Etter reformasjonen og frem til 1849 var kirken en del av staten. I Kongeloven fra 1665 krevdes det at kongen skulle opprettholde den augsburgske bekjennelse i Danmark-Norge, og skjerme de to rikene mot kjettere. Kongen ble proklamert som kirkens og geistlighetens øverste styrer, med myndighet over alt som gjaldt gudstjenester og kirkelige sammenkomster. Religionen og kirkestyrelsen var et statsanliggende, og det var ikke mulig å melde seg ut av kirken.