I omtales Angra Mainyu i en av Gāthāsangene, som den zoroastriske tro tilskriver Zarathustra selv. I den yngre Avesta omtales Angra Mainyu flere ganger, deriblant i Vendidad. I zurvanismen (4. århundre e.Kr.) ble dilemmaet ved hans eksistens i en guddommelig plan, forklart som resultatet av den frie vilje. I Pahlavilitteraturen (ca 300 f.Kr. – 1100-tallet e.Kr.) er han under navnet omtalt som en ond, utadrettet ånd. Ahriman var også sentral innenfor manikeismen. I moderne tid er forestillinger om Ahriman blant annet å finne innenfor antroposofien.