Frem til 2017 var prinsippet i hovedsak ikke lovfestet, men ble regnet som ulovfestet rett med formell lovs rang som hadde blitt utviklet og stadfestet gjennom rettspraksis, forvaltningspraksis, ombudsmannspraksis og juridisk teori. For enkelte stillingskategorier var prinsippet eksplisitt lovfestet: for eksempel i opplæringslova § 10-5 om personalet ved skolen: «Når ein må velje mellom fleire søkjarar til den same stillinga, skal det leggjast vekt på utdanning og praksis, kva undervisningsbehov tilsetjinga skal ta sikte på å dekkje, og kor kvalifisert søkjaren elles er for stillinga.» Kvalifikasjonsprinsippet ble lovfestet i § 3 i statsansatteloven av 2017; i paragrafen heter det i første ledd at «den best kvalifiserte søkeren skal ansettes eller utnevnes i ledig stilling eller embete, med mindre det er gjort unntak i lov eller forskrift» og i andre ledd at «ved vurderingen av hvem som er best kvalifisert, skal det legges vekt på utdanning, erfaring og personlig egnethet, sammenholdt med kvalifikasjonskravene som er fastsatt i utlysningen».