Tonebokstaver fungerer på samme måte. Vi tar utgangspunkt i bildet til venstre, men her skal vi ikke bruke tall som kan være tilfeldig, og forskjellig fra språk til språk, det er ingen grunn til at 5 skal være den høyeste tonen, den kan like godt være den laveste, og det er ikke mulig at et språk gjør forskjell på 5 toneleier, men kanskje bare 3, og derfor ikke har behov for tallene 1-5. I stedet forestiller vi oss at tonene plasseres på et sett notelinjer. På notelinjer er det alltid den øverste notelinjen som holder den høyeste tonen, mens den laveste holder den laveste. En tonebokstav ser ut som en loddrett strek (|) som plasseres etter den stavelsen den indikerer tonen for, og et lite merke på venstre side indikerer hvilket toneleie tonebokstaven indikerer, f.eks. indikerer ˧ tredje toneleie, mens ˦ indikerer det fjerde. Ved å sette sammen opptil tre tonebokstaver, kan man vise tonens kontur. Den tredje tonen i kinesisk, som markert på bildet, vil skrives som ˨‌˩‌˦. Vi ser hvordan punktene indikerer at tonen begynner på det andre toneleiet, synker ned til det første, før det går opp til det fjerde.