På den tiden da Julius Cæsar ble drept på , det vil si 15. mars 44 f.Kr., drev Octavius med sine studier og fikk militær opplæring i Apollonia i Illyria. Han avslo rådet fra en del militæroffiserer om å søke tilflukt hos troppene i romerske Makedonia og seilte istedet til romersk Italia for å forvisse seg om at han hadde en mulig politisk framtid eller sikkerhet. Etter å ha gått i land ved Lupiæ i nærheten av Brundisium fikk han høre innholdet i Cæsars testamente, og da besluttet han å bli Cæsars politiske arving i tillegg til å være arving til to tredjedeler av hans gods og eiendeler. Ettersom Cæsar ikke hadde noen legitime barn, hadde han adoptert sin grandnevø Octavius som sin sønn og hovedarving. Ved adopsjonen tok Octavius sin grandonkels navn, . Romere som hadde blitt adoptert inn i en ny familie beholdt vanligvis sitt gamle i det historiske familienavnet, eksempelvis for en som hadde vært en Octavius, for en som hadde vært en Aemilius, etc. Det er ingen bevis for at han noen gang bar navnet , antagelig for at det ville ha gjort hans beskjedne herkomst for opplagt. Til tross for at han aldri offisielt bar navnet har det vært sedvane blant historikere å referere til den nye Cæsar i tiden mellom hans adopsjon og hans antagelse i 27 f.Kr. under navnet Augustus, som . Marcus Antonius anklaget senere Octavius for at han hadde klart å bli Cæsars adoptivsønn ved seksuelle tjenester, men Suetonius, i hans verk («Livet til de tolv cæsarer»), beskrev Antonius' beskyldninger som politiske ærekrenkelser.