I Magnus Lagabøtes regjeringstid så Hirdskråen dagens lys. Dens tilblivelse kan antagelig dateres en gang mellom 1273 og 1277. Hirdskråen, som også er kjent som Hirdloven til Norges konge og hans håndgangne menn, var etter all sannsynlighet et internt verk for kongen og hans håndgangne menn, og kan «betraktes både som en forfatnings- og en forvaltningskodeks for det norske rikskongedømmet og en vedtektsamling for den norske politiske eliten, med andre ord adelen, i høymiddelalderen». I denne loven kom det fram hva slags plikter og rettigheter en jarl hadde, samt hvordan jarler ble utnevnt av kongen, og ikke minst hvem som kunne bli utnevnt til jarl. I Hirdskråen skilles det mellom to forskjellige slag jarledømme: innlands og skattland.