Han fikk Overhuset til å avvise den liberale regjeringens forslag om et , et radikalt velferdsprogram som innførte en rekke nye skatter rettet mot de rikeste, i 1909. Etter at de liberale hadde vunnet to valg i 1910 med løfte om å reformere Overhuset og fjerne dets vetomakt, og etter en rekke mislykkede forhandlinger der Lansdowne var sentral, truet de liberale med å anbefale kongen å utnevne hundrevis av nye liberale medlemmer av Overhuset, dersom Overhuset ikke gikk med å oppheve sin egen vetomakt. Lansdowne og andre konservative ledere gikk derfor med å stemme for en lov som gjorde det mulig for Underhuset å vedta lover uten Overhusets samtykke.