Ibrahim var aboluttistisk monark av vesen, til levesettet asketisk uten distraksjoner. Han fattet sine beslutninger uten særlig konsultasjon, stort sett upåvirket av hoffet og byråkratiet. Nær maktens tinde var det få personer å regne med — hans lærde krigersønn Abu al-Abbas Abdallah, hans kammerherre Muhammad ibn Korhob og hans etterfølger Hassan ibn Nakib, og to hensynsløse slavegeneraler kjent som Ma'imun og Rashid. Men fremfor alt var det hans mor, som krønikene ærbødig kaller («øverstedamen») og karakterisert som den eneste hvis mening Ibrahim respekterte eller som hadde noen egentlig innflytelse over ham (skjønt han også kunne tillate seg å ydmyke henne — i en offentlig tvist der hun skyldte noen kjøpmenn 600 dinarer, dømte han i hennes disfavør og tvang henne til å betale).