Flere faktorer har i de senere tiår bidratt til å redusere faren for fall og skader: Preparering og vedlikehold av hoppbakkene er blitt bedre. Hjelm er påbudt. Skibindingene løser ut dersom belastningen blir for stor. Skistøvlenes utforming gjør det mindre lett å falle enn før. Hansker og skibriller er anbefalt, og brukes i praksis av alle skihoppere. Det tas i større grad hensyn til værforholdene. Renn utsettes eller avlyses når sterk vind, nedbør eller andre forhold gjør det risikabelt å hoppe. Alle hoppbakker bygges i dag etter en standardisert norm. Det minsker forskjellene i utformingen av bakkene, og sikrer at de blir utformet på sikrest mulig måte. Trøtthet og psykisk belastning kan føre til at hopperne gjør feil. Derfor har en skihopper i dag lov til å gjøre kun fire konkurransehopp (inkludert avbrutte omganger) pr. dag i skiflygingsbakker. V-stilen gjør at hopperne trenger lavere fart for å hoppe like langt som med den gamle, parallelle stilen. Hoppbakkenes profil tilpasset V-stilen gjør også at hopperne ikke går like høyt over kulen som de gjorde tidligere. Man unngår å gi hopperne så stor fart at de risikerer å lande for langt ned der unnarennet flater ut mot sletta og belastningen på beina i landingen øker.