Det er ikke helt klart hva som er slavernes opprinnelse da slaverne først utviklet et eget skriftspråk på 800-tallet. Jordanes nevner i , skrevet rundt 551, tre folkegrupper med samme opphav: venderne, antere og slavere. Venderne skal ha bosatt seg ved elven Wisła, slaverne mellom Wisła og Donau, og anterne mellom Dnestr og Don. Også Plinius den eldre, Tacitus og Klaudios Ptolemaios nevner på 100-tallet et folk som er bosatt øst for Wisła, og som skilte seg fra germanske vandaler som var bosatt i samme område. Selve betegnelsen «slavere» (gresk: Σκλαβῖνοι, ) opptrer for første gang i bysantinske kilder på 500-tallet. Under keiser Justinian I den store (527-565) omtalte bysantinske skribenter tallrike slavere og antere som har bosatt seg i Det bysantinske riket, og som kom fra Karpatene, nedre Donau, og fra Svartehavet.