Han blir aktivt støttet av moren sin Babette, som selv var en tysk-jødisk migrant som siden har konvertert til Church of England, overvinner Winton en rekke byråkratiske hindringer for å få flest mulig flyktningene ut av landet. Han samler også inn donasjoner, og leter etter fosterfamilier for barna som blir tatt med til England. Et kappløp mot tiden begynner når det er uklart hvor lenge grensene vil forbli åpne før den uunngåelige tyske invasjonen. Femti år senere, mot slutten av 1988 er Winton i 70-årene, rydder han opp i noen av papirene på kontoret sitt - noe hans kone Grete ba ham gjøre. Han finner igjen sine gamle dokumenter hvor han registrerte arbeidet sitt for BCRC, med fotografier og lister over barna de ønsket å bringe i sikkerhet. Men Winton klandrer fremdeles seg selv for ikke å kunne redde enda flere.