Etter 1986 begynte Irving gradvis å pleie tettere kontakt med holocaustbenekteren og høyreekstremisten Ernst Zündel og hans omgangskrets. Zündel ble i 1988 stilt for retten, tiltalt for holocaustbenektelse, og han ba Irving om å være «ekspertvitne». Dette gikk Irving med på. I forbindelse med denne rettssaken ble Fred A. Leuchter jr. engasjert av Zündel til å foreta kjemiske tester i gasskamrene ved Auschwitz-Birkenau. Der mente Leuchter å påvise at det ikke fantes spor av Zyklon B. Dette var også konklusjonen i rapporten som Leuchter skrev. Da Irving fikk se Leuchters rapport, utbrøt han ifølge Zündel: «Hvorfor tenkte jeg ikke på dette selv?» Han kalte rapporten et «knusende dokument» og uttalte at enhver historiker som ikke tok hensyn til Leuchters «funn», ville skrive propaganda, ikke historie. På grunnlag av rapporten bestemte Irving seg for å avvise at det hadde eksistert gasskamre, utryddelsesleirer, eller et organisert folkemord på jødene under Andre verdenskrig. Fra vitneboksen under rettssaken mot Zündel viste han frem boken , skrevet av holocaustbenekteren Richard E. Harwood, og påstod at 90 % av bokens opplysninger var korrekte. Han fortalte at han gikk fullt og helt god for Leuchter-rapportens innhold. Retten avslørte imidlertid at Leuchter ikke hadde noen som helst kompetanse på området, og rapporten hans ble forkastet som verdiløs, en bedømmelse som også vitenskapsfolk støttet. Leuchter ble deretter fratatt enhver troverdighet; også ingeniørtittelen hans viste seg å være falsk. Diskrediteringen av Leuchter gjorde imidlertid ikke noe som helst inntrykk på Irving. Rapporten forble kjernepunktet i hans benektelse av utryddelsesprogrammets eksistens og kalte rapporten for en «i sannhet epokegjørende undersøkelse», en lovprisning som han aldri har trukket tilbake.