I løpet av overgangen fra monarki til republikk endret den konstitusjonelle maktbalansen fra den utøvende (kongen) til det romerske senatet. Da den romerske republikken ble opprettet i 509 f.Kr. ble de maktposisjoner som tidligere var holdt av kongen overført til romerske konsuler, hvor to ble valgt hvert år. Republikkens magistrater ble valgt av folket i Roma, og hver av dem fikk en viss grad av makt kalt , «betydelig makt». Diktatorer, som ble valgt på avgrenet tid, hadde mer enn noen annen magistrat, og etter diktatoren på rangstigen sto censor og deretter konsul, og deretter pretor, og deretter curule ædile og deretter kvestor. Enhver magistrat kunne forhindre ved veto en handling som var tatt av en magistrat som hadde lik eller lavere grad av magistratmakt. Per definisjon var plebeiiske tribun og plebeiiske ædiler teknisk sett ikke magistrater ettersom de ble kun valgt av plebeierne, og som sådan var de uavhengig av alle andre mektige magistrater.