Praksisen med å frigi slaver er bekreftet å ha funnet sted på Khíos fra det sjette århundre f.Kr. Det dateres trolig enda lengre bak i tid, da det var en muntlig prosedyre, og lite skriftlig materiale er bevart. Uformelle frigivelser er også bekreftet i den klassiske perioden. Det var nok å ha vitner som ville eskortere borgeren til å frigjøre sin slave offentlig, enten ved teateret, eller foran en offentlig domstol. Denne praksisen ble forbudt i Athen i det sjette århundre, for å unngå opptøyer. Praksien ble mer vanlig i det fjerde århundre f.Kr., og førte til inskripsjoner på stein, som i nyere tid har blitt gjenfunnet fra gravsteder, som i Delfi og Dodona. De stammer i all hovedsak fra det andre- og første århundre. Ifølge denne dokumentasjonen ser frigjørelsen ut til å ha vært en frivillig handling fra herrens side. Slaven ble ofte krevd til å betale for seg selv, vanligvis den samme prisen han hadde på slavemarkedet. For å gjøre dette kunne han enten betale fra egen lomme, eller ta opp et lån hos en venn eller sin herre. Frigivelsen var ofte av religiøs karakter, der slaven ble solgt til en gud, ofte Apollo. Templet ville ofte få en del av transaksjonen som ble gjort under frigivelsen, og garanterte en frigivelseskontrakt. En frigivelse kunne også være sivil, der magistratet spilte samme rolle som templet.