I juni-juli 1942 ble 24 fartøyer i den østgående konvoien PQ17 senket øst for Hopen og mange omkom. Den 4. november ble det sovjetiske dampskipet «Dekabrist» på 7463 brt senket av tyske fly like sør for Hopen med 80 mann om bord. En av totalt fire livbåter som ble firet på sjøen og med 19 mann om bord, deriblant skipper Stepan Polikarpovic Beljajev, tok seg i land på sørspissen av Hopen. De fleste av de 19 omkom i løpet av vinteren, men skipperen, skipslegen og en matros overlevde oppholdet og ble hentet av den tyske ubåten U-703 som brakte dem til Harstad sommeren og høsten 1943. Den mest dramatiske hendelsen av skipsforlis som skjedde på øygruppen under krigen, var da det britiske skipet SS Chulmleigh grunnstøtte på Sydkappøya. Den 5. november 1942 grunnstøtte skipet midt på Sydkappøya i tett snøvær. De 60 mann om bord forlot skipet i livbåtene, og om morgenen den 06. november ble skipet bombet av bombefly fra Banak i Norge. Senere samme dag, ble skipet torpedert av U-625. Kaptein Williams fordelte de overlevende i to livbåter, og forsøkte å nå Barentsburg. Under seilasen nordover ble en av livbåtene med 29 mann om bord borte, og de landet etter 7 dagers seilas på stranden på Kapp Linne, og kom seg inn i noen fangsthytter der. De gjorde flere forsøk på å nå Barentsburg, hvor den norske garnisonen holdt til, men måtte gi opp. Etter hvert døde svært mange av koldbrann fra frostskader og utmattelse. De ble funnet 4. januar 1943, og de 13 som fortsatt var i live, ble tatt med til Barentsburg og senere i mai, hentet av engelske kryssere.