Det samme møte for Folkekongressen promulgerte den 20. september 1954 Folkerepublikkens første konstitusjon. Der var religionsfrihet nedfelt i § 88 som rettigheten «til å tro, og til ikke å tro». Men religionsutøvelsen kunne ikke forenes med «kontrarevolusjonær virksomhet». Hva som var kontrarevolusjonær virksomhet avhang i sin tur av det stadium den sosialistiske revolusjonære omforming av samfunnet var kommet til, og det var det kommunistpartiet som vurderte. Et regjeringsorgan ble opprettet for å håndtere religionene, Byrået for Religiøse Anliggender. Det opererte både sentralt og med avdelinger på provins- og lokalnivå. De forskjellige byråene regulerte religiøs virksomhet i henhold til direktiver fra Den forente front, kommunistpartiets høyeste organ for propaganda. Partiet kunne dermed hevde at det hadde rettslig støtte for sitt arbeide for å omforme religionene etter marxistiske prinsipper. Troen ble ikke utsatt for direkte frontalangrep, men ble gradvis tømt for substans ved en reorientering av aktivt religiøst personell mot rent sosiale oppgaver.