Etter utgivelsen sa Arne Hannevik at innledningen, der søskene ennå ikke hadde fått besøk, var «fylt av en så fin naturopplevelse og båret av en så inntrengende innlevelse i ungdomssinn at ingen kan gjera Vesaas det etter». Derimot syntes han avslutningen, der besøket har dratt, var dunkel og et svakhetspunkt i romanen, fordi leseren «vet at noe har foregått med [søskenparet], men ikke hva som har foregått».