Deretter virket han ikke lengre aktivt som forsker, men fortsatte å virke for den geografiske vitenskap, i særdeleshet ved opprettelsen av det keiserlige russiske geografiske selskap (1845), som han i mange år var visepresident der - han ble etterfulgt i 1873 av Pjotr Semjonov-Tian-Sjanskij). Årene 1864-82 var han president i Vitenskapsakademiet i St. Petersburg. Han publiserte reiseberetninger om Nordishavet 1821-24 (på tysk 1835) og jordomseilingen 1826-28 (på fransk 1835-36).