I det siste skoleåret fikk Hallgrímur Pétursson i oppgave å gi kristendomsundervisning til en gruppe islendinger som var hentet hjem fra et niårig fangenskap ved Barbareskkysten etter at de var blitt røvet av (egentlig algirske pirater). En av disse var den gifte kvinnen Guðríður Símonardóttir, som han gjorde gravid. Hallgrímur ble med de løskjøpte fangene tilbake til Island, hvor Guðríður fikk vite at mannen var død, og de to giftet seg straks med hverandre. Det uvanlige forholdet deres, medregnet at Guðríður var 16 år eldre enn ham, vakte oppsikt. Siden Guðríður viste seg å være enke og ikke gift kone da hun ble gravid, ble paret dømt for leiermål og ikke hor da deres sønn Eyolf ble født i 1637. Like fullt måtte det betales bot, og den hadde ikke paret råd til. Dermed ble Hallgrímur idømt offentlig pisking som straff, men en venn av ham fikk samlet inn penger til boten i stedet. Tormod Torfæus' far, sysselmannen Torfi Erlendsson (1598–1665), ergret seg over dette og reiste sak mot prestens venn. Torfi skal også ha godtet seg i den perioden Hallgrímur var suspendert fordi det hadde vært hull i nattverdsbegeret, slik at vin ble sølt utover nattverdsgjestene. Torfi kalte presten «en trellaktig slubbert», og Hallgrímur hevnet seg med en nidvise om Torfi. Dette var vanskelig for Torfis sønn Torfæus, som var prestens venn (ett år eldre enn hans sønn Eyolf) og lærte mye av Hallgrímur levende interesse for historie.