Både samtidig og senere kom det også andre utfordrere. Den første var Edgar Ætheling, en slektning av Edvard Bekjenneren og en direkte etterkommer av kong Edmund Jernside. Edgar var sønn av Edvard den landflyktige, sønn av Edmund Jernside, og var født i Ungarn, hvor hans far hadde flyktet etter den danske erobringen av England ved Knut den mektige. Etter at familien kom tilbake til England og hans fars død i 1057, var Edgar uten tvil den som hadde det beste arvemessige kravet på tronen. Ulykkeligvis for Edgar var han kun rundt 13 eller 14 år da Edvard Bekjenneren døde, og med liten familie til å støtte seg, ble hans krav forbigått av witenagemot. En annen utfordrer var Svein Estridsson, konge av Danmark etter at Harald Hardråde ikke klarte å sette makt bak sitt krav på Danmark da Magnus den gode døde. Sveins krav på den engelske tronen var begrunnet med at han var barnebarn av Svein Tjugeskjegg, men ikke i direkte mannslinje. Hans mor, Estrid Margarete Sveinsdatter, var gift med jarl Ulf Torgilsson av Skåne, og var således en nevø av Knut den mektige på morssiden. Svein Estridsson gjorde uansett ikke krav på den engelske tronen før i 1069, og selv da kun halvhjertet. Jarlen av Northumbria, Toste Godwinson, yngre bror av Harald Godwinson, gikk til opprør tidlig i 1066, og det ha vært begynnelsen på et tronkrav, men etter at han ble beseiret av jarlene Morcar og broren Edwin og de fleste av hans tilhengere flyktet, ga Toste sin støtte til Harald Hardråde.