I årene etter debuten leste Melville mye, og knyttet kontakt med litterært skolerte forfattere som Nathaniel Hawthorne – som han dediserte til; og han ønsket etter hvert å forene den realistiske skildringen i sjøromanene med høyere litterære ambisjoner om å «skildra livsens grunnvilkår». Dette forsøkte han først i (1849), som med sine abstraksjoner og allegorier ble uvennlig mottatt i samtiden. Med lyktes han imidlertid med å skape «en fantastisk blanding av realistisk roman, naturvitenskapelig reisejournal og prosalyriske visjoner» Verket ble imidlertid ikke særlig godt mottatt ved utgivelsen, og fikk først sin nåværende posisjon som klassiker da Melville ble gjenoppdaget i 1920-årene. Moby Dick blir endog i noen verk framstilt som et «rejält fiasko», og da heller ikke romanen (1852) gjorde lykke hos publikum med sin «lammande ambivalens overfor mennesket sjølv», mistet Melville etter hvert troen på at han kunne livnære seg og familien som forfatter.