Fløterne gikk eller løp fra stokk til stokk og det hente ikke sjeldent at de datt imellom og ble våte på beina eller på hele kroppen. De fleste av fløterne kunne ikke svømme, men de passet på hverandre best mulig. Når de skulle holde stokkene unna land og bakevjer måtte de vasse til knes og enkelte ganger helt til livet, de var mye våte og det slet på helsa. Skoene måtte ha tynne såler, slik at de hadde følelsen av hvordan stokken var. Det var en fordel med hull i skoene, slik at vannet rant ut igjen.