Fraktratene holdt seg oppe de første par fredsårene, og norske myndigheter innførte også gunstige skatteregler for å bidra til at rederiene erstattet tonnasjen som var tapt under krigen. Dette gjorde at det var voldsomt med bestillinger av nye skip disse årene, helt til shippingboblen sprakk høsten 1920. Krakket gjorde at et skip som hadde kostet 2,5 millioner i 1920 bare var verdt en fjerdel fem år senere, noe som ble et stort problem for rederne som hadde gamblet på fortsatt oppgang. En av disse var Otto Thoresen, som tidligere hadde utkonkurrert Fred. Olsen på Middelhavslinjene. Nå var det Olsen som kunne le sist, i det han kunne overta Thoresens skip og innarbeidede linjer. Også rederiet R.M. Peterson måtte gi opp, og Olsen stod klar til å ta over de seks damperne deres og linjen til Tyskland. Han omdannet R.M. Petersons virksomhet til sitt nye selskap Jeløylinjen og restene av Thoresens virksomhet til selskapet Middelhavslinjen, og sammen med de tre eksisterende rederiene til Olsen ble disse notert på Oslo Børs de neste 60 årene.