Etter invasjonen av Norge i april 1940 var Dellbrügge noen måneder i Norge. Han var sentral i Rikskommisariatet i Norge under Reichskommissar Josef Terboven frem til september 1940; hans postering var som hovedavdelingsleder for forvaltningen. Dellbrügge var da 38 år, hadde tittelen regjeringspresident og var dr. jur. med forfatningsrett som spesialitet, og var en av Terbovens direkte underordnede. Riksrådsforhandlingene kom i stand på tysk initiativ, mens bruken av selve ordet var biskop Eivind Berggravs idé, etter mønster av middelalderens riksråd. Om formiddagen onsdag 12. juni avla Dellbrügge et besøk hos biskop Berggrav i Oslo bispegård. Samme kveld kom Dellbrügge tilbake og møtte, foruten Berggrav, medlemmene i Administrasjonsrådet samt høyesterettsjustitiarius Paal Berg. Torsdag 13. juni møtte så Administrasjonsrådets medlemmer hos Dellbrügge i Stortingsbygningen og fikk der forelagt et ultimatum: Skulle Norge beholde sin selvstendighet, måtte det skje på Tysklands premisser, hvis ikke ville Norge måtte styres som et tysk protektorat. Premissene var at Stortinget skulle sammenkalles til møte på Eidsvoll og vedta at regjeringen og kongehuset måtte avskaffes og at det måtte velges en ny regjering. I forståelse med Administrasjonsrådet avla Berggrav samme kveld et besøk i den svenske legasjonen i Inkognitogaten 27 der Johan Beck-Friis var svensk sendemann. Formålet med besøket var å bruke Sverige som en kanal overfor tyske myndigheter til å få dem til å lempe på kravene.