Et annet eksempel kan finnes i organiseringen av stavelser. Norsk tillater stavelser som består av en konsonant (forkortet som «K»), etterfulgt av en vokal (forkortet som «V»), som igjen følges av en konsonant (eksempel: ; KVK). Det finnes språk som har KV-stavelser (eksempel: ). De tillater ikke stavelser som ender på en konsonant (KVK eller VK). Men det finnes språk som tillater VK-stavelser, stavelser som består av en vokal etterfulgt av en konsonant, altså et språk som stavelser som på en konsonant (KVK eller KV). Norsk VK-stavelser (), men også KV-stavelser ().