Kirkefedrene utlegger motivet allegorisk mer spesifikt: Oksen står for Israels Folk, eselet for hedningefolkene. Jødedommen kjenner riktignok sin Herre, men kjenner det ikke igjen i det lille barnet; hedningene derimot vender seg mot den riktige tro. Gregor av Nyssa videreutvikler tanken: Guds Sønn ligger midt i mellom de lovbundne jøder, og de til hedendom og avgudsdyrkelse bundne ikke-jøder - og Gud befrir dem fra deres laster. Først fra 400-tallet - etter konsilet i Efesos - dukker Maria opp i meditasjonene om selve krybben. Fra 500-tallet trer dyrene noe i bakgrunnen, og Maria med barnet blir julebildets midtpunkt. Disse tradisjoner munner så på 500-tallet ut i Pseudo-Matteus-evangeliet.