Mot slutten av 1944 økte antallet vellykkede likvidasjoner av angivere i Norge, noe som utgjorde en reell trussel mot okkupasjonsmaktens nettverk av informanter. Tidligere forsøk på likvideringer hadde ofte mislyktes, men med økende press fra distriktene om å ta affære mot de farligste angiverne, ble det iverksatt mer organiserte operasjoner.