Allerede før han fylte 20 år hadde han komponert en serie med arbeider, sangsyklusen , en strykekvartett og en suite for orkester. Senere studerte han musikkomposisjon med Ferruccio Busoni, og skrev sin første symfoni. Busoni fikk stor betydning for Weills senere verk, og for hans operaestetikk. Selv om han hadde noe suksess med sitt første modne arbeid av ikke-scenisk musikk, sterkt influert av Gustav Mahler, Arnold Schönberg og Igor Stravinskij (som for eksempel eller ), tenderte Weill mer og mer mot vokalmusikk og musikkteater.