Dai Zhens filosofiske bidrag støttet opp om skoleretningene for Han-lærdom og evidentiell lærdom, som kritiserte den neokonfucianske Song-lærdomskolen. Selv kan han på en måte sies å stå -retningen innen nykonfucianismen nærmest. For det var især to kritikker Dai Zhen rettet mot den idealistiske retning innen neokonfucianismen. Han mente at dens fokus på introvert selvgranskning var gal, ettersom sannheten var å finne ved granskningen av den ytre verden. Dessuten mente han at de menneskelige lyster var en god og nødvendig del av den menneskelige erfaring, og at det å utestenge de menneskelige lyster fra filosofiens sfære hadde den dårlige følge at det dermed ble vanskeligere å forstå og kontrollere sine følelser, og dessuten umulig å utvikle empati for andre mennesker.