Tidlig på 1900-tallet kom begrepet «renessansemenneske» i anvendelse som en betegnelse på en polyhistor (gresk «megetviter»), en lærd med usedvanlig brede kunnskaper innen de forskjelligste områder innen vitenskapene. Et tilsvarende begrep er , det universelle menneske, ved at en forsker eller en lærd på 1500-tallet var i stand til være innovativ og lære seg bortimot alt av et emne, noe som var mulig ved at kunnskapen var mer begrenset da enn senere. Begrepet blir brukt spesielt om en lærd som gjorde historiske eller varige bidrag til minst ett av de emner han var direkte involvert i. Renessansen frambrakte mange store navn som ved sin genialitet og mangfold kan karakteriseres som «renessansemennesker», men knapt noe navn synes å fylle betegnelsen mer enn italieneren Leonardo da Vinci (1452–1519). Han var vitenskapsmann, matematiker, ingeniør, oppfinner, anatomiker, maler, billedhugger, arkitekt, musiker og forfatter.