I 1822 utkom da hans største og betydeligste arbeide: . Humboldts, Rob. Browns, Wahlenbergs og andres arbeider var kun bruddstykker av plantegeografien eller utkast til grunntrekk av denne; en alminnelig plantegeografi eksisterte ennå ikke. Schouw hadde derfor mange vanskeligheter å overvinne; begrepene skulle klargjøres og fastslås, nye uttrykk dannes og en uendelighet av spredte data sammenfattes. Først undersøkte han hvilke ytre momenter som bestemmer plantens stedforhold; derpå betraktet han artenes, slektenes og familienes stedlære, og til slutt sammenlignet han jordklodens forskjellige deler med hensyn til plantevekst. Han inndelte jordoverflaten i 22 plantegeografiske områder, og disse i provinser, og han benevnte til dels disse områder etter karakteriserende planter.