Opprinnelsen til teoremet kan føres tilbake til Sellmeiers formel som viste sammenhengen mellom brytningsindeksen til et materiale og hvordan det absorberer lys. Det fikk en mer presis utforming av Lord Rayleigh i 1871 i forbindelse med hans arbeid som forklarte fargen til en blå himmel. Denne effekten blir nå omtalt som Rayleigh-spredning og er en elastisk prosess. Men den betyr også at lys taper i intensitet når det går gjennom luft. Denne reduksjonen kan uttrykkes ved en absorpsjonskoeffisient hvor det totale spredningstverrsnittet inngår. Det er det praktiske innhold av teoremet.