Etter at enhetsfronten begynte å knake i sammenføyningene førte kommunistene en mer radikal politikk med jordreformer og massemobilisering. Budskapet deres nådde ut til stadig flere kinesere, og kommunistiske styrker økte angrepsfrekvensen mot japanernes og kollaboratørenes forsyningslinjer. Kommunistene hadde stor pengemangel og små industriressurser, og prioriterte å erobre mat og ammunisjon. For å øke inntektene lot så kommunistene også igjennom fingrene med produksjon og transport av opium til salg i japanskkontrollerte områder. Strategien fungerte godt, og på tross av små ressurser klarte de kommunistiske geriljastyrkene å etablere seg i Shandong-provinsen og i Beijings omegn.