Bergmynte eller kung har gitt opphav til begrepet «kungsfølget»/«kung-følget» som har vært brukt blant norske botanikere om en gruppe plantearter som har sin hovedutbredelse i lavlandet på Østlandet og indre fjordstrøk på Vestlandet. Disse plantene tåler ganske kalde vintre, men krever høy sommertemperatur. Kravet til sommertemperatur fører til at lokalklimatiske forhold også er viktige, og plantene finnes typisk i solvendte (sør–sørvestlige) skråninger eller rasmark under bergvegger. Eksempler på arter som gjerne regnes til kungsfølget, er stavklokke, bakkemynte, mørkkongslys, filtkongslys og fagerknoppurt. Totalt blir gjerne rundt 40 arter regna til denne gruppa. Oppfatningen er at disse plantene innvandret til Østlandet etter siste istid og etterhvert spredde seg over fjellet til vestlandsfjordene i varmere perioder og at senere kaldere klima forklarer hvorfor de ikke finnes i fjellstrøka mellom hovedutbredelsene. Begrepet ble først brukt av geologen og botanikeren Andreas Hansen i 1904.