I andre deler av verden, særlig i Europa (sone 2), var situasjonen annerledes. Her var ofte telefonforbindelsene, i motsetning til lokalsamtaler i Nord-Amerika, ikke gratis, og det var en sterk pådriver for å holde online-tiden så kort som mulig. Punktsystemene brukte standard kompresjon (ZIP, ARJ, RAR osv.) og kunne derfor holde forbindelsene nede i et par minutter om dagen, avhengig av mengde som skulle overføres og hastigheten på modemforbindelsen. Mange regioner i Europa distribuerte en punktliste (pointlist) parallelt med nodelisten. På et tidspunkt så fantes det over 120 000 punkter i sone 2 sin frivillige punktliste, noe som indikerer at det virkelige antallet var ennå høyere. I juni 2006 var det fremdeles omtrent 50 000 punkter i punktlisten, med flesteparten lokalisert i Russland og Ukraina.