Magi var et kontroversielt emne i Shakespeares dager. I Italia i 1600 ble Giordano Bruno brent på en påle for sine okkulte studier. Utenfor den katolske verden, i protestantiske England hvor Shakespeare skrev , var magi også tabu; dog ble ikke all magi ansett for å være ond av natur. Flere tenkere tok en mer rasjonell tilnærming til studiet av det overnaturlige, med en overbevisning om at det viktig var å forstå hvordan uvanlige fenomen fungerte. Tyskeren Heinrich Cornelius Agrippa var en slik tenker, og utga , hans observasjoner av himmelsk magi. Agrippas arbeid hadde innflytelse på engelske John Dee, en innflytelsesrik spekulant av overnaturlige fenomen. Både Agrippa og Dee beskriver en type magi som ligner Prosperos: en som er basert på 1500-tallets vitenskap, rasjonalitet og teologi, framfor det okkulte. Da Kong Jakob I overtok tronen ble Dee angrepet for sine ytringer og forestillinger, men han greide med hell å forsvare seg selv ved å forklare det guddommelige vesen av sin profesjon, skjønt han døde i vanære i 1608.