Den første dagen gjennomfører de , det vil si at de går sju runder rundt den hellige bygningen Kaba (pkt. 2). Kaba fungerer som et symbol på Guds enhet, derfor blir vandringen rundt Kaba et symbol på hvordan man som menneske bør plassere Gud i bevissthetens sentrum. Etter tawaf gjennomføres , som er en rituell aktualisering av Ibrahimlegenden: pilegrimene drikker av Zamzam-brønnens vann og går eller løper syv ganger mellom de to høydene Safa og Marwa. Hele strekningen er i dag bygget inn i Al-Harammoskeen, og vandringen foregår under tak (pkt. 3). Dagen etter, den 8. hijja, vandrer alle pilegrimene til Mina, hvor de mediterer natten gjennom (pkt. 4). Den 9. dhu al-hijja vandrer pilegrimene til Arafat-sletten, ved Jabal Rahma («barmhjertighetens fjell»), 15 km fra Mekka (pkt. 5). Dette var stedet hvor Muhammed holdt sin avskjedspreken. Her gjennomføres (), mens pilegrimene søker en tilstand av selvransakelse, anger og bønn om tilgivelse. Den som her på denne dagen ber om tilgivelse av et oppriktig hjerte, vil bli tilgitt sine synder. Muhammed sa at «Den beste bønnen er bønnen på Arafat-dagen», og denne dagen og wukuf er et av høydepunktene under hajj. Natten mellom 9. og 10. hijja vandrer pilegrimene tilbake til Mina og Mekka, og gjør et opphold i Muzdalifa (pkt. 6). Når de om morgenen den 10. hijja kommer tilbake til Mina, skal hver pilegrim kaste syv stener på en av de tre søylene der (pkt. 7). Disse stenene symboliserer Ibrahims stening av Djevelen. Den 10. hijja er også dagen for muslimenes festdag (), som de feirer til minne om Ibrahims lydighet. Nå slaktes det (pkt 8) kameler, geiter og sauer som ofres til Gud for å uttrykke glede over at ofringen av Ismail ikke ble fullført. Festen holdes over hele den islamske verden, både blant pilegrimene og hjemmeværende, og regnes som en av islams to store høytider, sammen med id al-fitr.