Først da ble utgitt i 1869, ble det mulig å bedømme Leonora Christina som forfatter. Barokklitteratur virket jevnt over forskrudd på 1800-tallets lesere, men Leonora Christinas verk var helt annerledes, såpass nært opp til talespråket at leserne opplevde det som naturlig. inspirerte J.P. Jacobsen da han skrev . Etter nederlaget i 1864 kunne nasjonen identifisere seg med den innesperrede kongedatteren som maktet å holde på verdigheten under de verste ydmykelser. Kristian Zahrtmann skildret livet hennes i sine malerier og gjorde beretningen levende for ettertiden.