En paternalistisk retning (Bessesen og Valstad) som ønsket å bevare eller styrke de eksisterende reguleringene som beskyttet husmennene mot å lide nød En gammel-liberalistisk retning (Motzfeldt og Lysgaard) som anså husmennenes fattigdom som en uunngåelig følge av overbefolkning (malthusianisme) og husmennenes egen lettsindighet. En harmoni-liberalistisk retning (Aschehoug) som avviste overbefolkningsteorien og hevdet at husmennenes stilling i virkeligheten var blitt forbedret som følge av økonomisk vekst. Misnøyen skyldtes at arbeidernes forventninger var blitt høyere enn før.