Det var bare storgårder som hadde råd til å investere i damptraktorer, så de fleste ble kjøpt av entreprenører eller maskinlag som så tok på seg tresking for mange gårdsbruk og slik spredte kostnadene mellom dem. Foruten damptraktor og treskeverk var det vanlig at entreprenøren stilte med maskinist, fyrbøter, osv. Men det var ofte gårdbrukeren som var ansvarlig for å skaffe kull og vann. Det gikk mye vann, som ofte måtte hentes med hest fra nærmeste vann, eller bekk.