Det ble besluttet at Rijkswaterstaat og skulle samarbeide for å finne den beste løsningen på begges problemer. Resultatet ble at en barriere skulle bygges i Europoortområdet, og at Beerdemningen skulle åpnes. For å realisere dette, måtte man undersøke hvor barrieren burde bygges. Følgende kriterier ble brukt for å komme til et resultat: sikkerhet, hvor mange skip passerer, teknikk, byggetid, byggekostnader, hensyn til landskap og konsekvenser for omliggende bedrifter. Resultatet ble som følger: En liten demning (1 meter høy) bygges på landtungen vest for Rozenburg, fra landfestet for Maeslantkeringen nordøstover mot Rozenburg. Den sørvestlige delen av diket ved Rozenburg forsterkes og gjøres høyere. Europoortkeringen fortsetter herfra langs Botlekweg til Welplaatweg der den slutter ved at den knyttes til opphøyningen som riksvei A15 er bygget på. Herfra strekker keringen seg videre til Hartelbroen, der det bygges en barriere som kan lukkes om vannet steg så høyt at sikkerheten til områdene rundt ble truet, eller om man venter springflo. Slik ville ikke skipsfarten bli hindret. Slusedørene i Hartelslusen byttes ut sammen med mekanismen som åpner og lukker dem, mens flere liggeplasser for ventende skip blir bygget. Foran barrieren bygges en ekstra konstruksjon som fanger opp større objekter som kommer drivende inn, slik at de ikke skal skade den (for eksempel tomme containere etc.). Her bygges også et vakthus hvorfra slusevokterne kan styre slusene og barrieren. Høyden på Brielse Maasdijk blir økt med 2,5 – 3 meter mellom Hartelkeringen og Suurhoffbroen. Ledninger som krysser diket blir tilpasset den nye situasjonen. Den underste seksjonen av dikene langs Hartelkanalen stensettes slik at dikene ikke svekkes av vannet i kanalen ved at sand vaskes bort.