Vitenskapelig skeptisisme er ikke et trossystem. Det er ingen læresetning eller faste dogmer som forteller hva man skal tro på. Tvert imot bidrar vitenskapelige metoder til at selv det som kan sikkert og overbevisende, som eksempelvis nye forskningsresultater, til gjennomgå resultatet på nytt for å forsikre at det etablert kunnskap er sikret. En skeptiker er således en som utøver vitenskapelig skepsis, stiller spørsmål, sjekker referanser, vurderer om påstandene som hevdes er sannsynlige ut fra den kunnskap vi allerede har. Vitenskapen forholder seg til for at en påstand er korrekt. Eksempelvis, er det grunnlag for at spøkelser finnes og at hus er hjemsøkt ut ifra den kunnskap som allerede eksisterer? Om det er veldig lite sannsynlig at en påstand kan være riktig, er den i praksis «usann». Spøkelser finnes ikke. Skulle det derimot dukke opp god vitenskapelig forskning som utover enhver tvil beviser at det unaturlige faktisk eksisterer, må også skeptikeren endre oppfatning. En skeptiker kan ikke selv velge hva man tror eller ikke tror på. Det er ikke et nederlag å ta feil så lenge man tar konsekvensen av det og retter opp feilen. Et gammel ordtak sier: «Å forsvare en feil er å feile igjen».