Dialekten i Rana (ranværing) har både vestnorske og østnorske språktrekk. I motsetning til vestnorsk har den kløyvd infinitiv, gamle jamvektsord har a-ending (å vara, å svara, å søva, å løva), mens overvektsord i hovedsak er apokopert (unntatt er verb med stammeending -j: å hesje, å herje, å belje). Ranværing har tjukk l for både norrøn rd og l (østnorsk språktrekk). Personlig pronomen 1. person entall er , nektingsadverb eller (mange unge sier ). På grunn av tett kontakt over grensen gjennom flere hundre år har svenske lånord funnet veien inn i ranværingsdialekten.