Høsten 1961 tiltrådte Joan Harris, ballettmester ved Bayerische Staatsoper i München, som ny ballettsjef. Han forlot et velsituert ensemble til fordel for et ensemble i startgropen. Samtidig ble ensemblet utvidet med ti nye dansere. Anthony Tudor kom til Oslo for å innstudere en av sine betydeligste og mest berømte balletter: "Syrinhaven". Videre ble to andre av hans balletter, "Paris’ dom" og "Musikalsk soiré" fremført. Rita Toris "Pas de gracieux" kom litt i skyggen sammenlignet med disse. I 1962 fulgte en suite danser fra "Tornerose", full, treakters versjon av "Coppelia" i nyinnstudering. Andre akt av "Svanesjøen" med Henny Mürer som Svanedronningen. "Giselle" ble vist i sin helhet. Ivo Cramer hadde ansvaret for oppsetningen av "Carmina Burana" av Carl Orff, en blanding av opera og danseteater. Cramer var den første som koreograferte til Arne Nordheims musikk, balletten "Katharsis" i 1962. Birgit Cullberg presenterte "Eden", en pas de deux om Adam og Evas første kjærlighet og syndefallet. Deretter fulgte kveldens største begivenhet, "Kontrapunkt" ("Liker de Bach?") av Brian Mc Donald. Han koreograferte "Testament 91" for og med Henny Mürer i hovedrollen. Sujettet var en dansers yrkesliv: Når toppen er nådd er danseren utslitt og karrieren over. På mange måter var Joan Harris repertoar en parallell til Ny Norsk Ballett. I 1964 ble Gerd Kjølaas engasjert til å sette opp ”Markisen” på nytt. Samme året ble balletten utvidet med fem nye dansere.