Provinsens sosioøkonomiske utvikling er i stor grad knyttet til sukkerrørsplantasjer og sukkerraffinering. Fra midten av 1800-tallet ble stadig større deler av jordbruket viet til sukerproduksjonen. På 1950- og 1960-tallet stod denne så kalte «sukkerprovinsen» for ca. 60 % av den filippinske sukkerproduksjon. Dette genererte store inntekter, men også en avhengighet av ett enkelt produkt. Dette førte også til en sosio-økonomisk krise. I 1983 førte en langvarig tørkeperiode til dårligee avlinger, i 1984 ødela tyfonenene Nitang og Undang stirorde deler av avlingene. Samtidig falt de internasjonale sukkerpriser kraftig. På Negros falt soasalproduktet og sosial elendighet bredte om seg i befolkningen. Det toppet seg i 1986 med et folkekrav om en utskillelse av en ny provins - Negros Nord -, det ble også slik forsøkt, men den filippinske forfatningsdomstol annullerte skrittet. Siden 1987 har man tilstrebet større mangfold innen landbruket, og man har satset mer på andre næringer, som for eksempel turismen.