Særlig greskkypriotiske jurister har hevdet at forfatningen er påført dem utenfra. I realiteten var det Storbritannia, Hellas og Tyrkia som innførte de traktater som utgjør forfatningen. Forfatningen rakk bare å vare til 1963, da tyrkiskkypriotene trakk seg ut av den, og forlot alle verv og embeter som var tiltenkt dem. Med tillatelse fra FN har greskkypriotene tilpasset teksten til det faktum at tyrkiskkypriotene har meldt seg ut av samarbeidet. Fra og med 1974 har forfatningen kun gjeldt den sørlige del av øya. Artikkel 2 i formulerer en løsning på Kypros-problemet. Det skal ikke dannes en kypriotisk enhetsstat, men derimot en stat basert på likeverdighet mellom den greske og den tyrkiske folkegruppe, selv om disse er ulike i størrelse. Hver av gruppene skal således ha likestilt vetorett og rett til representasjon, og i tillegg hver sine kulturelle forvaltningsorganer (Communal Chambers). . Den kypriotiske forfatningen inneholder et vern mot de individuelle menneskerettigheter slik man også finner dem i Den europeiske menneskerettskonvensjon (EMK). Den opprinnelige forfatningsteksten regulerer et unikt system, med to tilnærmet likestilte presidenter, en fra hver folkegruppe. Dette varte til 1964/65. Deretter forlenget en lov vedtatt med greskkypriotenes flertall tjenestetiden for president Makarios III, og avsluttet tjenestetiden for den tyrkiskkypriotiske visepresidenten, forøvrig før tiden.