Bonnet har notert at ofringer av mennesker skjedde og ble i økende grad vanlig i den midtre kermaperioden. Ettersom det er lett ankomst til gravkamrene, kan man betvile sannsynligheten av ofringen av hustru og/eller barn når en mann døde uten støtte fra etnohistoriske bevis som støtte. Faktisk har Buzon & Judd stilt spørsmål ved denne antagelsen ved å analysere offerlevningene til de menneskeofringene. De fleste levningene er funnet i lett sammentrukket eller kontrahert posisjon liggende på siden. På grunn av det tørre ørkenklimaet er naturlig mumifisering svært vanlig. Uten de normale prosessene for nedbryting av likene, er deler intakt, som mykt materiale, hår og organiske gravgods (tekstiler, fjær, lær, negler og lignende). Gravgodset består blant annet av halskjeder av fajanse, krøtterskaller og keramikk. Skjelettsamlinger, som andre arkeologiske bevis, fortsettes å bli undersøkt og tolket på nytt etter hvert som ny forskning stiller nye krav. To nyere studier har framhevet de spørsmål som bioarkeologien stiller for skjelettmaterialet framgravd fra Kerma.