Arven fra gresk mytologi hadde allerede innarbeidet behovet for å artikulere virkeligheten som en helhet, og denne universale impuls var grunnleggende for de første forsøkene på spekulativ teoretisering. Det synes som om at systemet av «vesenet» ble først tenkt visuelt før det ble tenkt abstrakt. I antikkens greske filosofi er -elementet det første prinsippet av eksisterende ting. Det er betraktet som en varig substans eller natur (), enten et eller flere som ble sett på som den første generasjonen av resten av det. Fra dette oppsto alle ting først, og inn i dette utviklet de seg til den endelige tilstand. Denne kilden til eksistens er alltid opprettholdt, slik Aristoteles formulerte det i . Anaximander var den første filosof som benyttet seg av begrepet for det som forfattere som Aristoteles kalte . Greske filosofer tilskrev guddommelige egenskaper. Det er substansens guddommelige horisont som utgjør og gir betydning til alle ting.