Også venstresiden, med dets fokus på klassekamp og internasjonal solidaritet, ble sett på som et hinder. Sosioøkonomiske konfliktlinjer ble betraktet som «ikke-tyskt», og klassekamp og internasjonal solidaritet ble fordømt som en «jødisk-marxistisk svindel». Fagforeningene ble knust, i tillegg til andre institusjoner som kunne begrense Hitlers makt. Klassekampen ble forsøkt avviklet, og klassebevissthet avvist, og målet var å få arbeidere til å glede «seg over arbeidsgivernes gevinst», og få arbeidsgiverne til å glede seg over arbeidernes arbeid. Med fagforeningene borte fikk næringslivet frie tøyler i sine anliggende. Lønninger ble fryst på et lavt nivå sommeren 1933, og det ble slutt på kollektive forhandlinger. Sammen med kartellisering av næringslivet ble forholdene lagt til rette for bedringen av profitt.