I løpet av natten mellom 3. og 4. august 1916 innledet fiendtlig styrke, som omfattet den tyske «German Pasja I»-enheten og den osmanske 3. infanteridivisjonen et angrep fra Katia mot Romani. Fremskutte tropper ble fort involvert i kamper med kavaleriet, som var dannet av 1. anzacdivisjon. Under intense kamper før daggry den 4. august ble de australske rytterne tvunget til sakte trekke seg tilbake. Om morgenen ble deres linje forsterket med 2. anzacdivisjon og midt på formiddagen sluttet 5. anzacdivisjon og New Zealand Mounted Rifles Brigade seg til kampen. Tilsammen lyktes det disse fire anzacdivisjonene å hindre angriperne og styre dem ut i dyp sand. Her kom angriperne innenfor rekkevidde av den sterkt forskansede 52. infanteridivisjon, som forsvarte Romani og jernbanen. Koordinert motstand fra egyptiske EEF-enheter, dyp sand, hete og tørste virket i sammenheng og det tyske, østerrikske og osmanske fremstøtet ble stoppet. Selv om den angripende styrken sloss hardt for å holde sine stillinger den følgende morgen var de om kvelden blitt trengt tilbake til utgangspunktet ved Katia.