Osmanerne gikk på nytt til angrep på de egyptiske styrkene som stod i Sør-Anatolia, men egypterne under ledelse av Ibrahim Pasja vant slaget ved Nezib i juni 1839, og osmanerne kunne egentlig ikke stort annet enn å føye seg for egyptiske krav. Men selv om franskmennene støttet de egyptiske kravene om selvstendighet og territorium, var ikke britene klare for å gi Egypt full kontroll over handelen i Levanten, samt alle de viktigste landrutene mellom Europa og India. Særlig var britene bekymret over at en mektig egyptisk flåte sammen med den franske kunne presse dem ut av Middelhavet.