I Norge har Inkluderende feminisme uttalt at «motstanden mot inkluderende språk er bygget på frykt og hat, en frykt for endring og en frykt for at samfunnet utvikler seg til å bli mer mangfoldig, inkluderende og rettferdig. De som hevder at inkluderende språk 'utsletter kvinner' bruker dette hatefulle antigendernarrativet som et våpen for å splitte oss. Men sannheten er at vi ikke mister noe ved å inkludere flere. Kampen for kvinners likestilling står ikke i motsetning til minoriteters kamp for synlighet og rettigheter. Tvert imot – vi styrker vår felles kamp når vi kjemper for alle marginaliserte grupper». Språkviteren Karin Milles understreker at det er «en sterk tilknytning mellom konservative, nasjonalistiske og antigender-/antifeministiske aktører og den hatefulle motstanden mot både feminister og skeive, og deres feministiske og LHBTQ+-vennlige og inkluderende språkforslag». I høyrepopulistisk, «antiwoke»- og antigenderdiskurs omtales inkluderende språk ofte som «woke» og «identitetspolitikk», begreper som har blitt antifeministiske og antiskeive skjellsord på ytre høyre.