Til å begynne med var Lenz fremfor alt påvirket av Ernest Hemingway, som hadde åpnet for ham en vei til en selvforståelse. I 1960-årene distanserte han seg fra Hemingway og vendte seg fremfor alt mot sitt beundrede forbilde William Faulkner Lenz' konvensjonelle fortellerstil, som minner om fortellinger fra 1800-tallet, førte til at noen kalte ham tradisjonalist og gammelmodig. Marcel Reich-Ranicki kalte ham «den gode tvileren», Hanjo Kesting beskriver hans likefremhet og humor som sentrale egenskaper og som preger hans verker like meget som «epikerens innstilling om heller å forstå enn å fordømme verden og menneskene». Samtidig forble Lenz også pedagogisk; ifølge eget utsagn ville han påvise at «det finnes rette og gale handlinger».