Men flere radikale fra Disens egen kunstnergenerasjonen, og de noe yngre, stilte etter hvert spørsmålstegn både ved innkjøpspolitikken, ved prisene på det som ble innkjøpt, og ved at kunstnerne var uten innflytelse i Kunstforeningen. I Kunstforeningens ledelse satt det bare advokater, offiserer og embedsmenn. Christian Krohg, Erik Werenskiold og Frits Thaulow ble sentrale i den radikale opposisjonen mot Kunstforeningen.