På 1800-tallet ble «radikal» i mange land i Europa og i Latin-Amerika en betegnelse på en progressiv liberal ideologi inspirert av idealene fra den franske revolusjon. Retningen fikk innflytelse i mange europeiske land i etterkant av revolusjonene i 1848, og stod i motsetning til en mer sosialkonservativ orientering innenfor liberalismen. Den radikale retningen gikk inn for reform av stemmeretten for å gi stemmerett til flere grupper og på likere vilkår. Retningen var også knyttet til generell fremskrittsvennlighet, sekularisme, pressefrihet og ulike andre progressive saker. Det radikale partiet ble det statsbærende partiet i den tredje franske republikk fra 1899. Også i andre land organiserte radikalere seg i formelle liberale politiske partier, som Venstre i Norge, Venstre i Danmark, Liberalerna i Sverige og Deutsche Demokratische Partei i Tyskland. I Norge ble bl.a. avisen regnet som radikal, forstått som progressiv-liberal. I Norge var mye av venstrebevegelsen – det vil si partiet Venstre og partiets omland – radikale i denne fremskrittsvennlige eller progressive betydningen. Det samme var kvinnesaksbevegelsen.