Alania ble en viktig bufferstat under krigene mellom Det bysantinske rike og invaderende islamske arabere på 700-tallet. Theofanes bekjenneren, en bysantinsk geistlig, har etterlatt en redegjørelse av Leo III reise til Alania tidlig på 700-tallet. Leo reiste over fjellpasset og inngikk en allianse med alanerne, men ble forhindret å reise tilbake til Konstantinopel. Etter flere opplevelser i Nord-Kaukasia klarte Leo komme seg ut av sin vanskelige situasjon og tilbake til den bysantinske hovedstaden. Etter at khazarers rike falt sammen søkte Alania jevnlig beskyttelse hos de bysantinske og georgiske herskerne. Det var jevnlig med georgiske misjonærer i Alania og alanske soldater ble jevnlig benyttet av herskerne i Georgia i kampen mot de muslimske naboene. På slutten av 1230-tallet ble alle de kristne statene, Alania, Georgia, og Vladimir-Suzdal, invadert av mongolske erobrere. Krigene mot den muslimske Timur Lenk på 1300-tallet påførte Alania det endelige nederlag og tynnet ut landets befolkning. De som ikke ble drept eller gjort til slaver av mongolene og Timurs soldater, brøt ut i tre grupper. En gruppe trakk seg opp i fjellene og ble opprinnelsen til to ossetiske folkegrupper. En annen gruppe forflyttet seg inn i det østlige Europa og bevarte sitt språk og kultur som jassikfolket fram til 1400-tallet. Den tredje gruppen ble tatt opp i den mongolske horde og forsvant fra historien.