I 1877 ble han professor ved universitetet i Leiden, i en lærestol i kinesisk som ble opprettet for ham. Han var en produktiv forfatter innen mange områder innen sinologien, men det vitenskapelige utbytte av hans forfatterskap led til tider under metodemangler og en trang til å begi seg ut i spekulasjoner. Han grunnla og redigerte sammen med Henri Cordier det sentrale sinologiske tidsskrift (1890), og utgav en nederlandsk-kinesisk ordbok.