Groven møtte motstand fra musikk-kritikere som manglet fortrolighet med folkemusikken og ikke aksepterte avvik fra den klassiske tradisjonen. Groven kunne for eksempel kombinere strukturelle trekk fra hardingfeleslåtten med klassisk sonatesatsform. Groven oppfattet Bachs stil som beslektet med slåttemusikkens, og han studerte Beethovens partiturer.