Børli kom til verden på husmannsplassen Oppistun i et samfunn preget av et avgrunnsdypt skille mellom de som eide jorden, og de som arbeidet på den. Børlis slekt var husmenn, og mange av hans tidlige dikt er preget av det han selv kalte «tusen års trellehat». Selv sa han: «Jeg er den beste tømmerhoggeren blant norske lyrikere, og den beste lyrikeren blant norske tømmerhoggere.» Han mislikte merkelappen «skogens dikter», for han følte han ikke hørte hjemme noe sted, hverken i skogen eller på forlagsfest i Oslo.