Terapeuten tar utgangspunkt i det pasienten bringer inn i timen, og utforsker dette på seks ulike intervensjonsnivåer, hvorav nivå 2, å få tak i affekten, er det mest grunnleggende. Man tar utgangspunkt i de sentrale følelsene i det pasienten forteller om, og jobber med å bedre oppmerksomhet, toleranse og uttrykk for følelser, samt å reflektere over hva de forteller. Videre identifiserer man script (se under affekt- og scriptteori) relatert til følelsesreaksjoner, hvordan disse scriptene har oppstått, og eventuelle unntak av disse. Prosesslæring er sentralt, det vil si å lære seg en konstruktiv måte å forholde seg til egne opplevelser på .