Asurbanipal hadde en fascinasjon for fortiden, og i løpet av hans 42 år lange styre styrte han samlingen og kopierte eldre tekster for sitt bibliotek. Årsaken var at akkadisk språk var havnet i skyggen av arameisk, og kunnskapen i kileskrift var begynt å svinne hen til fordel for alfabetisk skriftspråk. Relieffavbildninger viser to skrivere sittende ved siden av hverandre, den ene risset i leirplater, og den andre skrev på papyrusdokumenter, antagelig viste at assyrerne for lengst var blitt tospråklige. Endringen i språk og skriftspråk betydde en slutt for fortsettelsen av den rike fortidsarven. Det synes som om assyrerne så for seg at kunnskapen om Sumers og Mesopotamias fortid kunne forsvinne helt og holdent. De første tegn på denne frykten om at fortidens begivenheter kunne gå tapt var nettopp etableringen av Asurbanipals bibliotek. Det er så langt som vi vet det eneste eksempelet på et omfattende bibliotek i moderne forstand som ble etablert i Mesopotamia, grunnlagt særskilt for å bevare fortidsarven. Kongens egen opptatthet av å bevare kileskriftarven, slik at den kunne bli lest av framtiden, er beviselig i form av en kolofon på mange av tavlene som er funnet: «For fortidens dagers skyld».