På slutten av 1800-tallet vokste den færøyske nasjonalbevegelsen frem. I Føringafelag tok Schrøter til orde for færøysk som undervisningsspråk, men var skeptisk til krav om indre selvstyre. Etter systemskiftet fant høyremenn og moderate venstremenn på Færøyene i stor grad sammen, noe som gjenspeiles i at noen av Schrøters fremste støttespillere ved folketingsvalget i 1903 var gamle høyremenn som Fríðrikur Petersen, Ole Jacobsen, Clement Olsen og Søren Müller. I 1903 tapte han for siste gang for Patursson med 10 stemmer, men ville antageligvis ha vunnet om ikke de overveiende konservative velgerne på en av ytterøyene hadde blitt sittende værfast.