Kirkegården ser ut i dag som da ble St. Katarina-kirken ble bygget. På 1710-tallet ble de første trærneplanter, men det var vanskelig å få noe til å vokse i det karrige miljøet, og flere nye beplantninger ble gjort. Det hele ble ikke bedre av det faktum at buskapen hadde kommet til kirkegården og skadet trær og annen vegetasjon, på tross av gjerder og porter. Carl Michael Bellman beskriver kirkegården i en av Fridmans epistler "Aldri en iris på disse pallid felt".