Når det begynner å skje uforklarlige ting i bygda, som at to ulver herjer i saueflokkene i nabogardene, men sparer Håberg, begynner ryktene å gå. Noen mener til og med å ha sett Solvi og faren Halt-Andrias kaste ulvehamen og bli menneske. Til slutt kan ikke Anders annet enn tru på at Solvi farer med gand, og han jager henne og sønnen fra garden. I det Solvi og gutten ror under en berghammer, utløses et steinskred som tar dem med seg i dypet. Anders legger det på seg sjøl at han har ønska dem av vegen, og knuges en periode av anger og skyldfølelse. I virkeligheten er det Petter som har arrangert skredet. Petter utvikler seg i det hele tatt til Anders' motsetning og motstander. Kontrasten mellom to motpoler er et tilbakevendende tema hos Duun, både i og i forfatterskapet forøvrig. Under jakten på Solvi og Andrias merker Anders at han sjøl blir som et dyr. Anders' møter med presten etter dødsfallene har likhetstrekk, eller intertekstualitet, med Bjørnsons novelle .