Men igjen intervenerte den britiske kolonimakten med utgangspunktet i London i de politiske forholdene på Ceylon, den såkalte som i 1931 innført universell stemmerett og folkestyre basert på stemmevelgernes foretrekkelse i skarp strid med både singalesiske og tamilske elite som av ulike grunner nektet å akseptere en ny konstitusjon med bred folkelige representasjon gjennom stemmerett. Dette skjerpet den etniske dimensjonen og gjort de indiske tamilene som hele tiden beholdt deres identitet som en innvandrergruppe, til et ytterlig alvorlig stridsspørsmål av demografiske karakter. Tamilene som hadde allerede blitt en minoritet tross deres privilegier, satt seg sterkt mot reformen fordi de fryktet at lavkastetamilene skulle bryte politisk sett med høykasteeliten. Ramanathan dro til Storbritannia for å argumentere mot reformen, men mislykkes fordi den britiske kolonimakten vil ha eller vidtrekkende selvstyre basert på demokratiske styresett med valgdemokrati på tvers av kaste, klasse og etnisitet på Ceylon. Det srilankiske parlamentet som ble valgt inn i 1931 hadde 46 seter for de som blir valgt inn og åtte seter for de som ble nominert, 56 % gikk til singaleserne mens bare fem seter gikk til tamilene.