Inntil 900 tønner kunne lånes ut om våren, resten måtte være reserve til seinere i tilfelle det kom flere nødår på rad. Hver mann kunne vanligvis ikke låne mer enn 8 tønner korn hvert år, men kunne låne opptil 10 tønner hvis magasinet tålte det. I nødåra på 1800-tallet kom kornmagasinet godt med. I 1811, for eksempel, lå det i mars 1 120 tønner havre og 212 tønner bygg i magasinbua, mens det i september, før korn blei levert tilbake, bare var henholdsvis 152 og 48 tønner igjen. Soknepresten på Strøm var formann i styret for magasinet med to bygdefolk som forstandere. Forstanderne fikk 5 % av overmålet som årlig lønn. Presten hadde mulighet til å holde sekretær og bruke opptil 10 % av overmålet som lønn til denne. Inntil 4 % kunne regnes som svinn av forstanderne. Tjuveri kunne forekomme. Dette kunne foregå ved at det blei bora oppunder golvet under bua slik at det kunne tappes korn fra bingene som sto over. Kornmagasinet skulle først og fremst hjelpe de fattige. Magasinet sorterte av den grunn under fattigregnskapet i Odalen, og presten måtte levere regnskap til futen hvert år sammen med resten av fattigregnskapet.