Reformasjonen er et av de store vendepunktene i europeisk historie, og førte til at den vestlige kristenhet ble delt i to; den katolske og den protestantiske. Martin Luther, som slo opp de 95 tesene om avlatshandelen på Wittenberg kirke i 1517, stod i en lang tradisjon av kritikk mot kirken. Det hadde allerede vært flere reformatorer i Europa, for eksempel John Wyclif og Jan Hus. Luthers suksess skyldtes imidlertid i stor grad det at han ville gi de verdslige fyrstene myndighet over kirken, religionsutøvelsen og kirkelig eiendom. Dette var fristende for mange av de europeiske kongene. I flere land, også i Norge, hadde det gjennom hele middelalderen foregått en kamp mellom kongemakten og geistligheten om hvem som skulle ha kontroll over kirken. Et kjent eksempel er kong Sverre Sigurdssons konflikt med erkebiskop Eirik Ivarsson, som endte med at Sverre ble bannlyst i 1198. De europeiske kongenes ønsker om makt over kirken er likevel ikke den eneste forklaringen på reformasjonens gjennomslag; dette var også en bred folkelig bevegelse i mange land. I Norge var det, trolig på grunn av landets avsidesliggende geografiske plassering, ingen slike bevegelser eller forkjempere for reformasjon.