Lojalitetskonfliktene svekket mon arkiet, og oppmuntret aristokratiet til å fremme sin egen overlevelse og framgang framfor kongeriket. Bitter borgerkrig fulgte også etter Ludvigs død fram til traktaten i Verdun i 843 hvor Karl den stores veldige rike ble delt mellom Ludvigs gjenværende sønner: Vestfranken ble regjert av Karl den skallede (som hans yngste sønn ble kalt); Østfranken ble regjert av Ludvig den tyske; Midtriket ble regjert av Lothar I. Sistnevnte, den eldste, beholdt tittelen som keiser og fikk et kongerike som omfattet de to keiserlige byene Roma og Aachen, men hadde ingen autoritet over Ludvigs rike i Tyskland eller Karls rike i Vestfranken. Ved Lothars død i 855 ble hans Midtrike selv delt og Ludvig og Karl gikk i krig over denne besittelsen.