Etter få år gikk imidlertid Johnsen inn i eiendomsvirksomhet, borgerrulle 3 viser at han alt 11. november 1863 sa opp handelsborgerskapet sitt. Dette synes å indikere at han nå var kommet på banen som byggherre. I folketellingen fra 1865 står han oppført med yrkesbetegnelsen «driver Byggeforetagender». I likhet med klesgjeskjeften skjønte og samspilte han også her med urbaniseringsbevegelsen: Den sterke økning av folketall ga en sterk økt etterspørsel etter nye boliger. Johnsen kjøpte tomter av noen av Oslos rikeste menn, som for eksempel Thomas Heftye og Thorvald Meyer. Disse tomtene lå ved Meyerløkka – området rett nedenfor det gamle Rikshospitalet. Meyer og Heftye ville at området skulle få en høy sosial status, og skjøtene fikk derfor klausuler som forbød arbeiderboliger eller støyende og illeluktende virksomhet. St. Olavs gate, og særlig St. Olavs plass, fikk da også fornem bebyggelse. Men det ser likevel ut til at de aller fornemste, med en del unntak, som for eksempel den adelige Fritz Wedel Jarlsberg, valgte å bosette seg andre steder – som i Homansbyen og andre strøk omkring Slottet. Store deler av Meyerløkka fikk derved heller et middelklassepreg.