Selv om han er relativ ukjent i dag, var han på sin tid like berømt som Alessandro Scarlatti og forsynte det umettelige napolitanske markedet og hele Europa med 30 sceneverk, en rekke oratorier og kirkelig vokalmusikk. Fløytesonatene er sannsynligvis hans mest kjente verk. Disse nevnes ofte som viktige senbarokke verk. Mancini forsøkte gjentatte ganger å fortrenge Scarlatti fra posten som første kapellmester ved det napolitanske hoffet, men måtte vente til hans død i 1725 før han fikk den etterlengtede stillingen. Da Mancinis helse sviktet i 1735, overtok Domenico Sarro pliktene hans som hoffkapellmester og etter Mancinis død også tittelen.