Johannes Stark kom vedsin forskning også inn på valenslæren, dissosiasjonens og fluorescensens fenomen. Hit hører monografiene (1903), (1911) og (fire avhandlinger 1912–13) og (1914). Nær dette står (I, 1910; II, 1911; III, 1915; omarbeidet opplag av del I 1922). Årene 1904–20 utgav han hvori han skrev sammenfattende artikler om de kjemiske elementers jonisering og spektra. Stark fikk i 1919 Nobelprisen i fysikk for oppdagelsen av Dopplereffekten i kanalstråler og Starkeffekten.