Geografisk hadde bokseropprøret sitt utspring i provinsen Shandong. Den vestligste delen av provinsen hadde historisk sett i århundrer vært et tyngdepunkt for det den kinesiske keisermakt definerte som heterodokse sekter, og dessuten var det et landskap som mange ganger hadde vært utgangspunktet for bondeopprør og andre opprør. Allerede under de stridende rikers tid var staten Qi (i dagens nordlige Shandong) kjent for sine kvinnelige sjamaner. Under Han-dynastiet spilte en av dem en viktig rolle under de røde øyenbryns opprør (18-27 e.Kr.). I disse traktene blomstret den folkelige taoisme, og det oppstod hemmelige selskaper som de gule turbaner og sekter som Taiping dao ledet av Zhang Jue. Under Song-tiden var dette et røverbefengt område, og den klassiske romanen handler om en røverbande som holdt til nær Liang Shan i det sørvestre Shandong. Under Yuan-dynastiet ble dette et av kjerneområdene for Den hvite lotus, et hemmelig selskap som for det meste ventet fredfullt på endetidens emanasjon av Buddha Maitreya, men som også tidvis gikk i bresjen for religiøst-sosiale bondeopprør. Under Ming-dynastiet var det stadig opprør knyttet til dem, og i den sene Ming-tiden fikk man med Xu Hongrus Hvite Lotus-opprør for første gang et eksempel på en religiøs-sosial opprørsbevegelse som tok opp i seg kinesisk kampsport – kamporganisasjonen var med på opprøret.