Variantene er bulgarsk-kirkeslavisk, serbisk-kirkeslavisk og russisk-kirkeslavisk. Før 1600-tallet hadde kirkeslavisk samme funksjon i store deler av Øst-Europa som latin i Vest-Europa. Etter det ble det erstattet av nasjonale skriftspråk og ble kun brukt som gudstjenestespråk i russisk-, bulgarsk- og serbisk-ortodokse kirker.