Dette begynte å endre seg med en banebrytende tale av republikaneren Danny Morrison i 1981, og tok til orde for det som innebar at Sinn Féin oppga sin tradisjonelle politikk med å boikotte valg (). Under ledelse av Gerry Adams begynte Sinn Féin å fokusere på søket etter en politisk avtale. Da partiet i 1986 stemte for å ta seter i lovgivende organer i Irland, var det en av hardbarkede republikanere, som opprettet republikanske Sinn Féin og Continuity IRA. Etter dialogen mellom John Hume og Gerry Adams, deltok Sinn Féin i fredsprosessen i Nord-Irland som førte til IRA-våpenhvilene i 1994 og 1997 og Belfastavtalen fra 1998. Etter valget til Nord-Irlands forsamling satt republikanere i regjering i Nord-Irland for første gang da Martin McGuinness og Bairbre de Brún ble valgt inn i Nord-Irlands eksekutivstyre. Imidlertid skjedde en annen splittelse i 1997, med dissidentiske republikanere som opprettet 32 County Sovereignty Movement («de 32 grevskapenes suverenitetbevegelse») og Real IRA. I dag er irsk republikanisme delt mellom de som støtter institusjonene satt opp under Belfastavtalen og den senere St Andrews-avtalen, og de som er imot dem. Sistnevnte blir ofte referert til som dissidentiske republikanere.