Konfirmasjonen forvandlet barn til selvforsørgende voksne. I 1821 ble det vedtatt i lovs form at barn født utenfor ekteskap skulle forsørge seg selv når de fylte 15. I 1845 vedtok fattigkommisjonen i Bergen at hvis 15-åringer fortsatt var ukonfirmerte, hadde kommunen plikt til å sørge for dem. I 1861 sendte Bergen fattigkommisjon derfor brev til skolekommisjonen med beskjed om å sørge for at elevene ble konfirmert når de var 14. At så mange ikke ble det, mente fattigkommisjonen måtte skyldes at de enten var uvanlig sent utviklet åndelig sett, eller forsømte skolegangen. Det måtte bli slutt på at presten fritok elever for skolegang, for deretter å nekte dem opptak til konfirmasjonsforberedelse fordi de manglet tilstrekkelig kunnskap. Skolegang var den gang først og fremst en forberedelse til konfirmasjonen, som var eneste mulige inngang til et normalt voksenliv.