Denne dårlige veistandarden førte til risting og skaking som gikk sterkt utover både passasjerene og maskineriet, og forårsaket det uvennlige kallenavnet «Tarmristeren». Etter bare to måneder ble bussdriften innstilt som følge av disse problemene. Den ene bussen ble sendt tilbake, mens den andre ble omgjort til lastevogn. Erfaringene man gjorde seg ved hjelp av landevegslokomotivene og dampbussene, førte til et reguleringsreglement og et behov for utbedring av det norske vegnettverket på slutten av 1800-tallet. Rutebiltrafikkens historie hadde startet.