Kystklimaet begrenser dybden av lyngheilandskapet innover i landet. Lyngheiene følger den lange vestkysten fra Agder til Lofoten og i tillegg på øyer lengst sør i Østfold. Klimaforskjellene fra vest mot øst, på tvers av kystlinjen, har ført til at lyngheibeltet aldri har vært mer enn 15-40 km bredt. . Derved har det vært mer lønnsomt for bøndene å fôre dyrene inne gjennom vinteren, og ha skog i utmarka. Til tross for den langstrakte utbredelsen er kystlyngheiene en relativt homogen vegetasjonstype. Men vegetasjonen i lyngheiene varierer avhengig av klima, eksposisjon, jordsmonnstype og høyde over havet. I Danmark brukes betegnelsen hede om et landskap som botanisk sett er svært likt lyngheiene i Norge. Samme landskapstypen går igjen i nordlige deler av Tyskland, samt andre steder i verden. Hedelandskapet er på utvasket morene, og den opprinnelige skogen er fjernet for å skaffe åker og beitemark. Etter noen tids drift som beitemark, eroderte regnvann humus og husdyrgjødsel så dypt, at nesten bare sand var igjen i topplaget og bare de mest hardføre planteslagene holdt seg. Videre gårdsdrift lot seg ikke vedlikeholde. Hedene (og de tyske «Heide»-ne) er i dag mest til friluftsbruk.