Fälldins innsats som politiker var omstridt så lenge han var statsminister. Problemene var store: dels skulle han lede regjeringer med store indre meningsforskjelligheter, dels skulle dette skje mens Sverige gjennomgikk sin dypeste lavkonjunktur sedan 1930-tallet. Dessuten var det små muligheter til samforstand med Socialdemokraterna. Senere er han imidlertid blitt velvillig bedømt også av tidigere kritikere, ikke minst for sin streben etter samforstand innen den borgerlige blokk. Hans vilje til å sette seg inn i alle viktige saker før beslutning og hans personlige beskjedenhet ble satt pris på i de fleste politiske leirer. Men hans regjeringsår ble preget av forverrede statsfinanser og stigende arbeidsløshet.