Dikterne vender seg i noen grad bort fra parolen om å «sette problemer under debatt» Noe mindre interesse for å forklare 'alt' ut fra arv og miljø Fornyet interesse for tidligere romantiske perioder som høyromantikk, nasjonalromantikk og «middelalder». Derav forestillingen om en ny romantikk Lyrikken blomstrer, også i prosastilen. Romanen og dramaet lever videre, men preges av det man gjerne kaller 'tidsånden' Merkbar inspirasjon fra eventyr, sagn, folkevise, folketro og det Moltke Moe kalte 'mytisk tenkesett' Interesse for å skrive om og for barn Omgivelser, for eksempel natur- og gatebilder, oppfattes i utstrakt grad sinnbilledlig Diktningen/litteraturen blir (til dels) mer subjetivistisk, dreier seg om jegets følelsesliv Diktningen interesserer seg for ekstreme sjelstilstander og diverse former for oppløsning like til personlighetsspaltning Enkeltmenneskets stemninger og gåtefulle innfall kommer i fokus Beskrivelse av natur og naturopplevelser, naturen og mennesket blir ett Sjalusi, angst, ensomhet, fremmedfølelse og mystikk er viktige stikkord Interesse for å beskrive samfunnsformer i oppløsning Religiøse spørsmål kommer mer i fokus igjen Impresjonistiske stiltrekk florerer som aldri før Knut Hamsun var den fremste forfatteren i Norge da.