Megakaryocytter har fått navnet sitt på grunn av den store kjernen de har. Ordet kommer fra gresk («stor»), («kjerne») og («celle»). Undersøker man megakaryocytter i mikroskop kan man få inntrykk av at de er utstyrt med flere kjerner. Dette er ikke riktig, de har bare én stor, lobulær og polyploid kjerne. Megakaryocyttene er opptil 15 ganger større enn andre blodceller. De har en diameter som ligger mellom 20 og 100 mikrometer, hvorav de fleste ligger mellom 30-70 mikrometer, og har et volum som vanligvis ligger rundt 4700 ± 100 femtoliter. Cytoplasmaen er meget organisert og inneholder et avansert membransystem, kalt for (fra engelsk ). Dette systemet inneholder et membran-reservoar som er nødvendig for dannelsen av nye plater. Andre strukturer, som også er tilstede i blodplatene de produserer, er ulike granuler. Granulene inneholder både protein som megakaryocyttene selv har produsert (for eksempel P-selectin, plate faktor 4, beta-thrombo-globulin, von Willebrand faktor) og proteiner som de har tatt opp fra plasma ved endocytose og pinocytose (for eksempel fibrinogen). Ved aktivering av blodplatene slippes innholdet ut fra granulene og bidrar til hemostasen.