Prosessen var kontroversiell ettersom Eichmann ble bortført fra et land uten utleveringsavtale med Israel. Forsvareren Servatius bygget i stor grad forsvaret på om retten hadde jurisdiksjon til å dømme Eichmann, gitt at han var kidnappet og bortført til et land han aldri hadde vært i før, og om retten kunne være upartisk. Servatius krevde at saken straks måtte henlegges fordi Israel ikke hadde jurisdiksjon til å dømme i saken. Eichmann erklærte seg straks «uskyldig, etter tiltalen» for hvert av de 15 konkrete punktene aktoratet la frem. Forsvareren begrunnet manglende jurisdiksjon på følgende punkter: Eichmann ble lovstridig bortført fra Argentina. Tiltalen gjaldt forhold utenfor Israels territorium (ekstraterritoriell og universell jurisdiksjon), og før Israel ble opprettet, basert på lover med tilbakevirkende kraft. Eichmann hadde ikke fulle retter som tiltalt (for eksempel ville nazister innkalt som vitner straks ha blitt arrestert). Eichmann hadde ikke drept noen og heller ikke tatt initiativ til drap, han handlet bare etter ordre fra overordnet myndighet. Ifølge forsvareren utførte Eichmann «statshandlinger» (engelsk: ) som ikke kunne bli gjenstand for vanlig strafferettslig forfølgelse (tysk: ) og sto i samme strafferettslige stilling som pilotene som slapp atombomben over Hiroshima.