Dette var år med intens polarisering innen kirken i Nederland, og dette gjaldt i særdeleshet i bispedømmet Haarlem. Mange prester sa opp sine embeder for å gifte seg, og i Roma så man med forbauselse på hvordan den nederlandske katolske kirke så ut til å drive lenger og lenger bort fra de faste rammer for tjeneste, nattverd, kloster og sølibat. Den nevnte Huub Oosterhuis, som også var rikelig representert i kirkens salmebøker som salmedikter, ble ikke bare gidt, men senere skilt og så gift på nytt, og opererte «utenfor biskopens ansvar/tilsyn». Verken den moderate, men nølende biskop Zwartkruis, eller hans generalvikar Harrie Kuipers, som er kjent som progressiv, klarte å å snu på situasjonen.