Et nytt embete til erstatning for kongen ble opprettet med tittelen konsul. To konsuler ble valgt for ett år om gangen, og kunne nedlegge veto mot den andres handlinger. Senere ble konsulenes makt minket ved utnevnelsen av magistrater som hver hadde en liten del av kongens opprinnelige makt. Først ute var praetoren med dømmende kraft. Den neste var censoren som fikk ansvaret for folketellinger.