Passacagliaen går sømløst over i den etterfølgende fugen. Her er passacagliaens ostinatotema delt eksakt i to: den første halvdelen brukes som fugetema i samme form som Raisons i fjerdedels noteverdier, mens den andre opptrer som kontrasubjekt i form av pulserende åttendedeler. Rett etter disse introduseres et andre mottema i sekstendedels noteverdier. Alle tre subjektene har hver sin distinkte rytmiske egenart i henholdsvis fjerdedels, åttendedels og sekstendedels noteverdier, og når de opptrer i kombinasjon skjer det ikke mer en én gang i noen av de mulige stemmekombinasjonene. Det ekstremt regulære skjemaet skaper en perfekt permutasjonsfugeeksposisjon, sannsynligvis etter modell av Johann Adam Reincken.