Avtalen ble undertegnet i London 6. desember 1921, av representanter for den britiske regjeringen (som omfattet statsminister David Lloyd George, som var sjef for de britiske delegatene) og av representanter for Den irske republikk som omfattet Michael Collins og Arthur Griffith. De irske representantene hadde fullmektig status (forhandlere med fullmakt til å signere en traktat uten henvisning tilbake til sine overordnede) som handlet på vegne av den irske republikken, selv om den britiske regjeringen nektet å anerkjenne denne statusen. Som påkrevd av vilkårene, ble avtalen godkjent av «et møte» av medlemmene som ble valgt til å sitte i Underhuset i Sør-Irland og [separat] av det britiske parlamentet. I virkeligheten debatterte Dáil Éireann (den lovgivende forsamlingen for den irske republikk) først og godkjente traktaten; medlemmer gikk deretter videre med «møtet». Selv om traktaten ble med kun nød og neppe godkjent, førte splittelsen til den irske borgerkrigen, som ble vunnet av den traktatvennlige siden.