På 1500-tallet sto Armenia under persisk overherredømme, hvilket førte til at det litterære livet lå nede. Et unntak er Nahapet Kutsjak, som danner et høydepunkt i den armenske litteraturen. På grunn av fremmedherredømmet kom mange armenere til å reise til Europa. Dermed ble det dannet armenske trykkerier i Venezia og Roma, og på 1600-tallet også i Lemberg, Milano og Paris. De gamle verkene ble utgitt på nytt, og nye fikk større spredning. Mekhitaristenes brorskap i Venezia, grunnlagt av Mekhitar fra Sebaste, var førerne for denne bevegelsen. De utga mange skrifter, men de var ofte av dårlig kvalitet. Til mechitaristene i Wien høsrte Balgy og Catergian. Russland, Konstantinopel og Etsjmiadzin var også sentra for armensk litteratur. Etsjmiadzin, hvor den armenske katholikos holdt til, fikk særlig betydning, fordi det var her man senere innførte vitenskapelige metoder fra Tyskland.