såpass at jansenismen ikke ble undertrykt.