Tunnelen var plaget med sprekker, stor vannintrengning og mindre steinras, og mange mindre reparasjoner måtte gjøres opp gjennom årene. Dessuten var tunnelen lav, og det gjorde det vanskelig å forsegle taket med betong for å stoppe vanninntrengningen og rasene. På begynnelsen av 1910-tallet ble taket sprengt ut med 1 meter, og det ble bygd et 60 cm tykt betonghvelv. Alt på et tidlig tidspunkt ble det bygd forlengede betongportaler i begge ender av tunnelen, for å beskytte åpningene mot snøras.