Neo-impresjonistisk teori gikk i hovedsak ut på at ingen farge ga mening uten å stå i sammenheng med de tilgrensende. Farger kunne trekkes ut som streker eller prikkes inn. Sammen med nabofargene ville øyesynet sørge for at det dannet seg nye farger som sett på avstand ga det inntrykket maleren tok sikte på. De mest ekstreme bildene består av et mylder av prikker eller penselbrede firkanter. Diskusjonene gikk i retning av om en skulle blande seg egne farger (Seurat), eller bruke rene pigmenter, fortrinnsvis i grunnfargene.