Ordet brukes også ofte i overført betydning som metafor eller bilde på den øvre og uoverstigelige grensen for et fenomen, i uttrykk som «å stange hodet i taket», «stor takhøyde» eller «lavt under taket» (i en organisasjon eller et politisk parti), «kostnadstak» eller «pristak», og «å bo under samme tak». Ordet kan også brukes poetisk, som i omtalen av Himalaya som «verdens tak» eller Jotunheimen som «Norges tak».