Øya er kupert med et høyeste punkt på 568 meter over havet. Berggrunnen er kalkstein, denne er sterkt oppsprukket, derfor finner man svært lite overflatevann på Krk, selv om det finnes en liten (kunstig?) innsjø midt oppe på øya. Vegetasjonen er sterkt preget av den kalde og tørre boravinden, som blåser ned fra innlandet om vinteren. Denne gjør at øyas nordøstlige side er svært karrig, uten annen vegetasjon enn spredte gresstuster. Det er bygget et omfattende nettverk av lave steingjerder for å gi ly for vinden, på lesiden av disse finner man gjerne krypende bjørnebærkratt. På den sørvestlige delen er det mye mer frodig, med krattskog, ganske mye plantet skog (mest aleppofuru) og olivenhager. I kalksteinen finner man mange små, bratte kløfter der det gjerne vokser en del buskvegetasjon. Dyrelivet er forholdsvis fattig, av pattedyr er rådyr, rødrev og piggsvin ganske vanlige, brunbjørn skal ha fantes der fram til 1980-tallet, men er nå utdødd. Av fugler har øya en koloni av europeisk gåsegribb i sørøst, andre karakteristiske arter er nøtteskrike, sørnattergal, gulbeingråmåke og pirol. Øya har et forholdsvis rikt insektliv dominert av arter karakteristiske for middelhavsområdet. I sjøen rundt øya er det et rikt liv av småfisk, men bestandene av de kommersielt viktige artene (blant andre makrell, lysing, havabbor og gyllen havkaruss) er sterkt redusert. Øya har flere grotter.