Arbeidende godstog eller lokalgodstog, betjente alle stasjoner på en strekning med innsetting og utsetting av godsvogner. Godstogene var satt opp med togruter som erfaringsmessig gav de nok tid til denne utsettingen eller oppsamlingen av vogner, og en 20-mils strekning kunne typisk ta en hel arbeidsdag. På en banestrekning gikk det gjerne ett slik togpar i døgnet, et tog i hver retning. Baner med større trafikk hadde flere slik hvert døgn. Vognene ble satt sammen på utgangsstasjonen slik at vogner som skulle settes ut alltid var i riktig ende av toget. På større stasjoner som hadde eget skiftelokomotiv eller skiftetraktor, holdt det for godstoget å sette igjen vognene for stasjonen, mens på stasjoner uten måtte togloket selv skifte de utsatte vognene på plass i godshus eller rampespor der vognene skulle lesses. Opphold på en stasjon for et arbeidende godstog kunne derfor variere fra mellom om lag et kvarter og en time. I slike godstog var det alltid med en konduktørvogn, for det var togføreren (en konduktør) som hadde ansvaret for at riktige vogner ble satt ut og tatt inn på stasjonene toget betjente. I konduktørvogna var det også plass til mindre godsenheter som man ikke ikke trengte en hel vogn til. Denne godstogtypen eksisterte helt fra det ble kjørt egne godstog.