I kinesisk historieskrivning beskrives han som et åndshistorisk og som usedelig konfucianismemotstander. I sine verker gikk han inn for at man skulle gi sin egne forstand forrang foran autoritetsbeviser. Dette gjorde han ved hjelp av anekdotiske historier om kinesiske lærde skikkelser. Han satt under tvil en rekke overleverte beretninger. Men han betjente seg samtidig av konfucianske sitater for å underbygge sine oppfatninger.