Skriftestolen ble oppfunnet og utviklet på midten av 1500-tallet for å komme tilrette med at det i ettertid skulle fremkomme beskyldinger (berettigede eller uberettigede) om at presten hadde kommet med upassende tilnærmelser. Ettersom presten var bundet av skriftemålets hemmelighet (som begrenser hvordan presten kan ta til motmæle) og dessuten omstendighetene rundt de hemmelige skriftemål er slik at ytre vitner kunne være blant sjeldenhetene, var problemstillingen relevant. Skridtestolen var dermed ment som en sikkerhet både for skriftefaren og for den skriftende, og på en slik måte at den skriftendes diskresjon/anonymitet ville kunne bevares så adekvat som mulig. En synode i Valencia i 1565 gikk sterkt inn for bruken av skriftestoler, og i 1614 bestemte den katolske kirke alment at skriftestoler skulle tas i bruk i kirkene.