Et hult skinn av vennskap ble opprettholdt mellom Konstantin og Irene. Hennes tittel som keiserinne ble bekreftet i 792, men de rivaliserende fraksjonene ble værende. Beklageligvis for Konstantins tilhengere, han viste seg å være, ordene til historikeren Susan Wise Bauer, «svak, sadistisk og inkompetent.» I 791 satte han i gang på det militær angrepet mot bulgarerne som hans bestefar hadde planlagt, og uten militær kunnskap ble han knusende beseiret. Han flyktet tilbake til Konstantinopel etter å mistet svært mange menn. Keisergarden i hovedstaden innså at de hadde gjort et feiltak og begynte å planlegge en sammensvergelse som ville plassere Konstantins onkel Nikeforos på tronen. Som sin far oppdaget Konstantin sammensvergelsen. Istedenfor å vise nåde fikk han alle fem av sine onkler arrestert. Nikeforos, som antagelig ikke hadde selv deltatt i sammensvergelsen, ble blindet ved at hans øyne ble stukket ut, og de fire andre onklene fikk tungene skåret av.