Det ble i utgangspunktet lisensiert, solgt og markedsført som i Nord-Amerika i 1978. Selv om formatet var i stand til å tilby høyere kvalitet på video og lyd enn rivalene i forbrukermarkedet som VHS og Betamax, klarte aldri Laserdisc å oppnå utbredt bruk i Nord-Amerika, hovedsakelig på grunn av de høye kostnadene for selve avspilleren og tilhørende videoer, og manglende evne til å ta opp TV-programmer. Det var ikke et populært format i Europa og Australia når den først kom ut, men var populært på 1990-tallet . Formatet var imidlertid mer populært i Japan, og i de mer velstående områdene av Sørøst-Asia, slik som Hongkong, Singapore og Malaysia, og var utbredt i utleievideomarkedet i Hongkong i løpet av 1990-tallet. Overlegen video-og lydkvalitet gjorde det til et populært valg blant filmentusiaster i løpet av sin levetid. Teknologiene og konseptene bak Laserdisc var grunnlaget for senere optiske mediaformater, som Compact Disc (CD), DVD - og Blu-ray (BD).