Den armenske kristelige litteraturen tar sin bekynnelse med Mesrops oppfinnelse av det armenske alfabetet omkring 405. Det dreide seg antagelig om et eldre alfabet, som ble gitt vokaler av Mesrop. Ifølge legende skulle han ha handlet etter guddommelig inspirasjon. Ved hjelp av alfabetet dannet Isaak, som var katholikos av Armenia, en oversetterskole. Fra denne ble det sendt elever til Edessa, Aten, Konstantinopel, Alexandria, Antiochia, Caesarea, Kappadokia og andre steder, for å skaffe til veie og oversette syriske og greske håndskrifter. Den første armenske versjonene av Det nye testamente, Eusebios' kirkehistorie og Konstantin-biografi, Aphraates', Gurias' og Samunas historie, Syreren Efraims verker og Faustos fra Bysants' verker var alle av syrisk opphav. Ved begynnelsen av 400-tallet oppsto også noen av de apokryfe armenske verkene, som den hellige Gregorios' avhandlinger, en «armenernes historie» tilskrevet Agathangelos, samt andre verker som ble tilskrevet berømte personer. Det ble dessuten skrevet mange originalverker. Eznik fra Kołb skrev en «avvisning av sektene» og Koryun «Den hellige Mesrops livshistorie og den armenske litteraturens begynnelse». Begge disse var elever av Mesrop.