Så sent som høsten 1944, mens Evensen ifølge etablert, norsk historieskrivning skal ha vært en notorisk kommunistjeger, ble han offentlig ydmyket av svensk politi. I svenske aviser kunne man i slutten av august 1944 lese overskrifter som «Norsk LO-mann hindret i å tale av Statspolisen». Evensen, som på denne tiden var i ferd med å bli utnevnt til sjef for Flyktningkontoret ved den norske legasjonen, hadde da forsøkt å reise til Dalsland for å tale på en folkehøyskole. På jernbanestasjonen i Uddevalla hadde han blitt møtt av tjenestemenn fra det svenske Statspolitiet (i praksis, Säpo) som beordret ham til umiddelbart å reise tilbake til Stockholm. Evensen uttalte til pressen at han stilte seg helt uforstående til denne atferden fra Statspolisen, men ville gjøre som de sa. Evensen var ifølge svensk etterretningsmateriale "politisk sperret i hele riket" og var ifølge Gard Sveens påstand i , også svartlistet som kommunist av britisk etterretning. Dette fikk det svenske sikkerhetspolitiet opplyst av sine britiske kollegaer vinteren 1943. Ifølge svensk etterretningsinformasjon formidlet Evensen russisk støtte, blant annet gjennom aggressivt, kommunistisk propaganda- og vervingsarbeid, i de norske leirene i Sverige. Evensen var fram til høsten 1944 leder for Skolekontoret på legasjonens Flyktningkontor. Ved månedsskiftet august-september 1944 overtok han lederstillingen på Flyktningkontoret etter Olaf Helset. Av diplomatiske årsaker bedret da etter hvert Evensens mulighet til å få oppholdstillatelse også utenfor Stockholm seg.