Hebe var et bemerkelsesverdig populært emne i kunsten etter antikken i perioden fra rundt 1750 til 1880. Det var etter å ha tiltrukket seg lite kunstnerisk oppmerksomhet både før og etter. I den senere perioden var mange avbildninger portretter av damer som Hebe, som i det minste de eneste modifikasjonene til et vanlig kostyme var en flytende hvit kjole, noen blomster i håret og en kopp å holde. De fleste kunstnere la til en ørn og en setting blant skyene. På fransk var det en spesiell betegnelse, , for kostymet. Personifiseringen vises i rokokko, (en idealiser estetisk stil med klassisk tilnærming som Joshua Reynolds ga betegnelsen til) og nyklassisistiske stiler. Selv noen svært få aristokratiske modeller tillot en viss grad av nakenhet, for eksempel delvis å blottlegge et enkelt bryst, var det oftere tilfelle at framstillingen omfattet et portrett, særskilt i full lengde og i naturlig størrelse, akkompagnert av en såkalt klassisk iscenesetting og tilbehør som formidlet modellens verdige og aristokratiske status.