Fulgt av kravet om å gi kvinner anledning til utdannelse spredtes ideene om kvinners samfunnsmessige posisjoner og rettigheter videre til det kontinentale Europa. Utover på 1860-tallet ble de britiske blåstrømpene mer oppsatt på å markere seg på ulike, mannsdominerte arenaer. I krav om kvinnelig stemmerett og deltakelse i samfunnslivet ble enkelte grener av blåstrømpebevegelsen mer aksjonsrettet. I sær vittighetspressen var rask til å kommentere blåstrømpenes fremmasj, og naturligvis på en nedlatende måte. En av de første vitnesbyrd om at blåstrømpene hadde funnet søsterlige meningsfrender også i Norge finner vi i vittighetsbladet Vikingen for 1869. Det var også to retninger eller strategier som klart kom til syne blant emansipanistene. Den ene krevde gehør for kvinners særlige kvaliteter og verdien av det kvinnelige bidrag til samfunnslivet, den andre ønsket å konkurrere for å vise at kvinner var likeverdige med mennene, og at de kunne utføre alt det menn kunne klare om de bare slapp til.