I november 1958 anmodet Eagle Air Transport Advisory Council (ATAC om tillatelse til å tilby lave billettpriser på eksisterende og planlagte ruter til Kypros, Gibraltar, Malta, Singapore, Bahamas, Caribbean, samt Øst - og Vest-Afrika til for eksempel, Eagle's 19 pund foreslåtte billettpris til Malta, sammenlignet med BEA's 52,60 pund og dens 199 pund Singapore-pris, sammenlignet med BOAC's 351 pund. Dette markerte første gang at et privat britisk flyselskapet søkte godkjenning for å tilby billettpriser på ruter som lå under tilsvarende publisert billettpriser på de statlig eide selskaper med en betydelig margin. Eagle's lave billettpriser var satt slik for å øke den britiske markedsandel på ruter som de statlige selskaper hadde monopolisert for å stimulere etterspørselen. Flyselskapet hevdet at den britiske økonomien som helhet ville tjene på at det ble gitt tillatelse til å tilby disse prisene som ville gi Stirbritannia utenlandsk valuta. Etter seks år med tap klarte Eagle å bryte det de selv hevdet å være Storbritannias største nettverk av uavhengige selskapers nettverk bestående av 12 ruter til Europa i 1959. På slutten av 1950-tallet ble alle flyvninger gjennomført navn.