Ordet dyd er på latin og den guddommelige personifiseringen for dyden var Virtus, en kvinnelig eller kanskje mannlig guddom for maskulint mot, ære og militær styrke , for både soldater og borgere. Dette var dyder som en forventet at romere av god karakter holdt i hevd og formidlet videre til neste generasjon som en del av , forfedrenes sed og skikk. Romerne skilte mellom privatlivet og det offentlig liv, og derfor var også dyder inndelt i de man anså som private (som levd og lært av ), og de man forventet av en rettskaffen romersk borger.