Han reiste tilbake til Frankrike etter krigen og levde til og fra der inntil midten av 1960-tallet. Hans arbeid fra 1950-tallet ble utgitt i samlingene (1950), og (1956). Interessant nok hadde hans senere arbeid bevegd seg fra surrealismen og henimot en mer metafysisk og religiøs poesi. Etter å ha fått et mentalt sammenbrudd dro Gascoyne tilbake til England og tilbrakte resten av livet på Isle of Wight. Han synes å ha skrevet lite fra da av. Nye utgivelser fortsatte likevel å komme ut grunnet ulike «gjenoppdagelser» av hans arbeid, sammen med et antall samlinger og utvalg fra hans arbeid, utgitt på Oxford University Press, Enitharmon og andre forlag. To bøker av hans dagbøker ble gitt tilbake til ham etter å ha vært tapt for en tid og de ble utgitt i to adskilt innbundne bøker ved Alan Clodd hos Enitharmon Press. Da en tredje bok ble funnet ble en ny samling utgitt med tilleggsmateriale som var redigert av Lucien Jenkins for forlaget Skoob Books Publishing. For denne samlingen hadde David Gascoyne selv gitt hva han kalt et ‘postface’ (etterord), og det var et av de mer omfattende tekststykkene fra ham de siste årene.