Ved et kirurgisk inngrep øker risikoen for dannelsen av blodpropp som følge av immobilisering. Dette resulterer i redusert blodgjennomstrømning sammenlignet med når man er i aktivitet både på grunn av avklemming av kar og redusert muskelpumpe som normalt presser blod tilbake til hjertet (en venøs stase). Kirurgi stimulerer også til trombedannelse fordi det gjøres et planlagt traume mot vevet (hvor blodkar avrives og trigger koagulasjonskaskaden). Størrelsen og lokalisasjonen på det kirurgiske inngrepet avgjør pasientens risiko for blodpropp. Ved større operasjoner er det derfor veletablerte rutiner for å forebygge trombose både mekanisk (gjennom mobilisering og bruk av kompresjonsstrømper) og medikamentelt (ved tidsbegrenset bruk av antitrombotika). Et annet begrep for dette er Ved mindre kirurgiske inngrep regnes risikoen for blodpropp som komplikasjon som såpass liten at det ikke gis medikamentell tromboseprofylakse. Bruk av medikamentell tromboseprofylakse avhenger også av pasientens komorbiditet, tidligere trombotiske hendelser, alder og evne til å ta medikamentene som forskrevet. Bruk av antitrombotika ved kirurgi er alltid en balansegang ettersom risiko for blodpropp må veies opp mot risiko for blødning: Utilsiktet blødning kan komplisere både det kirurgiske inngrepet og postoperative forløp. Antitrombotika administreres derfor etter strenge nasjonale retningslinjer. Som eksempel gis det antikoagulantia som tromboseprofylakse ved hofte- og knekirurgi, mens øyekirurgi ikke behøver profylakse mot blodpropp.