Etterhvert som situasjonen kom ut av kontroll forsøkte den britiske militære sjefen i Sørøstasia, Lord Mountbatten og visekongen, Lord Wavell å få den britiske regjeringens oppmerksomhet for nødhjelp til de hungersrammede områdene. Krigskabinettet og Leo Amery, minister for India, var imidlertid likegyldig; den indiske selvstendighetsbevegelsens kamp spilte også inn. Hva statsminister Winston Churchill visste og gjorde i forbindelse med hungerskatastrofen er tildels omstridt. Noe særlig engasjement er imidlertid vanskelig å spore. I det store og det hele feilet administrasjonen i vurderingen av katastrofen, den forsto ikke at grunnlaget var problemet med synkende kjøpekraft hos de fattigste.