En av piperne, ingen ringere enn Frederik Stang, tutet rett i øret på dikterens aldrende far, Nicolai Wergeland. Men også Henrik Wergeland hadde støttespillere i salen, og «klapperne», greide til slutt å roe gemyttene, og forestillingen ble gjennomført uten avbrytelser. Wergeland kalte dette senere «mit stolteste Øjeblik» (). Men etter forestillingen kom det til håndgemeng utenfor teateret. Resultatet av teaterslaget («Campbellerslaget») ble et nederlag for piperne, idet opinionen i den følgende avisdebatten vendte seg mot dem. Welhaven skal ikke ha vært til stede.