Da far og sønn Gordian I og Gordian II ble erklært keisere i provinsen Africa (dagens Tunisia og vestlige Libya), oppnevnte det romerske senatet en komité på tjue menn i Jupitertempelet, blant dem også Balbinus, for å samordne operasjonene mot den eksisterende keiseren Maximinus Thrax, som var dårlig likt. De to selvutnevnte keiserne i Africa, som senatet godkjente, ble nedkjempet og drept innen en måned. I frykt for hevnen til Maximinus Thrax, som da reiste mot Italia og Roma, utnevnte senatet to av sin egne, Pupienus (Marcus Clodius Pupienus Maximus) og hans kollega Balbinus, som nye keisere den 22. april 238. «Ettersom den ene var seksti og den andre syttifire år, hadde de begge oppnådd alderens full modenhet og erfaring», slik Gibbon valgte å uttrykke det. Disse to medkeisere var noe nytt i romersk historie. Med tidligere medkeisere, slik tilfellet var med Marcus Aurelius og Lucius Verus, hadde det vært en klar forståelse av at den ene av de to var den eldste og fremste keiseren. Balbinus og Pupienus var likestilte, begge delte til og med posisjonen som .