Ifølge forfatningen av 1922 var Storbritannias konge fristatens statsoverhode. Han ble representert av en generalguvernør (irsk: ). Utøvende myndighet lå hos kongen, og den ble utført av generalguvernøren, som utnevnte et utøvende råd (regjering) til å . Det utøvende råd ble ledet av en president (statsminister). Praksisen var imidlertid den at statsministeren ble nominert av fristatens parlament (Dáil) og kun formelt ble utnevnt av generalguvernøren. Statsministeren nominerte deretter de resterende medlemmene av regjeringen. Med få unntak ble det forventet at generalguvernøren skulle handle etter råd av regjeringen. Forfatningstillegg nr. 27 av 11. desember 1936 avskaffet embetet som generalguvernør.