David var Guds yndling, men på slutten av livet hans er de ikke lenger på talefot. Davids viktigste anliggende er at han ikke er blitt forstått riktig, og med muntre anakronismer besitter han ikke bare sin egen hukommelse, men også forfatterens. Av alle fortellinger i mener David bestemt at hans er den beste. Som i Hellers andre romaner blir ikke Davids liv gjenfortalt i kronologisk rekkefølge, men er lystig fragmentert. Det er også mulig å lese romanen som Hellers grublerier over sin egne dødelighet, og en undersøkelse av det jødiske synet på livet og døden. Hvis jødene er Guds utvalgte folk, hvorfor blir de så plaget? Hva er det Gud egentlig vil?