Byene der de fleste måtte flytte seg til fots – «fotgjengerbyene» – hadde en utstrekning sjelden mer enn drøyt halvannen kilometer ut fra sentrum, mens hestesporvognen utvidet dette til rundt fire kilometer. Tilgjengelig areal for den tette byen ble sterkt øket. Jernbanen var dyrere å anlegge og trengte lang tid for å starte og stoppe, slik at holdeplasser gjerne kunne legges med god avstand, og tog ble en reisemåte for de velstående i villaforsteder.