En vet ikke når eller hvordan, men på et tidspunkt var det en stor flom. Regnet strømmet ned og vannet steg høyere og høyere og dekket til slutt til og med fjellene. Flekket hakkespett (Maqutikok), solgudens (Kaqunupenawa) nevø, var den eneste som overlevde denne flommen. Han satt på det høyeste treet i verden og ropte: “Hjelp meg, onkel! Jeg drukner! Hjelp meg!”. Solens to døtre hørte hans rop for hjelp og fortalte faren: “Han er stiv av kulde og sult”, og solen holdt fakkelen sin nærme Jorden (‘itiašup) slik at vannet begynte å synke. Flekket hakkespett ble varmet fra flammen og solen kastet eikenøtter til han. Det er også derfor hakkespetter enda liker så godt eikenøtter . Etter denne flommen diskuterte guddommene himmel-prærieulv (Šnilemun), solen, månen (‘Awa'y), morgen-stjernen (Venus) og ørnen (Slo’w) hvordan de skulle lage mennesket. Ørnen og himmel-prærieulven mente mennesket burde ha hender som prærieulver, ettersom alle burde ha så fine hender. Øgle bare var der og sa ingen ting. De bestemte seg for at mennesker skulle ha prærieulv-hender og neste dag møttes de ved en stor nydelig hvit stein i himmelen for å sette fotavtrykk. Rett før himmel-prærieulven fikk gitt sitt avtrykk hoppet øgle frem og ga sitt avtrykk også. Mennesket har derfor fått hender formet etter både prærieulver og øgler. Himmel-prærieulv ble sint og ville drepe øgle, men solen og ørnen støttet øgle .