For å demme opp for misbruk og forhindre en protestantisering av liturgien, hadde Tridentinerkonsilet beordret en kodifisering og nyutgivelse av den romerske liturgi – en oppgave som i 1570 ble fullført av pave Pius V. Her kom særskilt missalet i fokus, idet såvel Calvin som Luther og Zwingli tolket messen avvikende. Inntil da hadde liturgien innen den katolske kirkes latinske hoveddel fulgt forskjellige men likevel nokså likeartede ordninger. Noe av variasjonen skyldtes at utviklingen hadde pågått i hundrevis av år i en tid uten boktrykkerkunsten, og det fantes også varianter som kunne være særegne for forskjellige kirkeprovinser, selv med forskjeller mellom bispedømmer og ordenssamfunn. Verdt å nevne er noen slike riter som ikke helt ble tvunget til opphør: den dominikanske rite og erkebispedømmet Milanos egen liturgi - den ambrosianske ritus). Pius Vs kodifisering avskaffet altså ikke disse forskjellige latinske ritene men gjorde den romerske liturgi til norm. Bispedømmer eller religiøse ordener med eget latinsk rituale hvis liturgiske bøker ikke kunne oppvise en alder på minst 200 år ble avskaffet og erstattet av den romerske rite; de øvrige ble tillatt- selv om de i noen grad svant hen med tiden.