I desember 2006 fant en domstol i første instans at Fisher utvilsomt var forfatter av den dominerende orgelmelodien og visse andre deler av verket, og at han derfor hadde rett til 40% av royalty for musikken - fra tidspunktet for dommen, imidlertid ikke med tilbakevirkende kraft for perioden fram til den tiden. Brooker og Reid anket til British High Court. I april 2008 bekreftet British High Court at Fisher var forfatter av deler av verket, men at han heller ikke hadde krav på fremtidige royalty. Begrunnelsen som ble gitt at han hadde ventet for lenge med å komme med sine krav i retten. Fisher anket på sin side til høyesterett, House of Lords. 30. juli 2009 uttalte Upper House Committee of Five Law Lords enstemmig at Fisher også var forfatteren av verket. De bemerket at forsinkelsen med å bringe saken inn for retten ikke hadde skadet den andre parten, tvert imot hadde han hatt økonomisk utbytte av det. De pekte også på at det ikke var noen tidsbegrensninger for copyrightkrav i henhold til engelsk lov. Retten til fremtidige royalties ble derfor gitt tilbake til Fisher.