Den franske operatradisjonen begynte ved kong Ludvig XIVs hoff med Lullys (fra 1673), selv om forskjellige eksperimenter med operasjangeren i Frankrike har blitt foretatt før den tid. Lully og librettisten hans Philippe Quinault skapte . I ble kunstformene dans, musikk og korsang brukt. Lullys viktigste etterfølger var Rameau. Etter Rameaus død ble tyske Gluck overtalt til å skape seks operaer til scenen i Paris på 1770-tallet. Rameau hadde innflytelse på Gluck, men ville skape et mer forenklet uttrykk med større fokus på dramaet. På midten av 1700-tallet var en annen sjanger blitt stadig mer populær i Frankrike. Det dreide seg om . vekslet arier med talt dialog. Fra 1820-tallet ble Giaocchini Rossinis verker mer populære enn Glucks operaer. Rossinis Guillaume Tell var med på å skape den nye operasjangeren . Den mest berømte eksponenten for denne sjangeren var Giacomo Meyerbeer. Komponister som Boieldieu, Auber og andre fortolket den lettere og svært populære sjangeren . Komponisten Hector Berlioz hadde derfor problemer med å slå gjennom. Med operaen Les Troyens følte Berlioz at han hadde tangert prestasjonene til Gluck og Mozart. Men operaen ble ikke spilt i en hel forestilling i løpet av det første hundre året etter at Berlioz hadde skrevet den.