Etter annekteringen av det nordlige Transilvania begynte ungarske myndigheter høsten 1940 å internere påstått statsløse jøder og forsøkte å deportere dem over den nye grensen til Romania. Denne deportering mislykkes stort sett og de jødiske familiene ble da transport (for egen regning) til Körösmező på grensen til sovjetisk-okkupert Polen i Karpato-Ruthenia (erobret fra Slovakia). Fra Körösmező ble de jaget over grensen til Galicia i desember 1940. De som ikke frøs hjel i vinterkulden ble internert av sovjetisk myndigheter, få av disse overlevde krigen. Deportasjonene til Körösmező fortsatte i 1941. Omkring ble deportert på denne måten. Sent i 1941 ble et stort antall henrettet med maskingevær i Kamenets-Podolsk av den tyske okkupanten. Wyman og Rosenzveig oppgir at ble drept i massakren i Kamenets-Podolsk og at dette var påstått statsløse personer fra området annektert fra Tsjekkoslovakia. Ungarns antijødiske lover av 1938 og 1939 bestemte at det ikke mer enn 6 % av jødene kunne arbeide innenfor handel og håndverk. Mange ble derfor uten arbeid og avhengig av sosialhjelp. Den stadig fattigere jødiske befolkningen ble utsatt for antijødisk propaganda og sjikane. En del jødiske medlemmer av kommunistpartiet flyktet til sovjetisk-kontrollert område og en del av disse slutte seg til general Ludvik Svobodas tsjekkoslovakiske eksilhær.