Klokkene måtte støpes med krone for oppheng og øye (hengjern) til innvendig kolve, fordi metallet var så hardt at det var vanskelig å bearbeide (som å borre) etter det var støpt. Kolven er vanligvis av jern og mykere enn selve klokkebronsen. Kolven slites derfor, slik at vedlikehold av klokken kan omfatte sliping eller utskiftning av kolven. miniatyr|Et av de eldste motivene som viser klokkestøp, henger i glassvinduene til York domkirke (ca 1330). Klokkestøperfaget må ikke forveksles med klokkemakerfaget. Klokkemakeren er en eldre betegnelse for urmakeren, som laget mekaniske urverk.