Biskopene av Roma hadde ikke verdslig makt før keiser Konstantins regjeringstid. I middelalderen, etter Romas fall, måtte pavedømmet forholde seg til de mange fyrstene på og rundt Den italienske halvøy. Periodene som fulgte er kjent som det østgotiske pavedømme, det bysantinske pavedømme og det frankiske pavedømme. Med tida befesta pavedømmet sine territoriale krav på halvøya, og områdene blei kjent som Pavestatene. De følgende århundrene blei nabostatenes innflytelse på pavedømmet erstatta av mektige romerske dynastier under saeculum obscurum, den crescentiske tid og det tusculanske pavedømme.