Under første verdenskrig støttet Hertling rikskansler Theobald von Bethmann Hollwegs politikk, og avviste etter Bethmann-Hollwegs avgang i 1917 tilbudet om å bli kansler. Først etter at Georg Michaelis hadde mislyktes med sin politikk, overtok den skrøpelige Hertling embedene som kansler og som prøyssisk statsminister. Regjeringen Hertling gikk et skritt videre i parlamentariseringen av Tyskland, da den nye kansleren måtte underkaste sitt regjeringsprogram parlamentets godkjennelse, og med venstreliberaleren Friedrich von Payer som visekansler og den nasjonalliberale Robert Friedberg som visestatsminister inkluderte kabinettet to viktige parlamentarikere som forbindelsesledd til partiene.