Et eksempel er formene og som i dialektene også kan hete , , , , , og flere. D-en er for det meste stum, bortsett fra i sunnmørsforma . Vokalen har ofte en åpen uttale, det vil si eller , og dette finner vi i formene den sørvestlandske og det trondheimske . En slik åpen kan også bli til kort vokal som i , og . De to siste formene har beholdt endevokalen og denne har påvirket o-en ved . Ellers kan trykklette endevokaler svekkes til som i og østlandsforma , eller forsvinne helt (apokope) som i . Videre er lang i noen dialekter herdet til som i , mens v-en i andre tilfeller er falt bort som i den sammentrekte forma . Bokmålsforma kommer på sin side direkte fra det dansk-norske koinéspråket, trolig som et kompromiss mellom det danske og det østlandske . Ei anna side av saken er at både og andre former fra vårt største standardspråk nå sprer seg i dialektene, trolig på grunn av bokmålets dominans og prestisje.