Viterbos fragmenter ble senere avslørt som forfalskninger eller fabrikasjoner, derav ble hans verk kjent som . Hans liste med konger, selv om de er betraktet å ha et lite substrat av sannhet ettersom flere av kongenavnene allerede var kjent i litteraturen (eksempelvis Albion og Brutus) forut utgivelsen av (1498) og mange kronikører aksepterte at hans bibelske kongefigurer (som Samothes, sønn av Jafet) hadde en bakgrunn i en delvis sannhet basert på deres preferanse i mosaisk historie. Viterbos kongeliste dukket senere opp i John Bales (1548), John Caius' (1574), William Harrisons (ss. 3–5, 1577), (bind 2, s. 2, 1587) og Anthony Mundays (s. 467, 1611). På 1600-tallet var Vitebos kongeliste ikke lenger populær blant kronikører, oldtidsforskere eller historikere.