I forbindelse med dokkefilmen ble det i 1976 bygd en kjørbar versjon av i full størrelse. Den har siden blitt vist som reklame og attraksjon på arrangementer rundt om i Norge. Den «ekte» Il Tempo Gigante, en kjørbar modell av bilen i full størrelse, ble bygget like etter filmens ferdigstillelse. Karosseriet ble bygget av en italiensk karosserimaker – Ermanno Martinuzzi i Caprinos filmstudio på Snarøya. Det tekniske ble utført/bygget av Jan Michelsen, Odd Høie og Svein Martin Pedersen - alle fra et bilverksted i Oslo. Ivo Caprino, Bjarne Sandemose og Charles Patey bidro med mindre detaljer. Bilen startet som flate plater og ble ferdigstilt på tolv måneder. Detaljene er utformet slik at mest mulig skal ligne modellen fra filmen. En Cadillac-ambulanse ble innkjøpt fra Sverige. Chassis med forstilling, V-8-motor på ca. åtte liter og automatkassen ble brukt. Bakakselen kom fra en Dodge «kvarting». Senere, i 1982, ble det innmontert en big block Chevrolet 454 V-8-motor på 7,4 liter. 400 kilowatt (540 hestekrefter) og ble gitt av den østerrikske Formel 1-kjøreren Niki Lauda etter at de møttes på bilutstillingen i Genève, ifølge Remo Caprino. I tillegg kommer en turbinmotor som angivelig skal yte 790 kW (1060 hk), hvilket gir bilen en kombinert ytelse på 1190 kW (1600 hk) og en teoretisk toppfart på 324 km/t. Høyeste målte toppfart er 225 km/t. Turbinmotoren brukes ikke lenger grunnet støy. Bare V8-motoren gir fra seg 120-130 dB.