Den franske nasjonalforsamlinga sprang ut av stenderforsamlinga som åpna i Versailles 5. mai 1789. Etter at tredjestandens forslag om at alle deputerte skulle ha én stemme uansett stand var blitt tilbakevist av kongen, konstituerte tredjestanden seg 17. juni som landets nasjonalforsamling, og inviterte deputerte fra de privilegerte stendene til å slutte seg til enkeltvis. Abbé Sieyès spilte en sentral rolle på dette møtet. Ved ballhuseden forplikta representantene seg til ikke å gå fra hverandre før landet hadde fått en ny grunnlov, og fra 9. juli kalte nasjonalforsamlinga seg grunnlovgivende nasjonalforsamling ().