Gnistsenderen til Marconi hadde forholdsvis liten effekt da radiobølgene kun ble generert i korte pulser hver gang en gnist ble dannet. En viktig forbedring skjedde i 1903 da den danske oppfinner Valdemar Poulsen oppfant en «buesender». Den var basert på tidligere arbeid av den engelske fysiker William Duddell som hadde benyttet en lysbue i stedet for et gnistgap i en svingekrets. Dette gjorde det mulig å produsere kontinuerlige bølger med en bestemt, hørbar frekvens som lett kunne varieres. Duddell kunne på denne måtene demonstrere en såkalt «syngende lysbue».