Romanen har et mer selvbiografisk preg enn mange av de andre bindene i serien. Uppdal var selv eldste sønn på gården i Beitstad, en gård som faren måtte selge da Kristofer var fire år gammel, og familien bosatte seg deretter i Steinkjær. Syv år gammel mistet han moren, og etter at faren stiftet ny familie, ble han satt bort i tjeneste på ulike gårder i Steinkjærområdet. Romanen gjentar også mye av materialet fra den første prosaboka til Uppdal, novellesamlinga (1910), hvor novellene var skrevne i jeg-form. Sammenlignet med novellene, har romanen mer stoff fra barndommen til hovedpersonen og familien sin oppbrot fra gården.