Da Bjørn Bjørnson sluttet som sjef på Nationaltheatret i 1908 søkte Christensen hans jobb, men ble ikke ansatt. Det ble han derimot i 1911 da Bjørnsons etterfølger, Vilhelm Krag, takket for seg. Han innehadde stillingen fram til 1923 samtidig som han fortsatte som skuespiller. I hans tid som sjef hadde teateret en positiv utvikling, selv om Christensen ikke gjennomførte noen omfattende fornyelser. Årsaken til at han trakk seg var teaterets vanskelige økonomi. I 1930 ble han igjen sjef på Nationaltheatret. Tre år senere sluttet han i protest mot at styret hadde vedtatt å nekte oppføring av Marc Connellys stykke Guds grønne enger. Det å framstille Gud på scenen ble betraktet som blasfemisk. Blant hans viktigste roller i den senere perioden var tittelrollen i Friedrich Wolffs Professor Mamlocks utvei (1935), der temaet var den begynnende jødeforfølgelsen.