Zhuang bruker egne tonebokstaver, for å indikere hvilken tone et ord skal uttales med. Disse tonebokstavene angir ikke hvordan tonen er formet, men er definert til å representere en gitt tone. Disse tonebokstavene plasseres etter den stavelsen de angir tonen for, dvs. at dersom stavelsen slutter med en konsonant, plasseres de etter denne og ikke etter den vokalen som skal uttales slik tonebokstaven indikerer. I 1957, fikk zhuang sin egen, latinske rettskriving, med egne bokstaver for å markere toner. I 1986, endret man disse til andre bokstaver, som til da var uten verdi, for at zhuang lettere skulle la seg skrive på datamaskiner.