Gotisk litteratur beskrives ofte med ord som «skrekk» og «undring». Denne følelsen av undring og redsel som gir suspensjonen av vantro som var viktig for den gotiske romanen ― som, bortsett fra når den er parodiert, selv for alle dets sporadiske melodrama, framføres vanligvis ublygt og på en selvseriøs måte ― krever at leserens fantasi er villig til å akseptere ideen om at det kan være noe «utover det som er rett foran oss». Den mystiske fantasien som var nødvendig for at gotisk litteratur skulle ha fått noen gjennomslag, hadde vokst en stund før den gotiske kom. Behovet for dette kom etter hvert som den kjente verdenen ble mer utforsket, noe som reduserte verdens geografiske mysterier. Kantene på kartet var i ferd med å fylles ut, og ingen drager var blitt funnet. Menneskesinnet krevde en form for erstatning.Clive Bloom teoretiserer at dette tomrommet i den kollektive fantasien var avgjørende for å utvikle den kulturelle muligheten for framveksten av den gotiske tradisjonen.