I en alder av 22 år ble hun lærerinne på skolen i Vidardo nær Sant'Angelo. Hun fikk tillatelse fra borgermesteren til å undervise i kristendom, noe som var forbudt av den verdslige skoleinspektøren. Da hun underviste der, merket presten Don Serrati seg henne. Han ble i 1874 utnevnt til prost i kollegiatskirken i Codogno nær Piacenza, og i sitt nye sogn fant han et lite barnehjem, ('Forsynets hus'), som ble vanstyrt av grunnleggersken, den eksentriske Antonia Tondini, og to andre kvinner. Biskop Domenico Maria Gelmini av Lodi og msgr Serrati ba Francesca hjelpe til i denne institusjonen og forsøke å gjøre den og staben om til en religiøs kommunitet. Motvillig gikk hun med på det. Etter å ha avlagt et privat kyskhetsløfte begynte hun arbeidet i barnehjemmet i en alder av 24 år. Fylt av dyp fromhet og uselviskhet viet Francesca seg i de følgende år til arbeidet, selv om grunnleggersken av barnehjemmet, som hadde gått med på at Francesca skulle komme, reagerte voldsomt på enhver innblanding og motarbeidet henne hele tiden. Hun gjorde tilværelsen nesten umulig for Francesca, hennes medarbeidere og elevene. Men Francesca holdt ut, rekrutterte flere hjelpere og sammen med syv av dem avla hun i 1877 sine første løfter. Samtidig gjorde biskopen henne til leder for barnehjemmet som superior. Men dette gjorde bare situasjonen verre. Søster Tondinis oppførsel var slik at det ble en åpen skandale – det synes som om hun må ha vært temmelig gal. Til slutt stengte biskopen av Todi barnehjemmet i 1880 og ekskommuniserte Antonia Tondini.