Under den første verdenskrig valgte den amerikanske hæren å utstyre Springfield M1903 for rollen som skarpskytterrifle ved å montere et prismatisk sikte utviklet av Warner & Swasey Company. Det var et kort og kompakt sikte, og prismene gjorde at objektivet kunne vinkles til siden slik at man kunne lade 1903-riflen med klips ovenfra. Det var også fremdeles mulig å bruke jernsiktene med kikkerten montert. M1908-utgaven av kikkerten hadde 6-gangers forstørrelse, mens den senere M1913-utgaven hadde litt mindre forstørrelse med 5.2x. Bakgrunnen for å velge lavere forstørrelse var større synsfelt og forbedret lysgjennomgang. Siktet var konstruert av stål og messing, var malt svart innvendig, og hadde en relativt høy masse på 1020 gram. Øyeavstanden var bare 38 mm, så siktet ble ustyrt med et gummiøyestykke for å unngå at kikkerten skulle slå i ansiktet under rekyl. Retikkelet var et tynt trådkors. Disse siktene ble også montert på det lette maskingeværet Hotchkiss M1909 Benét–Mercié. Canadiske styrker bestilte også 500 eksemplarer av 5.2x -varianten. Fuktighet på innsiden av linsene var ett av flere problemer i felt, og siktet var kjent for å løsne. Samlet ble det produsert cirka 8000 enheter av disse siktene. Kikkertsiktet hadde den største forstørrelsen i første verdenskrig, men hadde til gjengjeld bare 4.5 graders synsfelt.