Et styrthjelm-utvalg var blitt nedsatt i 1960, og kartla i første omgang ulykkesomfang. De fant lavere ulykkesprosenter for motorsykkel og moped enn i de fleste europeiske land, men de mange hodeskadene utgjorde allikevel en meget stor belastning for sykehusene og samfunnet. Rapporter fra politimestrene antydet at 37 % liv villa ha vært reddet ved bruk av hjelm. Frankrike og England hadde satt minimumskrav til hjelmene, og det ble arbeidet for en internasjonal standard i ECE (FNs økonomiske kommmisjon for Europa), og utvalget anbefalte kravene i British Standard inntil ECE ble ferdige. Den største aktøren var på det tidspunktet Tommyhjelmen, med produksjon i Drammen. Allerede brukte omkring 70 % av motorsykkel- og scooterførerne og omkring 25 % av mopedførerne hjelm. Det stod mellom påbud og propaganda. Man fryktet problemer ved håndhevingen, og mente at det var de mest ulykkesutsatte som var minst tilbøyelige til å påvirkes verken av propaganda eller forbud. Utvalget gikk derfor i 1962 inn for å utsette påbud og i første omgang satse på propaganda og videre forskning. Først i 1979 skulle et påbud tre i kraft.