Sakprosaboken (2001) ble på mange måter et gjennombrudd i hennes karriere, ved at hun nådde ut til nye lesergrupper både i hjemlandet og i andre deler av verden. I boken beskriver hun hvordan hun reiste rundt i USA og forsøkte å klare seg på det hun kunne tjene i de absolutt lavest lønnede yrkene i ulike delstater. Hun arbeidet blant annet som stuepike på et motell og som vaskehjelp. Konklusjonen hennes var at det var nærmest umulig for innbyggere i USA som lever under fattigdomsgrensen, å klare seg på lønnen fra én fulltidsjobb, og likeledes at det var nær umulig for denne delen av befolkningen å klare å tjene nok penger til å forbedre sine egne levekår. Det fremgikk også at særlig mange kvinner og innvandrere satt fast i en tilværelse der utsiktene til et bedre liv med et minstemål av økonomisk trygghet og forutsigbarhet var ikke-eksisterende.