Tidlig i april 1975 ble tre av kvinnene i høvleriet bedt av bedriftsledelsen om å slutte frivillig. Kvinnene nektet. 15. april fikk samtlige ansatte kvinner ved skurlaget oppsigelsesbrev. De sendte umiddelbart inn protest, og hevdet at oppsigelsene var kvinnediskriminerende. I mai ble det avholdt et allmøte i fagforeningen. Der stemte de fleste tillitsmennene og et flertall av deres mannlige kolleger for at kvinnene måtte gå. Voteringsresultat: 105 for, 8 blanke og 35 mot. 16. mai 1975 inngikk LO og NAF i Oslo en avtale om at sju av kvinnene skulle tas tilbake. Oppsigelsene ble dømt som klart usaklige, og 11. juni fikk de sju kvinnene bekreftelse på at oppsigelsene var trukket. Bedriftsledelsen hevdet at rasjonalisering og nedbemanning var helt nødvendig, og sju menn ble oppsagt istedenfor kvinnene. Denne gang ble ansiennitetsprinsippet fulgt. Politisk radikale grupperinger la vekt på at dette ikke bare hadde vært kvinnenes kamp, men at bedriftsledelsen ved å velge å si opp kvinnene i første omgang, hadde lagt opp til splittelse, der arbeiderne skulle stått sammen i kampen om retten til arbeid.