Ifølge Heraklit er alt i stadig bevegelse, mens eleatene betrakter all vorden som blendverk. Anaxagoras, Empedokles, Demokrit og Eipkur fører enhver bevegelse tilbake til en adskillelse og forbindelse av uforanderlige elementer (atomer) For Platon er de sansbare fenomener i stadig bevegelse, mens deres ontologiske grunnlag (ideene) er evige og uforanderlige. Aristoteles skiller mellom flere betydninger av bevegelse i En betingelse for Aristoteles er at bevegelse er formålsrettet mulighet og virkeliggjøring. Forandring kan være substansiell, kvalitativ, kvantitativ eller skifting av romlig plassering. Kierkegaard diskuterer bevegelse/forandringer som overgang fra vesen til reell eksistens.