Februarimanifestet kom som en overraskelse på de førende kretser i Finland. I begynnelsen var de overbevist om at tsar Nikolaj II var blitt ført bak lyset av sine panslavistiske rådgivere, og at han kom til å oppheve manifestet så snart han innså dets rettslige konsekvenser. Med ti mot ti stemmer ble det besluttet i senatets økonomidepartement, med viceordførendens avgjørende stemme, at februarimanifestet skulle kunngjøres (promulgeres). Ettersom senatet og lantdagen på ulike måter hadde protestert mot det lovstridige manifestet, ble det på privat initiativ utferdiget en henvendelse til keiseren i form av et stort folkeopprop (den store deputasjonen).