Dette fortellertekniske grepet har vært kjent og drøftet i hvert fall siden Antikkens Hellas. Aristoteles kritiserer bruken av det i Poetikken (335 f.Kr.). Den første kjente bruken av det latinske uttrykket er av Horats i hans Ars Poetica (18 f.Kr.), der han instruerer poeten om aldri å ty til dette. Som eksempel viser Horats til klassisk gresk tragedie, der en gudeskikkelse ofte introduseres uten foranledning for å løse opp i en ellers uløselig situasjon. Det var vanlig at en introduserte skuespilleren som spilte guden ved å senke ham eller henne ned på scenen med en kran (mekhane), slik at det fremsto som at guden plutselig steg ned fra himmelen og rett inn i handlingen - altså "gud fra maskinen".