Avhengig av toneart og kirkesangens form kan en støttende og lavere tone bli sunget på den samme teksten, eller at melodien ble fulgt i en parallell bevegelse eller en kombinasjon av de to. I sin eldste form involverte organum to musikalske stemmer: en gregoriansk kirkemelodi, og den samme melodien omdannet av en konsonant intervall, vanligvis en ren kvint eller kvart. I disse tilfellene kunne komposisjonen ofte begynne eller avsluttes i samklang hvor den andre stemmen ble holdt i den opprinnelige tonen inntil første del hadde nådd en kvint eller kvart fra hvor begge stemmene fortsatte i parallell harmoni med den motsatte prosessen i avslutningen. Organum ble opprinnelige improvisert; en sanger utførte en melodi fra noter (), og en annen sanger sang en annen melodi «på stedet» som ikke var nedskrevet (). Med tiden begynte komponister å skrive tilleggsarrangement som ikke var kun enkel transponering, og således ble sann polyfoni (flerstemt) sang født.