Etter Håkons død tok opplendingene, etter råd fra Sigurd Hallvardsson, Sigurd Markusfostre til konge. Sigurd Markusfostre var en halvbror av Håkon Herdebrei; de var begge utenomekteskapelige sønner av kong Sigurd Munn. Lendmannspartiet hadde året før tatt Magnus Erlingsson, Erling Skakkes sønn, til konge etter Inges død. Sigurd Hallvardsson ble nå leder for partiet til et nytt kongsemne. Flokken hans hadde mest støtte på Opplandene. Vinteren 1163 fór Sigurd og mennene hans rundt i Viken for å skaffe seg støtte. Sigurd slo seg ned i Tønsberg, hvor han tenkte å bli over vinteren. Han hadde mange menn, men lite penger, og måtte skaffe seg husvære, mat og andre nødvendigheter ved tvang og etterhvert ren vold. Dermed ble Sigurd upopulær i Viken. I februar sendte Sigurd beskjed til Erling Skakke om at han ville gå mot ham, og Erling begynte å samle en hær. Sigurd oppholdt seg da på Re i Vestfold. Ifølge Snorre bodde Sigurd på gården Ramnes, mens forfatteren av Fagerskinna hevder gården het Dyndugstad. Likeledes hevder Snorre at Sigurd hadde 500 mann, mens forfatteren av Fagerskinna påstår 600. Striden som fulgte er kjent som det første slaget på Re. Her falt Sigurd og 40 (Snorre) eller 60 (Fagerskinna) mann.