Julie d'Espard tilhører de andre sanatoriumspasientene, en pen og livlig - men også en litt merkverdig - ung kvinne. Hun er stolt av navnet sitt og av at hun - i ærens navn - også kan snakke fransk. Nå og da går hun og spaserer med den lungesyke og noe svaklige Oliver Fleming, en mann med silkestrømper og elegante manerer. Det ryktes om at han er en finsk greve. Videre er også fru konsul Raben - en kraftig bygd middelaldrende dame - en advokat, en trelasthandler og diverse andre der. Hver dag møtes disse protagonistene, får pleiet sine små, harmløse smerter og ekte problemer, fører mer eller mindre betydningsløse samtaler, verner om håp og bedring eller kjeder seg gjensidig til døde. Flere av dem har innrettet seg etter at de ikke lenger er i stand til å nyte den friske fjelluften eller er rede til å ville oppnå en forbedring av sine faktiske eller innbilte sykdommer. Ingen tvil: Her pleier storbyneurotikere og andre personer (som egentlig ikke mangler noe) sine nevroser, depresjoner, allergier og moderne livsstilssykdommer som fedme og høyt blodtrykk.