Lésvos var fødestedet for flere kjente personer. I arkaisk tid utviklet Arion, en legendarisk poet, en form for dikt kalt dityrambe, en forløper for dramasjangeren tragedie, og Terpandros oppfant musikalske skala på syv noter for lyren. To av de kjente lyriske poeter i oldtidens antikke kanon, Sapfo og Alkaios, var fra Lésvos. Den opprinnelige kunstneriske kreativiteten fra oldtiden er minnet i myten om Orfeus som Apollon ga en lyre og som musene lærte å synge og spille. Da Orfeus vekket vreden til guden Dionysos ble han lemlestet og kappet opp i biter av menadere («de rasende»), men hodet og hans lyre fant sin veg tilbake til Lésvos hvor de har «forblitt siden». Statsmannen Pittakos var ansett som en av Hellas’ syv vise. Hellanikos ga bidrag til historiografien, Theofrast fra Eresos, «botanikkens far», etterfulgte Aristoteles som ved den peripatetiske skolen i Athen og Theofrasts venn og bysbarn, Fainias fra Eresos, skrev historie. Både Aristoteles og Epikur bodde en tid på Lésvos, og det var her Aristoteles begynte systematiske zoologiske undersøkelser. I senere tid bodde Theophanes av Mytilene, historikeren av Pompeius’ kriger, forfatteren Longos skrev sin kjente roman som hadde sin handling fra Lésvos, og langt senere skrev historikeren Doukas historien til Det osmanske rike. I moderne tid har poeten Odysseas Elytis, som nedstammer fra en gammel familie på Lésvos, mottatt nobelprisen i litteratur.