Bestanden, som opprinnelig ble anslått til omkring individer, av stellersjøku var sterkt begrenset alt da den ble oppdaget. I ettertid har imidlertid Estes (2015) antydet at populasjonen må har vært større enn hva som opprinnelig ble anslått. Man har regnet med at arten ble endelig jaktet til utryddelse av russiske pelsjegere fram mot 1762–1763, som brukte kjøttet som mat, selv om mye tyder på at populasjonen ville ha kollapset i nær framtid selv uten jaktpresset. Samtidig pågikk det nemlig en massiv jakt på havoter i området. Havoterne holdt bestanden av kråkeboller nede. Stellersjøku beitet på tang og tare, men den raskt økende bestanden av kråkeboller åt opp mye av føden den trengte, som derfor ikke lenger var tilstrekkelig til å støtte en større populasjon av sjøkuer. Estes modell for beregninger viser at populasjonen av stellersjøku sannsynligvis ville gått tapt som følge av oterjakten alene, om enn kanske litt senere.