En gang mellom 15. mai og 17. juni 326 fikk Konstantin sin eldste sønn Crispus, som han hadde med Minervina, grepet og henrettet med «kald gift» ved Pola (Pula, Kroatia). I juli fikk han sin hustru, keiserinne Fausta, drept på vegne av sin mor Helena. Fausta ble etterlatt til å dø i et overopphetet bad. Deres navn ble fjernet fra mange inskripsjoner, referanser til deres liv i de skriftlige opptegnelsene ble slettet, og minnet om dem begge ble fordømt. Eusebius, eksempelvis, fjernet lovprisningen av Crispus ut av senere kopier av sin kirkehistorie , og hans inneholdt ingen omtale av hverken Fausta eller Crispus i det hele tatt. Få antikke kilder er villig til å diskutere mulige motiver for henrettelsene, de få som gjør det, gir lite overbevisende rasjonaliseringer, og er av senere opprinnelse og generelt lite tillitvekkende. På den tiden da henrettelsene ble gjort var det vanlig å anta at keiserinne Fausta var enten i et utillatelig forhold til Crispus, eller det ble spredt rykter om dette. En populær myte oppsto, modifisert til hentyde til legenden om Hippolytos-Fedra, som antydet at Konstantin myrdet Crispus og Fausta for deres utuktighet. En kilde, den hovedsakelig fiktive , antagelig ført i pennen på 700-tallet av Johannes av Damaskus, gjør forbindelsen til den nevnte legenden enda mer direkte. Som en tolkning av henrettelsene, hviler myten kun på «det spinkleste bevis»: kildene som hentyder om et forhold mellom Crispus og Fausta er av sen dato og generelt ikke troverdige, og forslag fra moderne tid mener at Konstantins «gudelige» edikter av 326 og at de såkalte uregelmessighetene til Crispus ikke kan støttes på noe bevis i det hele tatt.