Krigen førte til økt eksport av gurkhasoldater fra Nepal. Engelskmennene hadde ikke interesse av annen import fra det lutfattige landet, så tilgangen på gode kolonisoldater minska interessen for å legge Nepal inn under kolonien India. Herskerne i Nepal fortsatte riktignok å sette seg mot rekrutteringa helt til 1885, da ei ny gruppe Rana-er ved makta gjorde en avtale som tillot Storbritannia å rekruttere i Nepal. Kanskje det viktigste Jang Bahadur Rana oppnådde var å befeste sin posisjon som høyt verdsatt alliert for imperiet. Nå ble han betrakta som en garantist for herredømmet i India. Dermed oppnådde han den posisjonen han hadde søkt da han dro til Europa i 1850: Han hadde kolonimaktas støtte, og kunne samtidig holde det nepalske samfunnet isolert fra for mye engelsk innflytelse. Sett fra Jang Bahadur Ranas synsvinkel, ble innsatsen i det store indiske opprøret hans største og viktigste utenrikspolitiske og militære suksess.