Aanrud skriver i allvitende tredjepersons synsvinkel og skildrer et bygdesamfunn med «harmonisk realisme», hvor storbønder viser en patriarkalsk omsorg og vennlighet, og hvor fattigbarn kan få rom og anledning til å utvikle seg. Forfatteren legger vekt på skildring av naturen, årsrytmen på gården og på sunne karakteregenskaper som arbeidsglede og pliktfølelse. En undertone av følsomhet kommer til syne i kapitlet der Sidsel og broren møtes halvannet år etter morens død.