Jurist er sammen med lege og teolog en av de tre eldste profesjonsutdanningene eller embetsstudiene ved europeiske universiteter, og regnes som en av de klassiske eliteprofesjonene. Jurister fikk fra 16–1700-tallet gradvis en dominerende rolle i statsforvaltningen i europeiske stater, en utvikling som falt sammen med en profesjonalisering av embetsverket. I Norge gav gradsforskriften tradisjonelt de gamle universitetene enerett på de juridiske, medisinske og psykologiske profesjonsstudiene. Jurister er i mange land underlagt særskilte krav til sikkerhetsstillelse, taushetsplikt, skikkethet og etikk ved yting av rettslig bistand. Tittelen jurist er i Norge beskyttet gjennom advokatloven og kan bare brukes av den som har norsk juridisk embetseksamen, dvs. master i rettsvitenskap, før 2004 betegnet cand.jur., eller har fått godkjenning fra Advokattilsynet på grunnlag av yrkeskvalifikasjon som «jurist» fra en annen EØS-stat. Den som uriktig utgir seg for å være jurist kan videre straffes etter straffeloven § 165. Det tradisjonelle advokatmonopolet på å yte rettslig bistand ble avskaffet i 2022, og Advokatlovutvalget så for seg fremvekst av en ny bransje med jurister som yter rettslig bistand, særlig utenfor rettergang, i konfliktrådene og i sivile saker ved domstolene. Rundt 30% av norske jurister var også advokater per 2022, men adgangen til å ha passiv advokatbevilling faller bort med den nye advokatloven, og loven legger dermed opp til en ytterligere innskrenking av hvilke jurister som kan bruke advokattittelen. Beskyttelsen av tittelen jurist er ment å kompensere for dette, ved at tittelen jurist blir den vanlige beskyttede tittelen for juridiske profesjonsutøvere uten en aktiv advokatpraksis, også dem som er kvalifisert for advokatbevilling uten å ha aktiv advokatpraksis. I så måte er tittelen jurist analog med f.eks. lege og psykolog som den grunnleggende profesjonstittelen for personer som har gjennomført det juridiske profesjonsstudiet.