Det eldste kjente manuskript som tilhører «den store prajñāpāramitāsūtraen» ble funnet i Gilgit i 1931. Det er på sanskrit og kan dateres til det 6. eller 7. århundre. Edward Conze betraktet det som en hybrid mellom prajñāpāramitā i og vers. Idag betraktes det som en av mange sameksisterende versjoner av «den store prajñāpāramitāsūtraen». Et annet sanskritmanuskript av en generisk «lang» versjon ble funnet i Dunhuang.