Begrepet psykolog kom i bruk på norsk på 1800-tallet og betegnet personer med kunnskap om . Det ble brukt dels om forskere med bakgrunn i ulike disipliner, og dels som et løsere og mer generelt begrep i allmennspråket; f.eks. kunne begrepet psykolog brukes om en kunstner som skrev eller uttrykte seg innsiktsfullt om sjelelivet (sammenlign psykologisk roman). Særlig etter etableringen av den første norske utdanningen i psykologi, magistergraden, ble begrepet fra 1920-årene til 1973 brukt på norsk om personer med utdanning eller forskningskompetanse i psykologi. Med Psykologloven fra 1973 ble retten til å bruke psykolog som tittel sterkt innsnevret i Norge og knyttet til godkjenning til å utøve yrkespraksis innen klinisk psykologi. definerer psykolog delvis som «person med psykologi som fag» og delvis i den bredere, uformelle betydningen omtalt over som «menneskekjenner».