Han var motstander av både Adolf Hitler og av de tyske raselover. Men denne innbitte kritikk endret seg etterhvert, i store stykker til det rakt motsatte. Til tross for sin notoriske tyskfiendtlighet fant han at den nasjonalsosialisme som Hitler hadde utviklet var interessant i flere henseender, og særlig at hans antisemittisme var noe å trekke lærdom av. Overfor Tyskland gikk han inn for pasifistiske holdninger og roste president Édouard Daladiers appeasement-politikk. Etter det franske krigsnederlag i 1940 støttet han den nye franske statssjef marskalk Philippe Pétain og hans «Révolution nationale», som i stort utstrekning var inspirert av hans egne tanker. Likeså støttet han Pétains kollaborasjonspolitikk i forhold til det nasjonalsosialistiske Tyskland.