Jimmy Carter avsluttet offisielt détente-politikken ved å gi militær hjelp til Pakistans president Muhammad Zia-ul-Haq, en støtte som igjen kom den anti-sovjetiske Mujahedin-bevegelsen i nabolandet Afghanistan til gode. Denne bevegelsen fungerte som et påskudd for den sovjetiske intervensjonen i Afghanistan seks måneder senere, med det formål å støtte den afghansk-kommunistiske regjeringen som ble ledet av Afghanistan sosialistparti. Spenningen mellom supermaktene økte i denne perioden, spesielt da Carter innførte handelsembargoer mot Sovjetunionen og uttalte at den sovjetiske invasjonen av Afghanistan var «den mest alvorlige trusselen mot freden siden andre verdenskrig».