Sarrautes forfatterskap, inkludert romanene («Mellom liv og død», 1968), («Bruken av tale», 1980), og («Du elsker ikke deg selv», 1989), har blitt oversatt til mer enn 30 språk. Hennes bøker har ofte blitt referert til som «vanskelige» som et resultat av hennes eksperimentelle stil og opphevelse av tradisjonelle litterære konvensjoner. Sarraute feiret den litterære «karakter»s død og la hennes fremst verdisetting på skapelsen av en trofast avbildning av psykologiske fenomen, som i hennes lange novelle , bestående utelukkende av indre monologer, og romanen (, 1959) som fokuserte på en ung manns besettelse av å arve sin tantes leilighet. At perspektivet og synsvinkelen jevnlig skiftet i hennes tekster bidro på den ene siden å underminere forfatterens hånd mens det samtidig omfavnet mangelen på sammenheng som finnes i det virkelig liv.