Dette området ved Amazonas var dominert av innfødte , som av ekspedisjonens medlemmer feilaktig ble tatt for å være fryktinngytende kvinnelige krigere. Orellana fortalte senere om seieren til de stridslystne icamiaba-«kvinnene» over de spanske inntrengerne til Karl V, som mintes amasonene i gresk mytologi og kalte elva Amazonas. Selv om det var dette navnet som skulle vedvare for ettertiden, så henviste imidlertid ekspedisjonen selv til elva som («Stor elv»), («Ferskvannshavet») eller («Kanelelva»). Orellana hevdet at han hadde funnet store kaneltrær der, med andre ord en kilde til et av de viktigste krydderne som kom til Europa fra Østen. Faktum er at ekte kanel ikke vokser i Sør-Amerika, men andre beslektede planter som inneholder kanel (av familien ) finnes dog, og Orellana må ha observert noen av disse. Ekspedisjonen fortsatte ytterligere 1200 km til Amazonas' munning, som den nådde 24. august 1542. De hadde dermed vist i praksis at den store elva var seilbar, og hadde gjennomført en av de mest usannsylig vellykkede reisene i historien.