Storsamfunnets interessen for nordområdene økte i løpet av 1800-tallet. På kysten økte produksjonen av tørrfisk, klippfisk og sild for eksport. Mange steder, som i Kåfjord i Alta, i Kiruna og i Kirkenes ble det igangsatt bergverk som førte til stor tilstrømning av folk og en tilstrømning av penger. Det var stor befolkningsvekst og mange nybrottsmenn slo seg ned der samene før var enerådende. Den allsidige samiske leveformen, som tidligere hadde vært mer fleksibel og tilpasningsdyktig enn nabofolkenes, kom i bakgrunnen. Samene hadde mindre overskudd å handle med, og deres varer var ikke så etterspurte som før. Samiske bygder fremsto derfor utover 1800-tallet og fremover som de fattigste og mest tilbakeliggende. Storsamfunnets pengeøkonomi fremsto derimot som mer fremtidsrettet og velstående. Reindriftskulturen led også under grensedragningene mellom landene. Grensen mot Russland ble stengt i 1826, og senere ble også grensene mot Finland stengt. Gamle trekkveier for reinen ble forbutt å passere og sesongbeiter ble sperret.