François Quesnays utgangspunkt var at det ble produsert større verdier enn hva som trengtes til å betale produksjonskostnadene, og dette overskuddet kaltes . Fysiokratenes analyse var at arbeid og kapital bare kunne produsere nok til sin egen avlønning, mens land fra naturens side kunne gi det nettoproduktet som ga overskudd og økonomisk vekst. Næringer som ikke bygde på naturressurser kunne derfor ikke skape verdier utover avlønningen til produksjonsfaktorene, og kaltes . De franske fysiokratene studerte først og fremst Nord-Frankrike, som var økonomisk tilbakeliggende og svært lite industrialisert sammenliknet med for eksempel England, og dette kan bidra til å forklare nedvurderingen av industri og handel. Dessuten fokuserte fysiokratene på reelt, fysisk produksjonsutbytte snarere enn produksjonsverdi. Fordi bare jord i praksis skapte nettoprodukt i deres analyse, summerte samfunnets verdiskaping seg til verdien av jordrenten. Quesnay delte økonomien inn i de tre sektorene bønder, jordeiere, og ikke-landbrukssektoren. I sitt «Tableau Economique» viste han sirkulasjonen av penger og nettoprodukt mellom sektorene i en tabelloversikt som minnet om kryssløpsanalyse, hvor hver av de tre sektorene ble postert i en matrise som både produsenter og konsumenter. Total produksjon tilsvarte total konsum og fordelingen av goder de tre sektorene var preget av at bøndene underkonsummerte og adelen overkonsummerte, mens de 'sterile' klassene per definisjon konsumerte akkurat like mye som de produserte. Fysiokratene forsto i likhet med senere økonomer at prisene var bindeleddet som avgjorde fordelingen mellom sektorene, og de forsøkte også å kvanifisere de økonomiske sektorenes størrelse. Dette kom til å bli første steg i retning mot senere tiders økonometri og nasjonalregnskapsanalyse. Det har vært spekulert i om kretsløptenkingen var inspirert av Quesnays kjennskap til blodomløpet gjennom sin udanning og virke som lege.