Fordi næringsgrunnlaget var mer variert, ble handelspatrisiatet i Søgaden mindre berørt enn plankeadelen på Østlandet av de økonomiske nedgangstidene rundt 1820. Patrisiatet ble likevel svekket utover 1800-tallet til fordel for et trøndersk småborgerskap i «Strandgaten», nå Olav Tryggvasons gate. Større skip fikk vansker med å anløpe elvehavnen, fordi løsmasser avleiret seg i elvegrunnen. På midten av 1800-tallet fikk Strandgate-kretsen gjennomslag for å bygge molo og grave ut en kanal, så også deres brygger ble beskyttet fra den åpne fjorden, og skip kunne fortøyes der. Strandgaten overtok i stor grad importhandelen, fiskeeksporten og nordlandshandelen, mens Søgaden beholdt tømmereksporten, bergverkene og skipsfarten. De nye handels- og håndverkslovene gjorde det enklere å slå seg opp som kjøpmenn, eller for håndverkere å bli industrialister. Patrisierne var lite omstillingsdyktige. I andre halvdel av 1800-tallet ble det også etablert nye banker som fratok de gamle familiene kontrollen over kredittkildene. I de økonomiske krisetidene i 1870- og 1880-årene gikk de fleste av de gamle patrisierfamiliene fallitt.