I 1778 ble det nedsatt en offentlig radesykekommisjon, og flere radesykehus ble opprettet. I 1822 var det i alt 16 sykehus for pasienter med alvorlige hudlidelser, for det meste radesykehus med omkring tusen pasienter. Sykehuset for venerisk sykdom som ble opprettet i Christiania i 1755, fikk også ansvar for de radesyke. Mange radesykehus – blant annet i Flekkefjord fra 1776 – ble etter hvert omgjort til allmenne fylkessykehus. Kirurgen Hendrich Deegen (ca. 1740–92) var den som planla og fikk bygd radesykehuset i Flekkefjord, og ble dets første lege. Han kom fra Rastede ved Bremen som den gang var dansk område, men hadde praktisert både som skipskirurg i Guinea og vært i russisk tjeneste. Danske kancelli ba ham sende 13 radesyke i ulike sykdomsstadier til Det Kongelige Frederiks Hospital i København, der sykdommen ikke var kjent. Pasientene måtte tvinges om bord, og i København ble diagnosen endret: To fikk diagnosen lepra, en hadde eksem, og en ødem. Resten fikk diagnosen syfilis. Fire av de 13 pasientene døde i København. Deegen mente pasientene ofte hadde en kombinasjon av skjørbuk og radesyke, og han konsentrerte seg da om skjørbuken først, med nærende kost som botemiddel. Ellers mente han at radesyken var et senstadium av syfilis, og at mercurium var den beste medisin. Han skrev også mange ut som kurert, men i tillegg til sin årslønn på 200 riksdaler fikk han 8 riksdaler pr pasient som ble frisk - og bare 4 riksdaler for dem som ikke ble helbredet eller døde.