Noen forskere som Deryck Cooke og Robert Haas har antydet at revisjonen fra 1890 var et produkt av Bruckners usikkerhet og press fra hans kolleger som Josef Schalk. Cooke omtalte det til og med som «Bruckner-Schalk-revisjonen». Leopold Nowak påpekte mot dette synet at det ikke er andre bevis for håndskrift i 1890-manuskriptet enn Bruckners egen; ifølge vitnesbyrd fra hans venner og medarbeidere var komponisten motstandsdyktig mot innblanding. Orkestreringen er fyldigere og mer storslått enn i 1887, med subtilere teksturer og harmonier, spesielt hos treblåserne, muliggjort av den økte størrelsen på denne delen av orkesteret. 1890-versjonen ble publisert i 1955, redigert av Nowak.