Greven, som nå het Ahlefeldt–Laurvig, bestemte at gårdbrukerne i Sandar skulle skaffe både tømmer og være med på å rive den gamle kirken. Alle bøndene nektet, og skrev et brev, datert 3. mai 1790, at de ville være frie fra pliktarbeidet. De ville heller betale 700 daler som tilskudd, i tillegg til å skaffe tømmer. Etter hvert fikk innbyggerne det som de ville, og grevens egen byggmester fikk jobben. Den gamle kirken ble revet i 1790, og dessverre ble inventaret sendt til andre steder. Prekestolen ble sendt til Kodal og døpefonten havnet etter hvert på Folkemuseet. Noe av det gamle blytaket ble brukt i det nye kirketårnet etter at det overflødige ble solgt. Kirkeklokka ble også tatt i bruk i den nye kirken, men bordet og steinen den var festet i ble solgt på auksjon.