Et uttrykk for den voksende interessen for Hellas var at flere og flere unge oppdagelsesreisende fra rundt om i Europa la sine dannelsesreiser – en tidstypisk skikk, særlig i England – til Hellas. Flesteparten av overklasseungdommene hadde riktignok fortsatt den evige stad, Roma, som mål for sin «», blant annet fordi de europeiske delene av Det osmanske riket var relativt uframkommelige og farlige. Under og etter Napoleonskrigene bestemte imidlertid flere og flere seg for å utforske det moderne Hellas. Dette kan forklares med at det å ferdes i Sentral-Europa ikke var så trygt lenger. En av de unge overklassemenneskene som reiste til Hellas var Lord Byron, i ettertiden kjent som filhellenismens fremste eksponent og talsmann. I 1809 og 1810 var han innom Hellas på sin , og opplevelsen inspirerte ham til å skrive det store dikterverket "Childe Harold’s Pilgrimage", der han kombinerte sine egne opplevelser i det moderne Hellas med en lengsel etter det antikke Hellas og dets kultur. Verket ble en stor suksess, bidro til å gjøre Byron til en av sin tids mest anerkjente diktere, og fikk interessen for Hellas til å eksplodere, først i England, og siden ved snøballeffekten i resten av Europa. Tanken om at de moderne innbyggerne av Hellas var etterkommere av de antikke grekerne, en til da ukjent tanke, fikk fart, og ble en viktig del av det filhellenistiske idékomplekset.