Librettoen til kombinerer mytologiske elementer som er karakteristiske for tysk (romantisk opera), og middelaldersettingen som er typiske for mang en fransk . Wagner bringer disse to sammen ved å konstruere et scenario som involverer minnesangere fra det 14. århundre og myten om Venus og hennes underjordiske rike i Venusberget. Både det historiske og det mytologiske er forent i Tannhäusers personlighet; selv om han er en historisk dikterkomponist, er lite kjent om ham annet enn de mytene som omgir ham. Wagner flettet en rekke kilder inn i operafortellingen. Ifølge hans selvbiografi ble han inspirert av å finne historien i «en (folkebok) om Venusberget», som han hevdet «falt i hans hender», selv om han innrømmer at han kjente til historien fra av Ludwig Tieck og E.T.A Hoffmanns historie, (sangerkonkurransen). Tiecks fortelling, som kaller helten «Tannenhäuser», forteller om minnesanger-ridderens amorøse eventyr i Venusberget, hans reiser til Roma som en pilegrim og hans avvisning fra paven. Til dette la Wagner til materiale fra Hoffmanns historie, fra (1819), som beskriver en sangkonkurranse ved Wartburg-borgen, en borg som hadde en fremtredende rolle i Thüringens historie. Heinrich Heine inspirerte Wagner til , og Wagner trakk igjen inspirasjon fra Heine for . I Heines sardoniske essay opptrer et dikt om Tannhäuser og Venus-grottens fristelse, publisert i 1837 i tredje bind av . Andre mulige kilder inkluderer Friedrich de la Motte Fouqués teaterstykke og Eichendorffs (Marmorstatuen, 1819). miniatyr|høyre|Tannhäuser, Codex Manesse ca. 1310|316x316pk Sagnet om Tannhäuser, den amorøse korsfarende frankiske ridderen, og den om sangkonkurransen ved Wartburg (som ikke involverte Tannhäuser, men den halvt mytiske minnesangeren Heinrich von Ofterdingen), kom fra ganske separate tradisjoner. Ludwig Bechstein flettet sammen de to legendene i det første bindet av hans samling av Thüringens sagn, (= Thüringens saga-skatt og sangkretser) (1835), som trolig var den som Wagner refererer til i sin selvbiografi. Wagner visste også om arbeidet til en annen samtidig, Christian Theodor Ludwig Lucas, hvis fra 1838 også samlet de to legendene. Denne forvirringen (som forklarer hvorfor Tannhäuser blir referert til som 'Heinrich' i operaen) passer ikke med den historiske tidslinjen for begivenhetene i operaen, siden sangerkonkurransen med von Ofterdingen sies å ha funnet sted rundt år 1207, mens Tannhäusers poesi dukket opp mye senere (1245–1265). Kildene som ble brukt av Wagner reflekterte derfor et romantisk syn på middelalderen fra det 19. århundre, med bekymringer rundt kunstnerisk frihet og begrensningene forårsaket av organisert religion som er typiske for romantikkens periode.