Ved NSDAPs rikspartidag i september 1935 ble Riksborgerloven og Loven til beskyttelse av tysk blod og tysk ære vedtatt. Hitler ga ordre om at disse lovene må utarbeides, og de ble skrevet på to dager. To eksperter fra Innenriksdepartementet, Misisterialrat Medicus og Ministerialrat Bernhard Lösener ble tilkalt til Nürnberg. Da de kom dit, møtte de Staatssekretäre Hans Pfundtner og Wilhelm Stuckart, Ministerialrat Hanns Seel, Ministerialrat Karl Sommer og flere andre for å skrive lovene. 15. september ble de ferdige med arbeidet. Loven slo fast at bare personer av «tysk blod» kan være riksborgere av Tyskland. Man trengte så en definisjon på hva en «jøde» var, og Stuckart og dr. Lösener begynte på dette arbeidet. Deres løsning ble inkorporert i Riksborgerloven 14. november 1935. I sin endelige form definerte loven en jøde som: 1) en person som hadde minst 3 jødiske besteforeldre (en slik person var da «fulljøde» eller «trekvart jøde») eller 2) en person som hadde to jødiske besteforeldre (en slik person ble da «halvjøde») og a) tilhørte det jødiske religiøse samfunn etter 15. september 1935 eller b) var gift med en jødisk person etter 15. september 1935 eller c) var født som barn av to trekvart jøder eller 2 «fulljøder» etter 15. september 1935 eller d) var født som resultat av en utenfor-ekteskapet forbindelse med en trekvart eller «fulljøde» etter 31. juli, 1936. For å bestemme besteforeldrenes status hadde man som utgangspunkt at besteforelderen var jødisk hvis hen tilhørte det jødiske religiøse samfunn.