I de sumeriske bystatene var tempelkompleksene i begynnelsen små, opphøyd strukturer med ett rom. I tidlig dynastisk tid utviklet templene opphøyde terrasser og tallrike rom. Mot slutten av den sumeriske sivilisasjon hadde zigguratene, den sumeriske pyramide, blitt den foretrukne tempelstrukturen for de mesopotamiske religiøse sentre. Templene tjente som kulturelle, religiøse og politiske hovedkvarter fram til rundt 2500 f.Kr. da det vokste fram militære konger kjent som («mann» + «stor») og etter dette tidspunktet ble den politiske og militære lederskapet konsentrert i egne palasskomplekser.