Det ble avholdt konkurranser («cutting contest») som innebar utøvelse av flest mulig tricks innenfor et avmålt tidsrom, bruk av de mest kompliserte sekvenser, eventuelt utprøving av utholdenhet. Variasjoner som hadde vokale innslag på toppen av det innfløkte melodiske. Utover 1920-tallet tilkom Art Tatum, Donald Lambert, Fats Waller, Earl Hines, og etter hvert på 30-tallet hadde de fleste av datidens kjente pianister en stride-stil, deriblant Duke Ellington og Thelonious Monk.