I slutten av 1839 fikk Ingemann en henvendelse fra sin gode venn og sogneprest Ferdinand Fenger i Lynge ved Sorø. Her ble Ingemann oppfordret til å skrive et juledikt til familiens barn, etter at han to ganger før hadde skrevet dikt til Fenger-familien. Utgangspunktet for julediktet var derfor ikke tenkt til kirkebruk, men det sies at Ingemann hadde familiens barn og sognegården for øye. Salmen ble senere allikevel opptatt i en salmebok mens han levde, og så brukt til gudstjenester. Ingemann ble siden møtt med en del kritikk.