Tidlig i februar 1945 var Bergh på vei til Berlin, men 7. februar ble han stående fast i København fordi jernbanelinjen til Berlin var stengt. For å rekke et viktig møte med Rosbaud i Berlin 9. februar bløffet han Luftwaffe om at han var kurer for en pakke viktig medisinsk materiale fra Seruminstituttet i København til Berlin. Pakken besto av vanlig salt som var godt innpakket og stemplet. Slik kom han med daglige kurerflyet til Tempelhof. Rosbaud meldte at det ikke var noen fremgang i det tyske atomprogrammet. På politistasjonen i Dresden fikk Bergh tips om at Gestapo var interessert i papirene hans. Tirsdag 13. februar hadde han invitert venninen Gaby til en god restaurant. Halv ti gikk flyalarmen, men de færreste brydde seg om flyalarmen fordi Dresden ikke hadden noen militærstrategisk betydning. Bergh hadde i løpet av fire år i byen ikke kunnet rapportere om aktuelle bombemål. Bergh og Gaby gikk til kjelleren i en leiegård, men Bergh våget ikke å bruke det tiltenkte tilfluktsromet som han mente ikke ville tåle vekten av en sammenrast bygård. I stedet søkte de tilflukt i en korridor med hvelvet murtak. Knapt noen andre overlevde i leiegården. Dresden brant intenst etter bombingen og varmen skapte et så sterkt dragsug at mennesker og biler ble dratt inn i flammene. De fleste omkom av oksygenmangel, men Bergh så også mennesker drept av lufttrykket fra luftminer - de var ofte nakne fordi lufttrykket hadde revet av dem klærne. Bergh så mennesker omgjort til kull og aske av den intense varmen. Etter bombingen gikk Bergh og Gaby mange timer til fots for å komme seg bort. Strømmen av flyktende innbyggere Bergh befant seg blant ble 14. februar angrepet av allierte fly med mitraljøser. Bergh tok dekning i veigrøften og skoene hans ble gjennomtrukket av alt blodet som rant i grøften. Bergh mente at bombingen av Dresden er en skamplett.