På forretningssiden betydde dette at spillutviklere var nødt til å betale en lisensavgift til Nintendo. Som en del av denne avtalen testet Nintendo og produserte alle spill ved sine egne fasiliteter (som en del av avgiften eller for en tilleggsavgift), de reserverte også rettigheten til å bestemme pris, sensurerte material de ikke mente var akseptabelt, bestemte hvor mange kassetter de ville produsere av hvert spill og satte grenser for hvor mange titler en utgiver kunne produsere over en viss tid (fem per år).