Da Normann hadde flyttet til Berlin, ble han medlem av kunstmalerforeningen og fikk tillitsverv som medlem av utstillingskomiteen. Normanns fjordlandskap fra Norge ble svært populære blant det tyske kunstpublikum, også keiseren. Normans kommersielle popularitet og suksess, gjennom å bli antatt og delta på alle ledende internasjonale utstillinger, førte til at han av noen samtidige kritikere ble betraktet som en uinteressant maler. Selv om Normann av økonomiske grunner malte konvensjonelt romantisk, hadde han blikk for andre retninger innen billedkunsten. Impresjonismen satte litt spor i hans senere kunstneriske uttrykk, særlig i skyformasjoner og sollys. I 1892 hadde 29 år gamle Edvard Munch sin debututstilling i Christiania. Normann så maleriene og mente de burde vises i Berlin. Munch takket ja og hengte opp bildene i utstillingslokalene til kunstnerforeningen. Et flertall av medlemmene i foreningen mente bildene gjorde skam på ekte kunstnerisk arbeid og burde ikke vises. Utstillingen var en skandale og ble stengt etter en uke. Men navnet Munch ble kjent. Mange gallerier i Tyskland ville vise bildene hans. Munch bosatte seg i Berlin frem til 1895 og begynte produksjonen av samlingen Livsfrisen, bla. Skrik. Normann initierte karrieren for nordlandskunstnere som fetteren Ole Juul og og vennen Gunnar Berg fra Svolvær ved å hjelpe dem til utdanning på akademiet i Düsseldorf og veilede dem i Berlin.