Abd ül-Hamid regnes som en svak - men populær - hersker. Riket, som befant seg i en tilstand av både indre og ytre svakhet, måtte, etter et krig mot Russland som ble igangsatt før Abd ül-Hamids tronbestigning, slutte freden i Kutsjuk-Kajnardzji i år 1774, der man avsto en betydelig del av rikets besittelser ved Svartehavet. Abd ül-Hamid bekjempet senere framgangsrikt atskillige opprør i rikets fjernere provinser, men havnet mot slutten av sin tid atter i krig med Russland. Det pågikk fortsatt da han døde i 1789.