Henrik var da på slottet sitt i Bures, Normandie, der fire av hans riddere, Hugh de Morville, William de Tracy, Reginald FitzUrse og Richard le Breton tok utbruddet hans bokstavelig. De dro nå tilbake fra Normandie til Canterbury i den hensikt å tvinge Becket til å trekke tilbake ekskommunikasjonen; og hvis det mislyktes, tvinge ham med seg tilbake til Normandie. Ifølge erkebiskop Edward Grim av York og munken Gervase av Canterbury (som senere var med til å gravlegge Becket) plasserte de fire ridderne sine våpen under et tre utenfor Canterburykatedralen og gjemte rustningene sine under kappen før de gikk inn i katedralen. De forklarte Becket at han måtte bli med dem til Winchester for å innberette sine handlinger, men det nektet han. Først da hentet de sine våpen og kom tilbake. Med sverdet dradd, mens munkene sang vesper, gikk de frem til ham. Reginald FitzUrse begynte å dra i ham, men Becket skubbet ham vekk: «Ikke rør meg, Reginald! Du skylder meg troskap og underkastelse. Du og dine sammensvorne opptrer som gale folk.» Da dro FitzUrse til ham med sverdet, som kuttet av ham toppen av hodet. Han fikk enda et slag mot hodet, men stod oppreist. Ved det tredje hugget falt han på knær og albuer, og sa lavt: «I Jesu navn og under kirkens beskyttelse er jeg parat til å dø.» Han fikk enda et slag. Den fjerde ridderen holdt folk unna og hindret innblanding.