Selv med støtte fra noen byer og noen få av de yngre baronene triumferte Montfort i slaget ved Lewes den 14. mai 1264 på grunn av sin hans egen overlegne lederskap. Både prins Edvard og Rikard av Cornwall ble tatt til fange. Montfort benyttet denne seieren til å opprette en regjering hvor hans rykte som en statsmann ville stå eller falle. Det svake punktet i hans ordning var etableringen av et triumvirat, bestående av ham selv, den unge jarlen av Gloucester, og biskopen av Chichester. Dette feilskjæret ble dog mildnet av at han samtidig etablerte et gjennomgående parlamentarisk kontroll over den utøvende myndighet hvor triumviratet ikke var unntatt. Parlamentet av 1265 (De Montforts parlament) som han sammenkalte var ikke den første samling i England, men hva som adskilte det var at Montfort insisterte på at representantene skulle være valgte. Ridderne som representerte grevskapene hadde blitt sammenkalt til en del tidligere parlamenter som ikke hadde krevd at de var utvalgt ved valg. Montfort sendte ut representanter til hver grevskap og til en utvalgt liste av borougher hvor han ba hver til å sende to representanter. Det er fra dette hvor den moderne ideen om et demokratisk representativt parlament er avledet. Listen over borougher som hadde rett til å velge et medlem vokste langsom i århundrenes løp etterhvert som kongene delte ut flere kongelige charter. Det siste charter ble gitt til Newark i 1674.