Etter hvert som krigen fortsatte, ble de taktiske manøvrene overført fra regimentene til høyere forband, brigader, divisjoner og korps. I de fleste større slag etter 1861 var brigaden den grunnleggende manøverformasjonen. Men brigademanøvrer var den øvre grensen for kommando og kontroll for de fleste generaler under borgerkrigen. Brigader kunne være i stand til å gjennomføre sammenhengende manøvrer hvis terrenget var passende åpent, men oftest utartet brigadeangrep seg til en rekke dårlig koordinerte regimentfremstøter gjennom kupert og skogkledd terreng. Brigadesjefene sto da ofte i kamplinjen og prøvde å koordinere regimentenes fremstøter. De forsvarende brigadene sto i kamplinje og skutt mot angriperne så raskt som mulig. Ofte samarbeidet to soldater slik at en skjøt og en ladede. Forsvarende brigader var generelt usårbare for angrep på sine fronter og flanker hvis forbandene til venstre og høyre holdt stand.