I Norge, og da særlig i Kristiania (Oslo), anså man lenge at klimaet var for kaldt for vannklosetter. Avføring ble ansett som smittebærende, og det var stor motstand mot å frakte den i rør, midt inne i hus. Rør med slikt innhold måtte legges utenpå, og dermed ville de fryse til om vinteren. Kloakknettet var heller ikke tilstrekkelig utbygget, og faren for forurensning av Oslofjorden var årsak til at byen var sent ute med vannklosetter. Men den største hindringen var lobbyvirksomheten fra alle som hadde næringsinteresser i avfallet fra byens tørrklosetter – dotømmere, pudrettfabrikker og gartnere som så en halv million kroner i gjødselinntekt forsvinne i fjorden. Vannklosetter ble derfor ikke vanlige i hus og leiligheter i den norske hovedstaden før et stykke inn på 1900-tallet.