Bestemte aspekter av Harlemrenessansen ble akseptert uten debatt, og uten granskning. Et av disse var framtiden av «den nye neger». Kunstnere og intellektuelle i Harlemrenessansen var et ekko av amerikansk framskrittsvilje i sin tro på demokratisk reform, i sin tro på kunst og litteratur som virkemidler for forandring, og i dens bortimot ukritiske tro på seg selv og framtiden. Dette progressive verdenssynet ble gjengitt av svarte intellektuelle — akkurat som deres hvite motparter — og gjorde dem fullstendig uforberedt på det kraftige sjokket som kom med den store depresjonen i den verdensomfattende økonomisk nedgangsperiode i første del av 1930-tallet. Med det endte Harlemrenessansen brått, muligens på grunn av naive forestillinger kulturens sentrale posisjon som uavhengig av økonomiske og sosiale realiteter.