Noe som kom arbeiderne til fordel var sesongvariasjonene i arbeidsmarkedet. Generelt var ikke arbeidsledighet som var noe markert problem på slutten av 1800-tallet, snarere tvertimot. Det var mangel på arbeidskraft ved starten, senere ved unionsoppløsningen i 1905. Imidlertid var det stor tilgang på arbeidskraft på høsten, tilsvarende mangel på våren når Bolaget hadde aller størst behov. Arbeidernes maktmiddel var i disse årene å «kaste og gå», altså si opp. Gruveselskapet måtte i mange slike tilfeller strekke seg et stykke på vei for å beholde arbeider.