Ved grenseendringene i 1938 ble Ungarn tildelt områdene med ungarsk majoritet i Slovakia, inklusive det senere ukrainske området. Det som gjensto fikk beholde selvstyre innenfor Tsjekkoslovakia. Polen (støttet av Italia) forlangte at Karpato-Ukraina skulle overføres til Ungarn slik at landene fikk felles grense. Ved forhandlingene i Wien 2. november 1938 ble Ungarn tildelt en liten del av Karpato-Ukraina inkludert hovedbyene Uzjhorod og Mukatsjeve, resten ble okkupert av Ungarn etter Tsjekkoslovakias oppløsning i mars 1939. President Emil Hácha avsatte 6. mars 1939 selvstyreregjeringen i Karpato-Ukraina. Regjeringen i Karpato-Ukraina erklærte landet uavhengig 14. mars 1939 og mottok samme dag et ultimatum fra Ungarn som ga en frist på 24 timer til å oppgi området til Ungarn. Ungarske styrker krysset grensen 14. mars. General Lev Prchala, kommandant for den tsjekkoslovakiske styrkene, lettet veien for de ungarske styrkene slik at de skulle komme tyske styrker i forkjøpet. Ukrainsk milits gikk i dekning i fjellene og drev geriljakrig mot ungarerne og anmodet Tyskland om hjelp uten å få svar. Ungarske styrker nådde 16. mars grensen til Polen. Ukrainsk gerilja holdt stillingen i de nordøstlige områdene i flere måneder mens noen småbyer i det sørøstlige hjørnet med en del etniske rumenere ble besatt av Romania. I sluttfasen av den andre verdenskrigen tok Sovjetunionens hær kontroll over området i 1944. Ved avtale mellom Tsjekkoslovakia og Sovjetunionen av 29. juni 1945 ble området overført til den Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk. Etter Ukrainas selvstendighet i 1991 ble området til Transkarpatisk området. Hovedstaden er Uzjhorod (ungarsk: Ungvár). Ungarere utgjør fortsatt en betydelig minoritet av befolkningen.