Slik bestemte borgerlige kunder kunstproduksjonen som baserte seg på en tidligkapitalistisk republikks selvforståelse, noe som førte til en høyere grad av realisme og forrang for bestemte kunstformer som portrettmaleri (enkelt- og gruppebilder), sjangermaleri og stillebenmaleriet. , borgervakten organisert i et gilde – laug – og , dikterne i sine gilder , var på samme tid kulturelle sentre og understøttere av kunsten. hadde organisert seg til et slags borgervern og sørget for ro og orden i byene natterstid. Det var en plikt for byens menn å delta. Diktergildene var foreninger på byplan som begunstiget og understøttet litterære aktiviteter. Byene var like stolte av disse gildene som borgerne var av sitt medlemskap. Store nederlandske diktere, som for eksempel Pieter C. Hooft og Joost van den Vondel, var medlem av en slik . De enkelte gildene og deres medlemmer lot seg gjerne og ofte portrettere i utøvelsen av sin æresoppgave. Et eksempel på dette er «Nattevakten» av Rembrandt.