I sin til nå seneste bok, novellesamlingen (2017), skriver Vaage om møter med kjærligheten og konsekvensene av manglende kjærlighet. De barna og voksne som blir portrettert her, leter etter egne språk å uttrykke seg på, de leter etter noe som kan knytte dem til andre og gi mening. De støter på store hindringer. Kunsten kan gi håp og innsikt, men det er mange voktere ved dørene til kunstverdenen, ikke minst kan musikkpedagoger ha en slik funksjon. Et grunnleggende spørsmål som binder disse åtte novellene sammen, er hvordan man skal gjenkjenne og leve ut kjærligheten når man ikke er oppvokst med den?