Striden fortsatte med britisk motstand i den franske revolusjon og de påfølgende krigene mot den nye republikken og så Det første riket til Napoleon. Nederlaget hans i slaget ved Leipzig i 1813 og det andre nederlaget i slaget ved Waterloo under de hundre dagene i 1815 enda effektivt de stadige krigene mellom Frankrike og Storbritannia. Den tilbakevendende retorikken i de to landene endret seg fra omtale av «den naturlige fienden» til en avtale om å tolerere hverandre. Felles interesser førte til at de samarbeidet under Krimkrigen. Et hundreår etter at de sluttet å krige mot hverandre, klarte de to å opprette Entente Cordiale, og viste at den «første» og den «andre» hundreårskrigen hørte fortiden til, og at selv om det fremdeles var kulturelle forskjeller, så var den voldelige konflikten over.