Edmond Halley foreslo i 1691 at jorden besto av et hult skall, om lag 800 km tykt, to konsentriske indre skall, og en sentral kjerne med omtrentlig samme diameter som planetene Venus, Mars og Merkur. Disse skallene ville være adskilt av atmosfærelag. Hver skall ville ha sine egne magnetiske poler, og de ville rotere med forskjellig hastighet. Halley foreslo denne modellen for å forklare avvik i kompassavlesninger. Han ville samtidig forklare nordlysobservasjoner som en manifestasjon av en indre lyskilde.