I november 1946 uttrykte Deputy Chief of Air Staff for Research and Development, general Curtis LeMay, et ønske om en marsjhastighet på 645 km/t, noe som fikk Boeing til å utvikle en modell som veide 140 tonn. I desember 1946 ble Boeing bedt om å endre designet til et firemotors bombefly med en topphastighet på 640 km/t, en rekkevidde på  km og i stand til å frakte atombomber. Flyet måtte ha en samlet vekt på 220 tonn. Boeing svarte med to modeller som begge var utstyrt med T-35 turboprop-motorer. var kun til atombomber og kunne ha en bombelast på  kg, mens var et mer generelt bombefly som kunne frakte 40 tonn bomber. På grunn av ekstraomkostningene ved kjøp av to spesialiserte fly, valgte luftvåpenet med den betingelsen at det kunne tilpasses til angrep med atomvåpen.