Da Kong Karl IX (1550–1611) av Sverige ble kronet i 1607 tok han tittelen (Kongen av Nordlandens samer). Han arbeidet energisk for å få Nord-Norge, områder fra Varanger til Tysfjord, som del av Sverige. For å svekke birkarl-innflytelsen innførte kongen på slutten av det sekstende og begynnelsen av det syttende århundre, en rekke forskrifter som dikterer betingelsene for birkalers virksomhet på samisk grunn. Det var kun tillatt med et fast antall birkarler for hver lappmark og pruting var kun tillatt enkelte steder på bestemte tider av året. Det ble også forbudt for prester å drive handel med samene. Faktisk var det dødsstraff for de som reiste rundt blant samene til andre tider av året enn det kronen tillatte. I stedet for å ha sine handelsplasser "her og der," måtte birkarlene nå bygge sine boder og hytter på anviste markedsplasser hvor det ofte også ble oppført kirker. Hver bod skulle være for to birkarler, tre i Kemi lappmark, og det måtte være vinduer i bodene og handelen skulle foregå til bestemte tider og ikke om natten. Dette var starten på statens ønske om å konsentrere handelen til større tettsteder og byer som var lettere å kontrollere. Noe som gjorde behovet for birkarler foreldet. Det ble senere bestemt at birkarlene ikke fikk komme til stedene før fogden hadde vært der for å hevet skatter og handlet på vegne av kongen. Det ble også satt en grense for hvor mange birkarler som fikk utføre handel med samene, 22 i Torne lappmark, 17 i Lule lappmark, 16 i Pite lappmark og 11 i Lycksele lappmark, totalt 66.