Da Cho begynte på Virginia Tech hadde han planer om å studere næringslivsrettet informasjonsteknologi, og skrev søknaden sin selv. Chos ambisjoner og interesse for å starte på studiene overrasket familien, som ble glad for hans nye selvsikkerhet, men han led fremdeles av selektiv mutisme. Den tidligere skolen Cho gikk på visste om hans interesse for Columbine High School-massakren, hans depresjoner og lidelse, men på grunn av taushetsplikt kunne ledelsen ikke formidle kunnskapenom dette til Virginia Tech. Virginia Tech er et meget stort universitet, med rundt studenter og ansatte, hva som gjorde Chos situasjon vanskeligere. Det første året gikk bra for han, og han fikk gode karakterer. I løpet av ferien skrev han en romantisk novelle, og familien oppmuntret han til å følge sine ambisjoner. Han viste novellen til sin tidligere lærer i et poesikurs han hadde tatt. Cho valgte å skifte studie og byttet hovedfag til engelsk. Han var ingen spesielt god forfatter, og hadde liten kjennskap til ting og dårlige språkferdigheter. Dette resulterte i dårlige karakterer, og et novelleutkast han sendte til et forlag ble forkastet. Søstra hans forklarte at et avslag ikke nødvendigvis betydde slutten og at det skjedde stadig vekk, men i løpet av det kommende året endret oppførselen hans drastisk. Da klassen ble bedt om å introdusere seg, presenterte Cho seg bare som et spørsmålstegn. Etter det ble han kjent som «spørsmålstegn-gutten» blant de andre elevene. I timene satt han stort sett bare helt stille og så ned i pulten uten å si noen ting, og nektet å svare når noen pratet til han. Engelsklæreren hans tok kontakt med lederen for engelskstudiene, Lucinda Roy, og fortalte om Cho og at hun ikke ønsket å ha han som elev, var engstelig for han og at han leverte rare oppgaver. Lucinda Roy tok derfor kontakt med Cho. Mange trodde Cho ikke ønsket oppmerksomhet og ville være alene, men Roy tolket oppførselen hans som at det var nettopp oppmerksomhet han egentlig ville ha. Hun tok derfor på seg ansvaret for å undervise Cho alene. Etter hvert som den private undervisningen fortsatte begynte Cho å kommunisere. Hun foreslo at han burde gå til rådgivning. Han oppga å være deprimert og ensom og fortalte at han ikke hadde noen venner.