Forsvarets vitner omfattet noen av de som hadde tatt vare på Elizabeth Parsons og som formodentlig fortsatt trodde at spøkelset var ekte. Andre vitner var snekkeren som fjernet panelet fra Parsons' leilighet, og Catherine Friend, som unnslapp bankelydene da hun hadde forlatt eiendommen. En vitneforklaring fikk retten til å bryte ut i latter, da hun svarte: «jeg forsikrer dere, mine herrer, det er ingen som ler av saken, uansett hva du kan tenke det er».Thomas Broughton, en prest kalt Ross, var en av dem som hadde stilt spørsmål til ånden. Dommer Murray spurte ham «om han trodde han hadde forvoldt Ånden eller Ånden hadde forvoldt ham?» John Moore ble tilbudt støtte av flere anerkjente herrer og overleverte Murray et brev fra Thomas Secker, Erkebiskopen av Canterbury, som forsøkte å gå i forbønn på hans vegne. Murrays brev lå uåpnet i lommen, og fortalte retten at «det var umulig, det kunne forholde seg til det saken gjelder». Richard James og Richard Parsons fikk også støtte fra flere vitner, og noen av dem, aksepterte Parsons' alkoholproblem og fortalte retten at de ikke kunne tro at han var skyldig.