Fjellsidene rundt er bratte, og stiger fra 2 til om lag 400 meter over havet. To større bekker utgjør hovedtilsiget av vann utenom en viss tilstrømning av tidevann. Vannet er derfor lite salt og Loia ofte islagt om vinteren, med godt metertykk is. Dette gjorde at en tok ut is og hadde ishus i strandkanten, mest i tilknytning til sildeårene mot slutten av 1800-tallet, men i bruk inntil 1960-årene. I sin tid var det to butikker og poståpneri på stedet. Annen næring var jordbruk og gartneri.