Flyttingen medførte en viss vekst og framgang for byen, men den bevarte fortsatt preget av småby. Næringsgrunnlaget var handel, trelasteksport og byens rolle som garnisonsby. Da Christiania innenfor vollene var nær fullt bebygget omkring 1650, vokste innbyggertallet bare langsomt i de neste hundre år. Byggeaktiviteten var derfor beskjeden i tiden som fulgte. Men behovet for nye byggetomter mens vollene ennå besto, fremtvang allerede i 1657 den første byutvidelsen, da det ble åpnet for bebyggelse ved utfylling på strandgrunnen mot Bjørvika, mellom bryggene. Her ble etterhvert tre nye rekker med kvartaler anlagt før strøket brant i 1708.