Før 23. oktober 1676 hadde det kommet forsterkninger til den svenske styrken i Sør-Sverige, som talte 15 000 menn. Den svenske hæren krysset grensen til Skåne, et vågestykke som var dumdristig, siden hæren ikke hadde med seg vinterforråd. Derfor måtte man regne med både matmangel og sykdom hos troppene. På den annen side var svenskene bedre vant med vinterkrig enn danskene. Spesielt dårlig forberedt var nok danskenes tyske leiesoldater, som hadde for vane å tilbringe vinteren i varme kaserner. Karl XI fikk svenskehæren til å foreta flere manøvre som førte til trefninger, og det førte til at Helsingborg ble tatt 30. oktober 1676. Disse troppemanøvrene førte til at soldater døde av sult og sykdom under de vanskelige forholdene. Etter å ha inntatt og plyndret Helsingborg, marsjerte svenskehæren til Bårslöv, hvor de gikk i stilling i starten av november 1676. Stillingen lå delvis beskyttet av elven Råå, men plasseringen var likevel et dårlig valg: Den lå for langt fra forsyningslinjene, og de som forsøkte ta seg frem mellom leiren og de øvrige svenske styrkene ble angrepet av Snapphaner og danske styrker. Plassen var også et dårlig valg helsemessig – tusenvis av soldater ble syke og døde, eller ble stridsudyktige på bare ni dager. Jordsmonnet var mykt, og novemberregnet og alle som trampet rundt der, forvandlet området til en kald sølepytt. Forholdene affiserte likevel ikke Karl XI, som ville slåss videre, uansett troppenes tilstand.