Undergrunnstegneserier fra før 1974 solgte mer enn hefter i måneden, opprettholdt seks undergrunnsforlag, og en solidaritet mellom tegnerne. I en antologi ble alle tegnerne betalt like mye. Robert Crumb fikk ikke mer for en side enn en annen mer ubetydelig tegner i samme hefte som ble utgitt for første gang. Når hippibutikkene forsvant minsket spredningen og produksjonsomkostningene steg. Inn på scenen dukket det opp kommersielle «Jeg-skal-gjøre-deg-rik»-typer som ville gjøre det samme med undergrunnstegneseriene som de tidligere hadde gjort med hippikulturen: lage en kommersiell, salgbar pakke som kunne utnyttes for hva det var inntil enhver frisk dråpe var blitt presset ut. Noen av disse markedskreftene tilbød penger, andre bare tok det de ønsket, og Robert Crumbs gurulignende figur Mr. Natural ble eksempelvis brukt på alt fra plastkopper til glorete merkelapper på biler. Hans tilfeldige slagord «Keep on truckin'» med en figur med svære sko som tråkker av sted ble likeledes stjålet og utnyttet på t-skjorter og annet uten at Crumb i det hele tatt hadde gitt tillatelse eller fikk betaling. Noe av det samme skjedde med San Franciscos «folkets radio», radiostasjoner med minimalt med reklame og mye entusiasme for lokalsamfunnet, men som raskt ble kjøpt opp av mediakrefter som erstattet de opprinnelige folkene med nye som ikke satte radiostasjonen i «forlegenhet» ved å intervjue opposisjonelle politikere og radikale elementer.