Den kongelige enke Zenobia ble den faktiske hersker av Palmyra og dets områder. Som dronning av Palmyra ble hun verge for sønn og styrte i hans navn. Han het Wahballath («Gaven til [gudinnen] Allat»), men romerne kalte ham Vaballathus, latin fra arameisk, והב אלת. Han var kun et barn da hans far og eldre halvbror ble drept, og hennes installering av sønnen på Palmyras trone som sin fars formelle arving synes å ha bli akseptert av folket. Det ble hennes rolle som verge og regent i hans navn. Vaballathus ble aldri annet enn en skygge historie, kun kjent gjennom de oppblåste titlene moren ga ham, og da hennes tid var over, så ble også hans. Han var kun et navn uten substans, og det er mulig at det var nettopp hva Zenobia ønsket. At overgangen mellom Odaenathus' styre og hennes eget gikk så knirkefritt, må antagelig krediteres hennes styrke og autoritet. Hun hadde allerede skaffet seg en formidabel omdømme over hele Syria som en stor jeger og en kriger som hadde fulgt sin ektemann på hans militære ekspedisjoner og demonstrert kvaliteter som utholdenhet og mot.