Hun rettet seg også mot et litt eldre publikum, de såkalte ungpikene, i (1935) samt (1952). Mens selvstendighet og viljestyrke fremheves som gode karakteregenskaper i jentebøkene, er det en mer tilpasningsdyktig og forsiktig kvinnetype som skildres i ungpikebøkene. En anmelder roste hennes evne til å nå frem til sine lesere og skrev at «[f]ru Fossum er nu årviss på julebordet med sine ungdomsbøker, og hun blir for hver gang mer og mer velsett», og mot slutten av anmeldelsen: «Jeg våger å påstå at Gunvor Fossum med sine ungdomsbøker allerede er nådd det ypperste på dette felt her i landet».