Hans historiske arbeider spente fra antikken til hans samtid. Droysens første store verk var (1833), men hans storverk var (1855–1885). I dag er han kanskje likevel mest kjent for boka , en framstilling av historiefagets teori og metode, basert på forelesninger han holdt i Berlin. Her formulerte han et historiesyn tuftet på hermeneutikken, og slo fast at historievitenskapens siktemål er å «forstå gjennom å undersøke». Skillet mellom «levning» og «beretning» som lenge har vært ansett som grunnleggende i den historiske metodelære tilskrives vanligvis Droysen.