Med den stadige utvidelse av de amerikanske pelshandelsinteresser over Rocky Mountains' vannskille fra 1824 som blant annet Rocky Mountain Fur Company stod for, og videre ved begynnelse av den amerikanske indianermisjon særlig representert ved Marcus Whitman fra 1836 i Walla Walla ble sambruksordningen stadig mindre praktisk for begge sider. Begge sider hevdet i grunnet territorialkrav over samme område. Det demokratiske partis presidentkandidat James K. Polk, senere president, fikk under valgkampen i 1844 inn for den amerikansker maksimalløsning, opp til 54°40' bredde som nordlig grense. Som mottrekk krevde britene et grense skulle trekkes langs 42. breddegrad, det vil si den daværende grense til Mexico. For begge parter deride det seg særlig om tilgang til Stillehavets kyst. Dersom hele Oregon Country hadde tilfalt Storbritannia, ville ikke USA ha fått tilgang til Stillehavet (California var frem til den meksikansk-amerikanske krig 1846–48 meksikansk, og Alaska var til 1867 russisk besittelse). Og dersom hele området var tilfalt USA, ville Britisk Nord-Amerika (Canada) vært uten kyst mot stillehavet.