Men ekspedisjonen under ledelse av van Mönnichhoven hadde støtt på motstand som var lett, noe som mer var et resultat av at trønderne ble overrasket heller enn at leietroppene var overlegne. Beredskapen hos det lokale forsvaret i Trøndelag var riktignok meget god - å samle en bondehær over store avstander fungerte så raskt at det bare tok få timer på en eneste dag - og Trondheim var dessuten forsvart med sterk nok styrke til å avverge et selv et overrumplingsangrep fra sjøsiden; men nettopp det at smalingen gikk så fort medførte at bondesoldatene ikke var godt nok organisert, at de var dårlig utstyrt og at de ikke hadde hverken proviant eller utstyr for lengre operasjoner. Trønderne var ikke rustet til å ta opp kampen eller følge etter leiesoldatene som en organiserte styrke. Forsvaret av Trøndelag var hverken feilslått eller for dårlig, derimot var sjøforsvaret i dårlig skikk på grunn av ledelsen i den dansk-norske orlogsflåten.