De to første gruvene i bruk var Segen Gottes, kalt Storgruva, og Gottes Gabe, kalt Antonetta. Begge disse lå på Fjell. En tredje gruve nevnt var Treenigheds Skjærp i det samme området. Trekull og setteved ble levert mot betaling av bøndene i distriktet. Noen bønder ble også satt til kjøring til og fra verket mot en viss godtgjørelse kalt «kjørsel». Den første driftsperioden varte bare i noen få år på grunn av dårlig utbytte. Både Weibye og senere de andre partisipantene trakk seg ut. Det må likevel ha vært noe videre drift ved verket, for det var fortsatt noen ansatte ved verket på slutten av 1720-tallet. I 1738 hadde kopperverket to gruver i det som senere har blitt kalt Gullverket i Eidsvoll. Den ene av disse het Gullkisgruva. I 1742 ble det gamle kopper- og blyverket i Odalen satt i drift igjen, denne gang med stiftsamtmann Cicignon fra Kongsberg og medpartisipanter som ferske eiere. Verket fikk fornya privilegier og sirkumferensen ble fastsatt. I denne andre driftsperioden ble Langåsen gruve i Hof i Solør tatt i bruk og trulig både den søndre og den nordre Åsgruva på Rud i Nord-Odal. Gruva i Hof lå 30 km fra verket og hadde innslag av både kopper og sølv, men også da gikk det dårlig. Malmkjøring foregikk med hest og slede på vinterføre og med kløving om sommeren. I 1751 ble drifta igjen stoppa etter at berghauptmann Stuckenbrock besiktiga verket. Han anbefalte å innstille alt arbeid på grunn av at malmen var for dårlig. Etter det var det kun sporadisk drift på verket. I 1758 ble gull funnet i Gullkisgruva i Eidsvoll, og der ble det ny drift på statens regning. Bergmester Poppe inspisierte smeltehytta ved «Sand kopperverk» for å undersøke om den kunne brukes ved det nye verket i Eidsvoll. Hytta var da allerede i dårlig forfatning og for enkel for drifta i Eidsvoll. Den siste gangen kopperverket på Sand er nevnt i bruk var i 1761, da inspektør Iffert forlot verket. Interessentskapet ble kalt inn til en generalforsamling i Oslo i 1774. Det var en del videre drift i skjerp og gruver i Nord-Odal, særlig på 1800-tallet. Malm fra Bjørnstadhaugen, Suterud, Krattebøl, Åsgruvene, Holt, Kjølgruva, Storgruva og Antonetta ble sendt til Gullverket. En gang på 1900-tallet var det skjerpevirksomhet i slagghaugene og da ble både kopperkis og sølv rapportert funnet.