En god del det som er kjent om sasanidenes hær dateres fra det sjette og syvende århundret, da, som et resultat av Khosraus reformer, fire hovedkorps ble etablert. Soldater ble innrullert som statsansatte og mottok betaling og subsidier i tillegg til våpen og hester og det ble plassert garnisoner i mange sårbare grenseområder av omplasserte krigerske stammer. Kildene er særlig rike i beskrivelsene av sasanidenes krigskunst fordi det eksisterte betydelig militær litteratur som en finner spor av i Shahnama, et utdrag av et kapittel av det sasaniske Avesta kalt Arteštarestan «regler for krig», og i utdrag fra A'in-nama som Ebn Qotayba har tatt vare på i hans Oyun al-akhbar og Inostransev har forklart i detalj. Arteštarestan var en komplett manual for militæret. Den beskrev i detalj reglene for rekruttering, våpen og beskyttelse, hester og deres utstyr, trening, grader og betaling for soldater og hvordan de skulle tas hånd om, samling av militær etterretning og forholdsregler mot overraskelseangrep, kvalifikasjonene til kommandørene og deres plikter, hvordan en skulle ta vare på livene til mennene, vokte Persie, belønne den modige og behandling av de vanærede. A'in-nama inneholdt verdifulle instruksjoner om taktikk, strategi og logistikk. Den fastholdt, for eksempel, at kavaleriet skulle plasseres i fronten, venstrehendte bueskyttere som var i stand til å skyte til begge sider ble plassert på venstre ving, som skulle forbli defensiv og bli brukt som støtte i tilfelle fienden rykket fremover, sentrum skulle stasjoneres på en opphøyet plass slik at dets to hoveddeler (dvs hovedlinjen av kavaleriet og den mindre linjen av infanteri bak dem) kunne motstå fiendens angrep mer effektivt, og at mennene skulle settes opp slik at de hadde solen og vinden i ryggen.