Da vikingene kom strømmende tilbake til Irland tidlig på 900-tallet ble det opprettet en rekke nye byer og bosetninger langs kysten. Byene ble sentrum for handel og lokal industri, og skaffet betydelig politisk makt til de som kunne kontrollere denne nye rikdommen. Kongene av Leinster var i en særlig fordelaktig posisjon til å utnytte denne nye rikdommen da tre av fem av de største byene lå i eller i nærheten av Leinster. I selve Leinster, i det sørøstlige hjørnet som var dominert av Uí Cheinnselaig, lå Wexford (fra norrønt ). Vest for denne, i det mindre kongedømmet Osraige, som hadde vært tilknyttet Leinster siden slutten av 900-tallet, var Waterford (fra norrønt ). Til sist, den viktigste norrøne byn var Dublin (fra irsk ), som lå i det nordøstlige hjørnet av Leinster. Sammenlignet med dette hadde kongene i nordlige og vestlige Irland ingen enkel tilgang til byer, mens de i sør i Munster, hadde tilgang til to, Cork (fra irsk ) på sørkysten og Limerick (fra irsk ) på vestkysten.