Et skuteportrett har alltid skuta som hovedmotiv. Landskapet, med himmel og hav, kan aldri konkurrere med hovedmotivet, og forblir staffasje i forhold til skuta. Skuta vises alltid fra sin mest karakteristiske vinkel, vinkelrett fra siden. Samme skute kan noen ganger i tillegg, som et bimotiv, avbildes på skrå forfra og aktenfra. Skuta avbildes i sin fineste framtoning, den er alltid nymalt og seilføringen er perfekt. Seilene er alltid hvite og fine, mens de i virkeligheten kunne ha lapper og fremstå som skitne. I andre halvdel av 1800-tallet hadde mange skuter montert vindmølle for å drive pumpene - slike sees aldri på skutemaleriene - de fortalte at ei skute ikke var i god stand. Skutemaleriet gjengir et idealisert bilde av skuta, ikke et realistisk portrett.