Etter skattelovene av 1911 skulle det være en ligningsnemnd og en overligningsnemnd for hver kommune. Ligningsnemnda var den ordinære ligningsmyndighet, med ligningskontoret som støtteorgan. Overligningsnemnda avgjorde klagesaker og saker hvor ligningsnemnda selv mente at den hadde tatt feil (endringssaker). Etterhvert som skattesakene ble mer kompliserte med flere skattytere, større skattebeløp, og kortere frister, ble stadig større deler av ligningsnemndas myndighet delegert til ligningskontoret.