Romersk seier i samnitterkrigene førte til romersk dominans over Den italienske halvøy, hovedsakelig fra elven Po og sørover til byene i Magna Graecia, det greske området i sørlige Italia, inkludert Sicilia. Denne dominansen ble uttrykt i et kollektiv allianser mellom Roma og byene og samfunnene i Italia på mer eller mindre fordelaktige betingelser avhengig om det gitte byten hadde frivillig alliert seg med Roma eller blitt beseiret i krig. Disse byene var i teorien uavhengige, men i praksis hadde Roma retten til kreve tributt fra dem i form av penger eller et bestemt antall soldater: ved 100-tallet f.Kr. bidro de italienske allierte mellom en halv og to-tredjedeler av soldatene i de romerske hærene. Roma hadde også full kontroll over de alliertes utenrikspolitikk, inkludert deres samhandling hverandre. Bortsett fra den andre punerkrig (krigen mot Kartago), hvor Hannibal hadde en del begrenset suksess med å vende en del italienske samfunn mot Roma, var de italienske samfunn stort sett tilfreds med å forbli klientstater av Roma i bytte med lokalt selvstyre.