I hans bok fortsetter de emner som hadde blitt behandlet i hans bok om middelalderen. Den begynner med tiltredelsen til kong Henrik VII av England og går fram til tiltredelsen til Georg III av Storbritannia. Han avsluttet her av en særskilt grunn, han var ikke villig til å behandle regimet til Georg III, noe som førte til anklagelser om at han som historiker ikke var nøytral. Magasinet for 1828 har en artikkel om hans historieverk som var skrevet av poeten Robert Southey og som øste bebreidelser over Hallam: «en produksjon av en utgjort partitilhenger” som ”raker i asken av lenge glemte og tusen ganger begravde baktalelser for å kunne stable kritikk mot alle som støtter de etablerte institusjoner i landet». Hallams syn på den konstitusjonelle historie var at det skulle inneholde kun så mye av tidens politiske og generelle historie som hadde direkte innvirkning på bestemte endringer i samfunnets organisering, inkludert juridiske som geistlige institusjoner. Det var hans kjølige behandling av slike «hellige navn» som Karl I av England, Thomas Cranmer og William Laud som vekket Southeys indignasjon. Southey hadde selv glemt at den samme behandling og historiske mål ble benyttet på andre historiske figurer og de førstnevntes motstandere.