Fra slutten av 1800-tallet vokste det frem en forestilling om at psykiske lidelser hadde biologiske årsaker. Terapi mot psykiske lidelser ble derfor først rettet mot kroppens ytre. I løpet av 1900-tallet ble stadig flere nye behandlingsmetoder forsøkt, de fleste uten hell. Elektrosjokk ble lansert i 1938, da det erstattet cardiazolsjokk (innsprøyting med medikamentet cardiazol, som fremkalte kramper) og delvis insulinsjokk (overdoseinjiseringer med hormonet insulin som fikk pasienten til å gå i koma) som behandlingsmetoder. Behandlingen ble først og fremst brukt på pasienter med schizofreni. Elektrosjokk ble først gitt uten narkose eller muskellammende medikamenter, og mange pasienter fikk derfor brudd på ryggraden på grunn av kraftige rykninger.