Louis Masterson representerte noe helt nytt: En norsk forfatter som ble et varemerke, og solgte bedre i kiosker og på bensinstasjoner enn oversatte forfattere. (Norske forfattere som skreiv for kioskmarkedet hadde tidligere vært nokså anonyme. Pseudonymet Louis Masterson kan også tyde på at Bladkompaniet mente han ville selge bedre hvis leserne trodde han var fra USA.) Masterson ble samlerobjekt. Arnesen ga ut hele serien i stive permer og solgte den til lesere som ville ha den på stasplass i stua si.