Et av de mer tungt debatterte emner i perioden var i spørsmålet tro versus fornuft. Både Avicenna og Averroës, som begge var pensum på de nyopprettede universiteter i Europa, lente seg begge mer mot fornuft enn tro. Augustin av Hippo, hvis sentrale filosofiske tema var innenfor menneskets natur og skjebne, Kristi frelsesverk, og forholdet mellom kirken og verden, hevdet at han ville aldri tillate at hans filosofiske undersøkelser gikk hinsides Guds autoritet. Anselm av Canterbury, skolastikkens grunnlegger og kjent for sitt ontologiske gudsbevis og den objektive forsoningslære, forsøkte å forsvare hva han så på som et angrep på troen med en tilnærming som tillot både tro og fornuft.Den augustinske løsningen på problemet tro og fornuft var i den ordnete rekkefølgen først å tro, deretter å søke forståelse.