Når man har valgt hva som skal spilles, vil det i det videre være dramaturgens ansvar å bearbeide de tekstene som skal spilles gjennom oversettelse, omskrivninger og strykninger. En dramaturg kan også bidra med historiske og andre kontekstuelle analyser av teksten. Hun kan bidra til utvikling av konseptet (tolkningen) for hvordan en tekst kan settes i scene. Hun følger også iscenesettelsesarbeidet, som rådgiver for regissøren (produksjonsdramaturg) og eventuelt også skuespillerne. I norsk institusjonsteater har dramaturgens rolle endret seg fra å være en litterær konsulent til å bli en mer praksisorientert produksjonsdramaturg. Fra å være konsentrert om dramaets struktur og virkning, har dramaturgens ansvarsområde utvidet seg til også å omhandle sceniske fortolkninger og virkemidler. Man kan si at dette har utviklet seg i takt med at teatrets arbeidsmetoder har endret seg og blitt flere, særlig de siste 20 til 30 årene i norsk sammenheng. Dessuten har også teatrets egenart - det som foregår fysisk på scenen - blitt vektlagt mer og mer jevnt over hele teatrets praksisfelt. Litteraturen er dermed bare én bestanddel av teaterforestillingens dramaturgi. Dramaturgens oppgaver har derfor blitt flere eller mer omfattende.