Den kritiske temperaturen til arbeidsmediet bør være godt over høyeste temperatur som kan oppstå i systemet. Fordampning av arbeidsmediet, og dermed betydelig tilleggsvarme, kan oppstå ved maksimale temperaturer i syklusen. Dette resulterer i relativt høy virkningsgrad for syklusen. Stigningstallet for forholdet d/d for linjen for mettet damp i –-diagrammet bør være nesten null for det trykket som anvendes i strupeorganet. Dette hindrer stort omfang av fuktighetsdannelse (dråpedannelse) eller at overheting oppstår under utvidelse. Det sikrer også at alle varmeavgiving i kondensatoren skjer ved minimum av syklusens temperatur, noe som øker den termiske virkningsgraden for systemet. Arbeidsmediet bør ha lav spesifikk varmekapasitet. Eller alternativt få atomer per molekyl per molekylvekt, og en høy andel av latent varme ved fordampning per spesifikk varmekapasitet for mediet. Dette reduserer mengden varme som kreves for å øke temperaturen for arbeidsmediet i dets tilstand av underkjølt væske til den metningstemperaturen som svarer til trykket i fordamperen. Dette skal føre til at det meste av varmen tilføres ved maksimum av syklusens temperatur, og Clausius–Rankine-prosessen vil dermed nærme seg den teoretiske Carnot-syklusen.