Heltene i disse diktene, Ακρίτης, akritene, er personifiseringen av hver eneste bysantinske soldat som voktet disse territoriene. Så tidlig som keiser Alexander Severus’ soldater ble gitt jord som ble ført videre til deres sønner som motytelse for deres tjenester i hæren. Keiser Justinian I den store konsoliderte disse landområdene som skattefrie. Med dannelsen av det bysantinske temasystemet ble jordeierne gitt ytterligere privilegier som også ekskluderte innsjøer fra beskatning. I løpet av regimet til keiser Konstantin VII ble det ikke lenger tillatt å selge jordbruksland, selv om eieren ønsket det. Dette var nødvendig for å bevare kavaleriet for å ta seg av tyver (απελάτες). Etter den bysantinske suksessen mot araberne etter 900-tallet ble grenseområdene stabilisert, trykket mellom dem lettet og oppmerksomheten gikk fra utlandsaffærer til indre farer.