Arbeidervern hadde blitt et sentralt politisk tema, som var tatt opp på den politiske agendaen i flere europeiske land. Arbeiderklassen ble i perioden mer organisert, og ble også en stadig viktigere gruppe velgere. Venstre, som nylig hadde kommet i regjering, så på arbeiderne som sine velgere. Før opprettelsen av Arbeiderpartiet i 1887 var Venstre det foretrukne partiet for arbeiderne. For Sverdrup var det viktig å knytte seg til den sosial-radikale fløyen i Venstre, som i Kristiania Arbeidersamfund hadde argumentert for at Venstre skulle føre en aktiv arbeiderpolitikk. Sverdrup hadde tidligere hevdet at det kommende århundret ville være «de sosiale spørsmåls tidsalder», og det var derfor naturlig at Sverdrup tok opp arbeidervern som poltitisk tema som statsminister. For Sverdrup var det viktig at «de egentlige arbeidere» ble representert, og to arbeidere fikk også plass i kommisjonen.