Etter feltmarskalk Albert Kesselring ble kjent skyldig i krigsforbrytelser av en britisk krigsrett for å beordre massakrering av italienske sivile, (som massakren i Fosse Ardeatine), brukte Hankey sin innflytelse så en av de som hadde forhørt Kesselring, oberst Alexander Scotland, skrev et innlegg i 1950 til , hvor han stilte spørsmålstegn ved dommen. Scotlands bilde av Kesselring som en mann av ære, en apolitisk flysoldat som ikke kunne vite at italienske sivile ble massakrert gjorde stort inntrykk på britisk opinion, og førte til krav om at Kesselring skulle settes fri. Hankeys sirkel presenterte Kesselring som en galant leder som ikke visste om massakrene av italienere i 1943–1945, og som ville ha stoppet de om han visste. Hankey fremhevet Kesselrings «profesjonalisme» som general, og bemerket at han hadde hatt stor suksess med å forsinke de alliertes fremrykking i Italia i 1943–1945. Det brukte han som bevis på at Kesselring ikke kunne ha begått krigsforbrytelser, selv om Lingen bemerker at det ikke er noe bevis for at «profesjonalisme» utelukker mulig kriminalitet. Utbredelsen av Hankeys innflytelse kunne sees i det at da leder for den største tyske veterangruppen, admiral Gottfried Hansen, besøkte Storbritannia i 1952 for å diskutere Kesselrings sak, så var Hankey den første han møtte.