Til forskjell fra tiårskrigen med blant annet opprørspresidenten Carlos Manuel de Céspedes d.e. i ledelsen, hadde de cubanske opprørerne denne gangen en regjering ledet av president Salvador Cisneros Betancourt, etablert på initiativ av Antonio Maceo i mars 1895. Det viste seg imidlertid at den sivile regjeringen og den øverste militære sjefen Máximo Gómez ofte hadde ulikt syn på så vel politiske som militære disposisjoner. I 1896 spisset det seg til mellom Betancourt og Gómez, og Antonio Maceo ble anmodet om å mekle i striden. Med Maceos autoritet og popularitet, ville nok striden mellom Gómez og Betancourt kunne bilegges. En annen versjon er at Betancourt hadde beordret Gómez å redusere Maceos myndighet i hæren fordi Maceo ikke fulgte ordrer fra Betancourt, men kun fra Gómez. Gómez på sin side hadde nektet å degradere Maceo, men tilkalte Maceo for at de kunne drøfte situasjonen som hadde oppstått.