Han var medlem av Venstre siden før den tyske okkupasjonen. Han ble innvalgt i det første kommunevalget etter okkupasjonen, og var fra 1946 en markant borgerlig politiker i en periode på 10 år. Allerede i 1947 var han Venstres varaordførerkandidat. I 1951 var Ribsskog de borgerlige partienes felles ordførerkandidat, og oppnådde stemmelikhet (34-34) i bystyret med Arbeiderpartiets kandidat, Magnus Karlson. Ved loddtrekning ble Karlson valgt som Stavangers ordfører fra 1952 og Ribsskog ble valgt som varaordfører for 1952. For 1953 stilte Høyre egen ordførerkandidat, og Arbeiderpartiet fikk både ordfører og varaordfører. I 1953 samlet de borgerlige partiene seg igjen om en felles kandidat, og ved samme stemmelikhet (34-34) som i 1951, fikk den borgerlige alliansen både ordfører og varaordfører for 1954 ved loddtrekning. Dermed ble Ribsskog varaordfører for andre gang. Etter avtale med Høyre skulle Venstre overta ordførervervet i 1954 dersom de borgerlige vant stemmegivningen i bystyret. Kommunistene ønsket ikke å støtte Arbeiderpartiets offisielle kandidat, Andreas Cappelen i 1954, noe som ville gitt stemmelikhet mellom blokkene (34-34), men ga stemmene til Arbeiderpartiets Jan Johnsen. Dermed fikk Ribsskog 34 stemmer, Cappelen 31 stemmer, og Johnsen 3 stemmer. I 1955 forlot ordfører Ribsskog bystyret, men han fortsatte sitt samfunnsengasjement og hadde en rekke tillitsverv, og var blant annet formann i Stavanger Røde kors. Han gikk tilbake til sin sivile stilling, og avslutt sin yrkeskarrière som inspektør ved St. Svithun gymnas i 1974.