Arten lever svært skjult, og det er derfor sjelden man får se den. Det sier sitt at den ble beskrevet av vitenskapen så sent som i 1843, da ble to dyr funnet ved Lillehammer. Den oppholder seg mye i ganger som den lager nede i mosen. Som mange andre smågnagere har den en bestandstopp hvert tredje eller fjerde år, og da kan mange dyr legge ut på vandring. Vandringen foregår om høsten, helst om natten, og har ikke like stort omfang som hos vanlig lemen. Derfor legger man ikke like mye merke til skoglemenets vandringer. Det hender likevel at man i forbindelse vandringene kan finne en god del døde dyr, både i skogen, på veier, dyrket mark osv. Skoglemenet viser aldri aggresjon på samme måte som vanlig lemen.