I tider hvor krig truet ville de valgte konsuler bli gitt ansvaret å rekruttere en hær fra de tilgjengelige borgerne i republikken. Som en regel ville en av de to konsulene lede denne hovedsakelige frivillige hæren i kamp. Som man kan tenke seg var det ikke alle av de valgte konsulene som hadde den nødvendige dyktigheten i å lede en hær. Eksempelvis i 113 f.Kr. ble konsul Gnaeus Papirius Carbo beseiret i slaget ved Noreia av invaderende stammer av kimbrerne og teutonerne. Det ble fulgt av en langvarig krig i Nord-Afrika mot kong Jugurtha av Numidia. Konsul Quintus Caecilius Metellus Numidicus ble sendt for å beseire Jugurtha. Metellus tapte aldri noen hær og vant en del kamper, men etter to år hadde han heller ikke oppnådd noe avgjørende seire. Gaius Marius, en av hans legater, anmodnet om å bli løst fra sine plikter slik at han kunne vende tilbake til Roma og stille til valg som konsul mot slutten av 108 f.Kr.