Å ha tittelen birkarl var helt sikkert prestisjefylt, men tittelen var ikke arvelig i seg selv. Ikke alle sønner av en birkarl ble birkarl selv. Men ofte var det en av sønnene deres, eller noen ganger en svigersønnene som overtok. Eventuelt kunne han selge rettighetene sine til en annen rik bonde med de riktige kunnskapene. Først og fremst ble det stilt store krav til erfaring og ferdigheter, og sønnene til birkarlene ble opplært fra de var små. Når en birkarl gikk av med pensjon, ble hans etterfølger rekruttert fra de som er godt kjent med logistikken og det praktiske ved å reise til lappområdene. I tillegg var de nære relasjonene mellom en birkarl og hans samiske handelspartnere avgjørende og samene hadde åpenbart medbestemmelse i utnevnelsen av nye birkarl. Dette får man større innsikt i fra informasjon i samiske historiske opptegnelser om samisk kultur, slektskapsrelasjoner og ekteskapstradisjoner. I stedet for at birkarlene var selgere med stor makt og samene var underordnet var de interkulturelle relasjonene preget av gjensidig respekt og gjensidig avhengighet.