Siden 1888 var han sjelesørger for katolikkene i guvernementet Samaras fem fylker, etablerte et tysk sogn, to kapeller med skoler og et kapell for litauere. I St. Petersburg forsvarte han i tillegg til sjelesorg og undervisning på morsmålet, også litauernes og latviernes rett til å benytte sine egne språl i kirkelig sammenheng. Han deltok i det litauiske sosiale liv, og fikk inn for selvhjelps- og veldedighetsarbeide.