Teksten og fortellingen har gjennomgått svært mange faser og stilskifter. Den første versjonen av sagaen ble skrevet på midten av 1200-tallet, «med støtte i mundlig bygdetradition, litterære forbilleder og folkelige sagnmotiver». Denne versjonen av sagaen er tapt i vår tid, men deler av stoffet er bevart i Landnámabók og i Þorleifs þáttr jarlsskálds. Da Sturla Tordsson skrev sin versjon av Landnámabók ca 1270-80, ser det ut som om han har kjent og brukt Svarfdæla saga i sin eldste versjon. På 1400-tallet ser det ut til at sagaen har blitt utvidet og omarbeidet, «efter den nye tids smag, for barokke overdrivelser» eller «in its late extant form, the saga is marked by an element of stylistic extravagance». Sagaforskeren Jónas Kristjánsson mener at det er påfallende stilforskjeller mellom det nye tilføyede stoffet i første del («udførlige beskrivelser av deres bedrifter på vikingetogter i sagnhistoriske omgivelser; indflydelse spores hovedsagelig fra foraldersagaer som Orvar Odds saga») og «en særdeles klodset og ubehjelpelig» hoveddel av lokalt tradisjonsstoff, som også i seg selv er svakt sammenredigert.