Den tyske opposisjonen var ikke på noe tidspunkt koordinert på samme måte som eksempelvis den polske, den franske og den italienske motstandsbevegelsen. Den tyske motstandsbevegelsen besto av små og ofte isolerte grupper ute av stand til å etablere en politisk opposisjon, og deres mål var oftest å overbevise ledere i Wehrmacht om å iscenesette kupp mot regimet. Det feilslåtte 20. juli-attentatet er et eksempel på et slikt kuppforsøk. Også ikke-voldelig motstand fantes, som , en gruppe opposisjonelle kristne studenter ved Ludwig-Maximilians-Universität i München. Medlemmene skrev og distribuerte regimekritiske løpesedler inntil flere sentrale deltakere ble henrettet i februar 1943.