Konstantins styre, som de til hans forgjengere, var dominerte av angrepene til vikingherskerne på De britiske øyer, særskilt Uí Ímair (Ivarætten til Ímar), basert på Irland. I løpet av Konstantins styre hadde herskerne i de sørlige angelsaksiske kongedømmene Wessex og Mercia, det senere kongeriket England, strakte deres autoritet nordover og inn i de omstridte kongedømmene i Northumbria. I begynnelsen allierte Konstantin seg med de angelsaksiske herskere mot de norrøne vikingene, men over tid kom han i konflikt med dem. Konge Æthelstan var suksessfull i å sikre seg Konstantins underkastelse i 927 og 934, men de to ble fiender igjen da Konstantin, alliert med kongedømmet Strathclyde og sine tidligere fiender i den norrøne kongen i Dublin, invaderte Æthelstans kongedømme i 937, men kun for å bli beseiret i det store slaget ved Brunanburh. I 943 abdiserte Konstantin fra tronen og trakk seg tilbake til klosteret til Céli Dé (; «Guds følge») i St Andrews hvor han døde i 952. Han ble etterfulgt av sin forgjengers sønn, Malcolm I (Máel Coluim mac Domnaill).