Overbevist om at Canada hadde utviklet seg til en nasjon ved dets deltakelse på slagmarkene i Europa, krevde landets statsminister, Robert Borden, at Canada skulle ha en egen delegasjon under fredskonferansen. Dette ble motarbeidet både av Storbritannia og USA, sistnevnte så en delegasjon fra Canada som en ekstra britisk stemme. Borden svarte med å vise til at siden Canada hadde mistet nesten 60 tusen menn, en langt større andel av sin befolkning enn USAs 50 tusen mann, så hadde landet i det minste krav på bli representert som en «mindre makt». Den britiske statsministeren David Lloyd George ga etterhvert etter for Canadas krav og fikk de skeptiske amerikanerne til å godta delegasjoner fra Canada, Britisk India, Australia, Newfoundland-dominionen, New Zealand, og Sør-Afrika. De fikk også egne delegasjoner i Folkeforbundet.