Det er ikke noen entydig definisjon på hvilke virkemidler som regnes som NPM. Større vekt på service og brukerretting. Det legges vekt på at offentlige organisasjoner er til for innbyggerne, ikke omvendt. Språklig nedfeller dette seg i at NPM-tilhengere benytter begrep fra handel eller produksjonsfæren: Pasienter eller elever kan for eksempel bli omtalt som «brukere» eller helst «kunder», og skole og sykehus kan bli omtalt som «produsent» eller «leverandør». Brukerne etter modell fra markeder har mulighet til selv å velge hvilken tilbyder som skal yte tjenester som det offentlige har gitt dem rettigheter til. Økt bruk av konkurranse og marked fordi dette anses å skjerpe krav til effektivitet. Dersom marked ikke eksisterer, kan dette skapes ved å sette ut deler av virksomheten til eksterne (utkontraktering/konkurranseutsetting) eller det kan opprettes interne markeder i organisasjonen ved hjelp av internprissetting. Virksomhet kan reguleres gjennom kontraktsregulerte avtaler mellom leverandør og bestiller. Desentralisering av beslutningsmyndighet og oppsplitting i mindre «resultatenheter» etter modell av bedrifter som har klare mål. Resultatenhetene styres med måleindikatorer som kan vurderes som oppfylte eller ikke. Belønning for måloppnåelse. Både organisasjoner, ansatte og ledere kan gis incitamenter til å yte mer gjennom bruk av prestasjonslønn, resultatfinansiering og kontrakter. Men også i enkelte tilfeller sanksjoner dersom mål ikke nås. Ledere får større rom til selv å velge hvordan virksomheten skal drives og organiseres. Ledelsen får økt press for å oppnå kostnadseffektivitet, eller gjennomføre kostnadskutt og budsjettdisiplin.