Hasslers verk står i stilendringen fra den sene renessanse-polyfonien til den venetianske tidligbarokke klangutfoldelsen, og i sine sangsatser til en enklere, mer sangbar homofoni. Mens han i messene og motettene mest holdt fast ved de kontrapunktisk-imitatoriske prinsippene til Orlando di Lasso og Leonhard Lechner, utfoldet han i sine flerkorige verk en barokk klangprakt etter forbilder fra den venetianske flerkorigheten, eksempelvis i den 15-stemmige motetten og den 16-stemmige . Verkene hans er både sjarmerende og elegante, men viser også Hasslers gode grep og grundige kunnskaper om kontrapunktikk.