Fra 1800-tallet og framover ble linoljemaling mer og mer utbredt som husmaling i Norge, spesielt i byer og tettbygder, hvor tjære ikke var så lett tilgjengelig som inne i landet. Pigmentene var mest rimelige jordfarger. Sinkoksidhvitt var forbeholdt de rike, og de hadde det ofte bare på fasaden(e) mens baksiden kunne være oker. Hvitt ble en periode laget av blyoksid, noe som økte malingens albedo, altså gjorde den lysere. Titandioksid er enda lysere, og er i dag enerådende til utvendig og innvendig bruk, med og uten tilsetning av andre (brekk-)farger.