Forståelsen av akademisk frihet som en særegen verdi kan spores tilbake til begrepet i tysk universitetsdebatt på 1800-tallet, som handlet om de vitenskapelig ansattes rett til å utøve embetene sine gjennom undervisning og forskning uten innblanding fra statlige byråkrater, uten å be om tillatelse og uten fare for represalier. Motsatt hadde studentene (); studentene ble ansett som voksne med frihet og evne til å ta ansvar for sin egen læring. Den akademiske friheten handlet i dette perspektivet om å skape en spesiell plass for akademiske institusjoner i en byråkratisk og autoritær stat, og beskytte forskning og høyere utdanning mot utidige byråkratiske inngrep.