Romanen skildrer læreren Harald Mørk og hans balanse mellom bondekultur og embetsmannskultur i bygdesamfunnet. Bjarte Birkeland og Rolv Thesen ser på Harald som et nytt forsøk fra Duun på å skape en hovedperson som kan vokse i motgang, det «sterke, suverene og harmonisk rike mennesket.» I og med at Duun for første gang har en lærer som hovedperson (slik forfatteren selv var), kan boka kalles en av Duuns mest personlige, og Harald framfører også en 17. mai-tale som Duun selv holdt i 1908.