Morae formes på følgende vis: En stavelses «onset» (den første konsonanten) er ikke en mora. Kjernen er én mora dersom den består av kun en vokal (som den andre stavelsen i det latinske ordet ), og to morae om den er bygget opp av en lang vokal eller en diftong (som den første stavelsen i ). Konsonanter som utgjør en del av kjernen representerer, avhengig av sin lengde, en eller to morae, som i Slovakisk. I enkelte språk som for eksempel japansk representerer coda også en mora, mens det i andre språk som for eksempel irsk ikke er tilfelle. Ofte er dette avhengig av hvor ettertrykket plasseres i stavelsen. På engelsk er ordet bimoraisk, mens den andre stavelsen i ser ut til å være monomoraisk. I enkelte språk finnes også «meget tunge», det vil si trimoraiske stavelser; disse har ikke bare en lang vokal eller diftong i kjernen, men også en coda. Stavelser som inneholder fire morae eller mer finnes etter all sannsynlighet ikke.