Etter en ny japansk offensiv tidlig i 1944 kollapset nok en gang nasjonaliststyrkene, og tre uker inn i Operasjon Ichigo hadde de mistet mann. Selv nasjonalistbastionene Chongqing og Kunming stod en periode i fare for å falle, selv om japanerne aldri kom så langt. Stilwell var på denne tiden mest opptatt av felttoget i Burma, og han prioriterte aldri japanernes offensiv i 1944 spesielt høyt. Dette gjorde ham upopulær i Kina, og i oktober 1944 krevde Chiang at Stilwell måtte gå av. Stilwell ble erstattet av Albert Wedemeyer, som var langt mer diplomatisk i samarbeidet med nasjonalistene. Wedmeyer innså også snart at nasjonalisthæren trengte omfattende reformer for å bli stridsdyktig, og over de neste månedene ble hæren slanket i størrelse, mens de avdelingene som ble beholdt ble langt mer kampdyktige. Med amerikanske rådgivere i alle divisjoner kunne Chiangs hær for første gang på tre og et halvt år gjennomføre større offensiver.