Ettertiden har lest pastoral diktning som romantisk og da urealistisk, og selv om tendensen er der fra starten også hos Theokrit er hans beskrivelser likevel preget av en ekthet og en tilstedeværelse som ikke virker kunstferdig. Hans hyrder er hyrder, og ikke som i senere diktning poeter forkledd som hyrder. Hyrdenes språk og dialoger er saftig og direkte. Mennesker, dyr og omgivelser er skildret med mange detaljer, til dels også med humor. Dialogen er dramatisk, ofte i form av en duell med ord, dog i gemyttlige former, og som stundom utvikler seg til sangkappestrid, muligens i takt med tidens skikk.