Det påfølgende året fornyet Attila sine krav på Honoria og området i Vestromerriket. Han ledet sin hær over Alpene og inn i nordlige Italia. Han herjet og raserte byene Aquileia, Vicenza, Verona, Brixia, Bergamum og Milano. For å unngå at selveste Roma skulle bli erobret og ødelagt sendte keiser Valentinian III tre sendebud bestående av to framstående embetsmenn, og biskopen av Roma, pave Leo I. De møtte Atilla ved Mincio i nærheten av Mantova, og fikk fra ham et løfte at han ville trekke seg ut av Italia og forhandle en fred med keiseren. Prosper Tiro av Aquitania, en disippel av Augustin og sekretær av Leo, har gitt en kort beskrivelse av dette møtet, og hvor han krediterte Leo som årsaken for de suksessfulle forhandlingene, at Attila ble så imponert over paven tilstedeværelse at han ville trekke seg ut av Italia. Priskos har rapportert at paven spilte på Attilas overtroisk frykt for skjebnen ved å minne om den vestgotiske kongen Alarik som døde kort tid etter at han herjet Roma i 410. Dette ga paven senere en propagandaseier overfor befolkningen. Kun kirken kunne redde Roma fra hendingene, ble det hevdet.