Gilgamesj spurte Utnapisjtim hvordan han lyktes i å bli udødelig, og den gamle fortalte at han og hans kone var de eneste overlevende etter syndfloden: Guden Ea hadde sagt til Utnapishtim at han skulle rive huset og bygge en båt. Shamash lovet at ved daggry skulle han la det regne brød, og om kvelden hvete. Stormguden Adad fikk skyene til å svulme, og guden for blind ødeleggelse (Errikal, en manifestasjon av Nergal) slet opp fortøyningspålene, og Ninurta oversvømmet demningene, mens anunnakienes fakler satte fyr på byene. Adads vinder knuste landet. Da syndfloden kom, var den så enorm at selv gudene krøp sammen av skrekk. Isjtar skrek som en fødende, og morgudinnen Belet-ili klaget over den straffen gudene førte over de menneskene hun selv hadde brakt til verden. Storm og oversvømmelse varede i seks dager og syv netter. Alle menneske var forvandlet til leire, sletten vasket flat. Båten støtte på grunn på toppen av fjellet Nimush (Zagros?). Utnapisjtim slapp så ut en due, neste dag en svale, den tredje dagen en ravn – og da ravnen ikke kom tilbake, visste han at land ikke var langt unna. Han ofret til gudene som samlet seg som fluer, ettersom det ikke var andre mennesker som kunne ofre til dem. Belet-ili bebreidet Enlil for katastrofen; men han ville bare forvisse seg om at det ikke fantes overlevende. Ea syntes menneskene kunne vært straffet på andre måter. Ea tok på seg ansvaret for å ha advart Utnapisjtim. Enlil vedtok å gjøre ham og konen hans udødelige.