Lyngmark som ikke ble beitet i tilstrekkelig grad eller slått med ljå ofte nok vokste seg etter noen år så stor at den ikke lenger var brukbar som beitemark. Slike områder skulle brennes ned med jevne mellomrom. Etter lyngbrannen ble det grasmark og godt beite i mange år framover. Etter at geiteholdet begynte å gå ned, ser vi at eineren truer med å ta overhånd. Sauen spiser mye, men skyr einerspirer. Både lyng og einer ble i gamle dager holdt i sjakk ved at man satte fyr på større områder. Lyngbrenningen skulle foregå om våren, før de nye gresspirene var kommet opp av jorden, og under forhold slik at ikke jorda tok fyr.