Det oppstår den rene lynsjestemning i byen. Under dramatiske omstendigheter må hun flykte, først til Bergen der hun for første gang får oppleve teaterkunsten, noe som blir avgjørende. Hun bestemmer seg for å bli skuespiller. Hun forlater imidlertid Bergen, og på veien søker hun ly i en avsidesliggende prestegård hos en prost og hans datter som er jevngammel med Petra. Der får hun møte verdenslitteraturen, og i hemmelighet lærer hun seg utenat lange avsnitt av sentrale diktverk. Da det blir oppdaget at hun huser skuespillerdrømmer, erfarer hun en konflikt mellom et delvis kulturfiendtlig kristendomssyn og skuespillkunsten. I utgangspunktet anser prosten skuespilleryrket som syndig. Han møter imidlertid velartikulert motstand fra ingen ringere enn Hans Ødegaard, som er en venn av prostefamilien. Han har i mellomtida tilegnet seg et lysere, kulturåpent, mer grundtvigsk preget kristendomssyn. Vi må anta at prostens avdøde hustru også har stått for et tilsvarende syn, at hans elskede datter har fått noe av dette med seg fra sin mor, og at dette bidrar til at prosten evner å snu. Grundtvigs navn nevnes imidlertid ikke, Men vi får vite at Ødegaard planlegger å reise folkehøgskole i bygda. Prosten innser omsider at han bør støtte Petra i det hun opplever som sitt livs kall i stedet for å motarbeide det.