Kjennetegnet for vitenskap er ifølge Popper at den består av test- og falsifiserbare hypoteser. Et forskningsprogram bidrar således til vitenskapelig fremskritt, ved at det generer testbare hypoteser og hjelper å avgjøre hva som skal til for et en hypotese betraktes som falsifisert (tilbakevist). Selve forskningsprogrammet er imidlertid ikke testbart, og ble derfor av Popper betegnet som . Selv om det altså ligger utenfor vitenskapen, bidrar et forskningsprogram til vitenskapelig aktivitet og kan (hvis det blir uttalt) begrunnes, kritiseres, forbedres og/eller erstattes med et bedre forskningsprogram. Dermed kan forskningsprogrammer – og valget mellom konkurrerende forskningsprogrammer – begrunnes (jf. kritisk rasjonalisme).