Mao anførte en liten bondehær mot Kuomintang og godseiere i Hunan. Han angrep Pingjiang og Liuyang, men allerede den 10. september snudde lykken. Oppstanden ble raskt slått ned av Kuomintangs militære styrker, og Mao måtte trekke seg østover og inn i naboprovinsen Jiangxi, til Jinggang-fjellene på grensen mellom Hunan og Jiangxi, der han etablerte seg i sikrere posisjoner i oktober; her samlet han en hær bestående av gruvearbeidere. Dette var det første væpnede kommunistiske opprøret, og markerte en betydelig endring i deres strategi. Mao og Den røde armés grunnlegger Zhu De gikk over til å utvikle en landlig strategi, sentrert rundt geriljataktikk, noe som banet veien for Den lange marsjen i 1934.