Grensedragningen vest for Argun ble overhodet ikke skikkelig definert. I avtalen angis elven Gorbitsa, men det er ikke til særlig hjelp. På denne tiden var dette området kontrollert av oiratene. Ingen av forhandlingspartene hadde særlig god innsikt i elven Udas løp. Elven Gorbitsa er ikke lett å finne på moderne kart. Ravenstein, som skriver i 1861, mener at det finnes to Gorbitsa-elver. Han antok at nedre Gorbitsa er de moderne Almazar som munner ut i Amur om lag 40 km nedenfor selve møtet Argun-Shilka, og at øvre Gorbitsa er den moderne Tsjernaja som møter Shilka om lag 160 km ovenfor dette. Han mente at det var nesten sikkert at Almazar var traktatens Gorbitsa. Han gjengav en fortelling som kunne støtte dette, om en tunguser som rundt 1710 hadde desertert til russisk side av grensen. Han unngikk å bli sendt tilbake ved å fremholde at øvre Gorbitza var grensen. Kineserne godtok dette og flyttet grensesteinen.