Allerede i 1438 lyktes det landherrene å sabotere denne ved å sanksjonere en rekke privilegier, men en fullstendig harmonisering av interessene til landherrene og stendene var det ikke lengre mulig å få i stand. Den 5. juni 1444 besluttet den betydningsfulle hansabyen Soest seg for å ikke lenger anerkjenne overhøyheten til Kölns erkebiskop Dietrich von Moers, men i stedet underordne seg hertugdømmet Kleve. Og slik oppstod Soestfeiden fra 1444 til 1449 mellom Soest og erkebiskopen av Köln. På Soests side stod ved siden av Kleve og tallrike westfaliske stater, fremfor alt også den mektige hertugen Filip III av Burgund. For hans vedkommende var ikke dette bare et spørsmål om graden av frihet til en by, men om maktfordelingen i det vestlige Tyskland som helhet. I 1447 ble byen Soest beleiret av en 12 000 mann sterk soldathær, som likevel ikke klarte å innta den. Makten over byen Soest og dens umiddelbare omgivelser, det såkalte , vekslet således mellom hertugen av Kleve og grevskapet Mark.