Færøyske fiskere fikk i 1925 adgang til en havneplass på Ravns Storø, et øde sted i Frederikshåb-området, og fra 1927 i Færingehavn. Grønlands Landsråd ble på daværende tidspunkt ikke spurt, og protesterte voldsomt. Derfor ble rettighetene gjort midlertidige, og ble permanente først fra 1931, da færøyingenes press bar frukter. Deres tillatelse til fiske ble da utvidet nordover til Spanjoløya 15 km syd for Sukkertoppen, i dag Maniitsoq.