Knut aksepterte tilsynelatende hennes betingelser og de ble gift i juli 1017. Ekteskapet befestet hans kongemakt utad og styrket hans legitimitet i det engelske folks øyne. Ekteskapet synes også vellykket, og antydet også at var kjærlig. Han tok henne med på råd i politiske saker. Hun satt i statsrådet, og sammen med Torkjell Høge var hun kongens stedfortreder når han var på reise. Hun figurerer som vitne med sin underskrift på mange av de bevarte dokumenter og chartere, og dermed også som garantist for gyldigheten av de gjeldende rettskrav. Hennes underskrift følger like etter Knuts, før Torkjell, erkebiskopene og stormennene. Senere utropte han Hardeknut, sin sønn med Emma, som ble født i 1018, som sin tronarving. Sine to sønner med Ælfgifu (eller Alfiva som hun var kjent i norrøn historieskrivning), Harald Harefot (født ca 1015) og Svein Knutsson (ca. 1016), ble holdt på sidelinjen angående arverekkefølgen til tronen. Emma født også en datter, Gunhild, en gang rundt 1019.