Surreys framrykning i dalen stoppet på nordsiden av elven før de omgrupperte, noe som skottene, uerfarne med militær taktikk, feiltolket og da de forsvant ut av syne for skottene, trodde de at engelskmennene flyktet. Som svar forlot Comyns styrke sin posisjon og stormet uordnet nedoverbakke fra åsen i den tro at de skulle å utnytte uorden blant de engelske rekkene. Det ser imidlertid ut til at den disiplinerte engelske hæren tvertimot hadde omgruppert og rykket fram i perfekt orden i motangrep. Den uorden som de framadstormende skottene forventet, bare for å oppdage at Surreys styrker angrep. Den skotske styrken ble raskt sendt på flukt av den mer erfarne engelske hæren. En del søkte tilflukt i festningen, men bare for å ble utlevert til engelskmennene da Dunbar Castle overga seg dagen etter. Selve krigshandlingen kortvarig og sannsynligvis ikke veldig blodig, det eneste offeret av noen betydning var en mindre ridder fra Lothian, Patrick Graham, men rundt 100 skotske adelsfolk, riddere og krigsmenn ble tatt til fange. Antagelig var det de som ikke hadde noen verdi som gisler, fotsoldatene som ble drept, kanskje flere hundre. Ifølge en engelsk kilde døde over ti tusen skotter i slaget ved Dunbar, men dette er sannsynligvis en forveksling med ofrene som ble påført ved stormingen av Berwick. De som ikke ble tatt til fange flyktet vestover til sikkerheten ved å skjule seg i Ettrick-skogen.