Det kalles av noen medlemmer av det protestantiske miljø som «400 stille år» fordi den var et tidsrom da ingen nye profeter fremstod, og Gud ikke åpenbarte noe nytt for det jødiske folk. Mange av de deuterokanoniske bøkene, akseptert som hellig skrift av den katolske kirke og østlig ortodoksi, ble skrevet i løpet av denne tiden, det samme var mange pseudepigrafiske verk, bibelske apokryfer, jødiske apokryfer og Dødehavsrullene. En forståelse av hendelsene i den intertestamentale perioden gir historisk og litterær kontekst for Det nye testamente.