Ettersom Bibelens grunntekst, eller originalmanuskriptene, er gått tapt, ser Jehovas vitner det som ekstra verdifullt å granske de eldste avskriftene av bibelteksten som finnes, for å komme så nær opp til originalteksten som mulig. De har utarbeidet en bibeloversettelse som kalles (utgitt på norsk i 1996). I den søker man å gjengi de greske og hebraiske manuskriptene så ordrett som overhodet mulig. For eksempel: Heller enn å gjengi de hebraiske og greske ordene for sjel ( og [ψυχή]) med «liv», «menneske» eller lignende – avhengig av sammenhengen, slik idiomatiske oversettelser gjør – har nesten konsekvent gjengitt det bokstavelig, med «sjel». Dette, mener Jehovas vitner, gir leseren bedre anledning til for eksempel å legge merke til at sjelen i Bibelen omtales som noe som kan dø, og altså ikke er udødelig. Navnet Jehova forekommer nesten 7000 ganger. (Den vanligste praksis blant bibeloversettere er å erstatte gudsnavnet med tittelen «Herren», noe Jehovas vitner anser som en utvanning av bibelteksten.) En del hebraiskkyndige tror tetragrammet opprinnelig ble uttalt Jahve (Yahweh), eller har valgt dette som en akademisk betegnelse på jødenes Gud. Vitnene innser at den opprinnelige uttalen av Guds navn ikke kan fastslås med sikkerhet, men de betrakter formen Jehova som en akseptabel gjengivelse av navnet. De argumenterer også for at navnet opprinnelig har stått i den greske originalteksten til Det nye testamente, men senere ble erstattet med ordet , «Herren». Deres bibeloversettelse bruker derfor navnet Jehova også 237 steder i Det nye testamente, der de mener gudsnavnet YHWH opprinnelig har stått, for eksempel i sitater og henvisninger til Den hebraiske bibel. Jehovas vitner har blitt kritisert til dels sterkt av flere andre teologer og bibeloversettere for dette.