Med økonomisk støtte fra pave Clement XI og at Frankrike garanterte for de østerrikske eiendommene i Italia, var Østerrike klare til å gå inn. Den 13. april 1716 fornyet keiser Karl VI alliansen sin med Venezia, og erklærte slik krig mot osmanene. Den østerrikske trusselen tvang osmanene til å trekke styrkene sine bort fra de gjenværende venetianske områdene, men var for svak til å sette i gang en storskala motoffensiv. Bare marinen vart mer aggressiv med sjøslag mellom de venetianske og osmanske flåtene i Egeerhavet, som slaget ved Imbros og slaget ved Matapan en måned seinere, men begge disse ble generelt uavgjorte og endret ikke resultatet av krigen. Den eneste permanente venetianske suksessen var erobringen av festningen i Préveza og Árta i 1717. Med østerrikske seirer i slaget ved Petrovaradin og beleiringen av Beograd ble osmanene tvunget til å undertegne freden i Passarowitz. Selv om osmanene tapte store område til Østerrike, fikk de beholde erobringene sine mot Venezia på Peloponnes og Kreta, utenom Preveza (falt i 1717 til venetianerne) og noen få festninger i Hercegovina.