Alfa Romeo klarte ikke å skaffe finansiering til en ny bil og trakk seg ut av racing før sesongstart. BRM var i ferd med å preparere to biler med deres V16-motorer for sesongen, men trakk dem i april forut for et løp på Valentino Park i Torino, mens de forsøkte å verve Juan Manuel Fangio som teamkamerat til Stirling Moss. Dette levnet Ferrari som den eneste seriøse Formel 1-kandidaten. Denne situasjonen gjorde at FIA bestemte at verdensmesterskapet skulle kjøres etter reglene for Formel 2, med 2-liters motorer uten kompressor. Dette betød større startfelt og en bredere variasjon av biler, selv om alle løpene ble vunnet av Ferrari. Ascari vant alle de seks løpene han deltok i. Han gikk glipp av løpet i Sveits fordi han var i Indianapolis og kjørte kvalifisering for Indianapolis 500, som den første europeiske føreren overhodet. Maserati og Gordini var ikke i stand til å utfordre Ferrari, men Mike Hawthorns gode prestasjoner i sin Cooper førte til at han i 1953 fikk et sete i Ferrari. Den regjerende mesteren Fangio deltok ikke i mesterskapet etter at han ble stygt skadet i en ulykke tidlig i sesongen, men ble senere fører for BRM.