For resten av landet kan utviklingen ført til at det oppsto to fraksjoner, en romersk-britonsk fraksjon (som fortsatt betraktet seg selv som «romere») og en «uavhengig» fraksjon. En leder som er kjent ble kalt for Vortigern (skjønt navnet kan ha vært en tittel), omtalt av Gildas. Invasjoner fra piktere i nord og skotere fra Irland tvang befolkningen til søke hjelp fra germanske stammer. Disse germanerne, bestående av stammer som anglere, saksere, frisere og andre, i ettertid kalt for angelsaksere, begynte å bosette seg. En del britonere utvandret til Bretagne, hvilket det nå franske området fortsatt minnes i stedsnavnet, og en del utvandret kanskje videre til Gallaecia i hva som nå er nordlige Spania. Det er uansett klart at angelsakserne hadde tatt kontroll over østlige England i løpet av 400-tallet, og ved midten 500-tallet ekspanderte de inn i Midtland, og ved 600-tallet videre sørvest og nord i England. De områdene som ikke ble erobret eller direkte berørt, deler av sørlige Britannia og Wales, beholdt en del av deres romersk-britonske kultur, hovedsakelig kristendommen.