Mot slutten av sin regjeringstid arbeidet Botha for å få omverdenen til å oppheve isolasjonen av Sør-Afrika. Han sørget blant annet for å nedskalere eller avskaffe helt diskriminerende lover som gjaldt retten til bruk av parkbenker, busser og kinoer, og legaliserte seksuelle forbindelser og ekteskap på tvers av «raseskillet». Hans regjerings uttalte mål var at de hvite, i samvirke med landets fargede og asiatiske befolkningsgrupper, skulle styre landet, mens bantustansystemet ble opprettholdt. Hvite og svarte opposisjonelle løp en konstant risiko, og det ble etablert sikkerhetsstyrker – som utviste en meget brutal opptreden overfor opposisjonelle – samt innført en rekke bestemmelser om unntakstilstand. Landets svarte befolkning kunne bare få permanent oppholdstillatelse i et av reservatene på landsbygden; det ble opprettet stadig flere slike reservater. Selv om reformene på ingen måte førte til noen vesentlig lettelse av undertrykkingen av den svarte befolkningen, resulterte de likevel i at et flertall av regjeringspartiets representanter, under ledelse av informasjonsminister Andries Treurnicht, forlot Nasjonalistpartiet og dannet det nye partiet (på aafrikans: ), et rent apartheidparti som motsatte seg enhver form for oppmykning av apartheidbestemmelsene.