Man grep også til det egentlig allerede grundig diskrediterte miasmeteorien: Den ble enda mer hardnakket da man for eksempel formodet at sykdommens opprinnelse var i Kina, hvorfra det var blåst med vinden helt til Vesten et fint støv fra inntørkede lik. I 1887 hadde en katastrofal flomkatastrofe ved Gulelven krevd inntil to millioner menneskeliv, så her var det mange nok ubegravde kropper. Derav, og av prinsippet om at en epidemis årsaker må stamme annetsteds fra, kalte russerne epidemien for «kinesisk snue». Ved siden av tanken om det fine likstøvets virkninger diskuterte man også som mulige årsaker atmosfærisk-miasmatiske følger av fjerne jordskjelv (etter at man fra 1875 fikk stadig mer informasjon om slike ved hjelp av seismografene), vulkanutbrudd (man husket de spektakulære solnedgangene etter Krakataus utbrudd i 1883) eller elektriske fenomener som særlig påfallende nordlys. Man funderte også på kometers innflytelse.