I 1909 kom det inn en bestemmelse i fabrikktilsynsloven om at samlet skole- og arbeidstid for barn mellom 12 og 14 år ikke skulle overstige sju timer daglig. Bestemmelsen ble respektert, og barn i den aldersgruppen ble ikke lenger i så stor grad benyttet som arbeidskraft. Dessuten var skoletiden for barn i den alderen gjerne fem-seks timer, spesielt i byene. Bedriftseierne så seg derfor ikke lenger tjent med å sysselsette barn i skolepliktig alder. I enkelte byer og spesielt på landsbygden var det vanlig med skole annenhver dag, og da stilte saken seg annerledes. I 1915 kom «Lov om arbeidsbeskyttelse i industrielle virksomheter». Lovens § 34 omhandler spesielt barnearbeid. Den legger vekt på at barn skal beskyttes mot overanstrengelse og andre farer i inntektsgivende arbeid. Selv om arbeidet kunne være lett å utføre, var det gjerne ensformig og kjedelig, og lokalene var ofte ikke egnet som arbeidsplass for barn.