Helt sist på 1700-tallet fortrengte «sylinderhatter» trekanthattene som i ulike varianter hadde vært svært populære i europeisk herremote gjennom hele 1700-tallet (mot slutten også formet som tosnutede napoleons- og admiralhatter). Den drakthistoriske bakgrunnen til flosshattene er likevel litt uklar, men hattetypen oppstod trolig som en slags relansering av de gamle, høye capotainene og andre hattemodeller av filt som var blitt «forvist» til Amerika sammen med puritanere og kvekere på 1600-tallet, men som kom tilbake i europeisk mote i videreutviklede varianter (deriblant i «wertherdrakten») i tida etter den franske revolusjonen. Ifølge kan 1796 regnes som flosshattens «fødselsår»: . Høy sylinderhatt viste seg 1789 med lavere eller konisk pull, 1803 kom hatter trukket med silke (sateng), 1805–10 kom de bløte «kastorhattene» (), 1830 «Cylinderen» eller «Røret» og 1834 den sammenfellbare «Gibusen» eller «mekaniske hatt», seinere vanligvis kalt chapeau claque («hatt som smeller med et klikk»), 1834. Tidlig på 1800-tallet videreutviklet de første høye sylinderhattene seg også til ulike typer uniformshatter, gjerne dekorert med skilt og fjær.