Stilistisk hører Tromboncinos kirkemusikalske til typisk konservativ tidlig 1500-tall ved at han bruker ikke-imiterende polyfoni over en cantus firmus variert med seksjoner holdt i en homofon satseller med uakkompagnert . Det er hans som har den historisk største betydningen, det er også på dette området han var mest produktiv (med 176 stykker). De er også mer variert enn stykkene til den andre berømte frottolisten, Marchetto Cara og mer polyfone enn det som er typisk for tidens stil. De foregriper dermed madrigalene som begynte å bli publisert mot slutten av Tromboncinos liv, eksempelvis Verdelots (Venezia, 1533). Den største forskjellen mellom Tromboncinos sene frottole og de tidligste madrigalene var ikke så mye musikalsk som i strukturen til de versene det ble satt tone til.