I 1731 utgav han sin første diktsamling og i 1734 sitt mest berømte dikt, . Det er en serdeles kvikk og elegant satire som skildrer hvordan en papegøye som har vokst opp blant nonnene i et kloster og blant dem lært både bønner og fromme talemåter, blir så berømt at nonnene i et annet kloster ber om å få låne den. På reisen kommer den imidlertid i dårlig selskap og lærer seg matrosenes eder og plumpe uttrykk. Naturligvis oppvekker den stor forargelse når den ved ankomsten fremplaprer sin nyervervede lærdom. Diktets to siste sanger, senere tilkomne, finnes ikke lengre, ettersom Gresset brente opp dem.