En stor del av samlinga har tekster der et «jeg» er tydelig til stede. Det er et jeg – kanskje et dikter-jeg – som forsøker å avklare sitt forhold til verden omkring. På ett plan er det snakk om en død eller tilintetgjørelse som en nødvendig forutsetning for å fristilles fra denne verdens undertrykkende strukturer: «Det var den nødvendige tilintetgjørelsen, som bare / skjelettet kan overvinne. Utrydderne gjør sine / anstrengelser, de påkaller den ferskeste død fra sitt / eget indre, hvor de utvikler den systematisk, men jeg / er allerede død og kan ikke overvinnes».