Grunnen for matematikk som eget fagområde ble lagt i antikkens Hellas. I det 6. århundre før Kristus blandet Pytagoras og hans disipler matematikk, musikk og mystisisme, i en skole der kunnskap om tall og geometri sto sentralt. Euklid levde i Alexandria omkring 300 før Kristus, og Euklids ble med sin aksiomatiske tilnærmingsmåte en viktig lærebok i flere tusen år. Også Arkimedes (født ca 287 f.Kr.) skulle få stor betydning for senere vitenskap i middelalderen. Kunnskap om gresk matematikk ble for en stor del glemt i Europa, men ble tatt vare på og videreutviklet i den muslimske verden, i Arabia og Persia. I middelalderen ble arabiske tekster oversatt til latin, og disse oversettelsene formidlet kunnskap om både gresk, arabisk og indisk matematikk til Europa. Ikke minst viktig var introduksjonen av de hindu-arabiske tallene til Europa, på 1200-tallet.