Fosfor i jordsmonnet vil generelt transporteres til elver og innsjøer og kan deretter enten begraves i sedimenter eller transporteres til havet. Atmosfærisk fosforavsetning er en annen viktig fosforkilde i havet. I overflatevann vil oppløst uorganisk fosfor, hovedsakelig ortofosfat (PO), bli opptatt av planteplankton og omdannet til organiske fosforforbindelser. Celler i planteplankton frigjør cellulært oppløst uorganisk og organisk fosfor til omgivelsene. Noen av de organiske fosforforbindelsene kan hydrolyseres av enzymer syntetisert av bakterier og planteplankton, og deretter opptas. Mesteparten av fosforet remineraliseres i vannsøylen. Omtrent 1 % av det fosforet som føres til dyphavet via fallende partikler, blir borte fra havreservoaret og deponeres i sedimenter på havbunnen. En serie diagenetiske prosesser beriker fosforkonsentrasjoner av sedimentporevann, noe som resulterer i en betydelig strøm av fosfor til overliggende bunnvann. Disse prosessene består av: Mikrobiell respirasjon av organisk materiale i sedimenter. Mikrobiell reduksjon og oppløsning av jern og mangan (oxyhydr)oksider med påfølgende frigjøring av fosfor, som forbinder fosforsyklusen til jernsyklusen, Abiotisk reduksjon av jern (oksyhydrogenoksider) ved hydrogensulfid og frigjøring av jern som inngår i forbindelser med fosfor. Fosfat assosiert med kalsiumkarbonat og omdannelse av jernoksidbundet fosfor til vivianitt, noe som spiller en nøkkelrolle i fosfordeponering i marine sedimenter. Disse prosessene ligner på fosforsirkulasjon i innsjøer og elver.