I Vietnam ble bankespråket en meget vellykket måte å kommunisere for ellers isolerte fanger. Krigsfanger brukte koden for å kommunisere mellom cellene på en måte som for vaktene gikk ubemerket hen. De brukte koden til kommunisere om alt fra hva slags spørsmål forhørerne stilte (for å sikre at alle holdt seg til én konsekvent dekkhistorie), til hvem som var skadet og trengte at andre donerte beskjedne matrasjoner. Språket var enkelt å lære bort, og nyankomne fanger kunne det flytende innen et par dager. Det ble til og med brukt av fanger som satt ved siden av hverandre, men som ikke fikk lov til å snakke, ved å prikke og dytte på hverandres lår. Ved å bruke bankespråket til å bekjempe isolasjonen, maktet fangene å opprettholde en kommandokjede og holde moralen oppe.