Det har imidlertid aldri eksistert én fast form av de enkelte diktene, de ble preget av hver enkelt skald som muntlig formidlet dem, inntil de ble nedskrevet på 1200-tallet etter å ha tapt sin opprinnelige religiøse betydning. Den norrøne diktingen forutsatte at tilhøreren allerede var i besittelse av en kunnskap om mytologien og historien, ettersom fortellingen hovedsakelig ble formidlet i antydende og fragmentarisk form. Selve fortellingen besto som regel av en enkelt eller flere scener, tatt ut av den mytologiske sammenheng. Flere av diktene hadde en rammefortelling hvor fortelleren henvendte seg direkte til tilhøreren. Overordnet fantes det to typer av eddadikt; kunnskapsdikt og episke dikt.