Til å begynte med feiltolket en del protestantiske misjonærer Taipingopprørerne. De var forsåvidt selv i havnebyene, og lenge avskåret fra direkte kunnskap om sekten. En stund betraktet de den som en gyllen anledning til å spre kristendommen, og satte igang bibelpressene i håp om å spre én million nytestamenter i de områdene opprørerne kontrollerte. (På langt nær så mange ble trykket.) Det var betydelig interesse blant protestantiske misjonærer for fenomenet. Her var en gruppe som bekjente seg til Gud og Jesus, kjente Bibelen og publiserte egne bibelkommentarer. De praktiserte voksendåp, og hadde muligens en slags nattverd. De kuttet ut studiet av de konfucianske klassikere og foreskrev bibelstudier i stedet, de forbød fotbinding, fremmet monogami, og forbød opium, gambling, tobakk, alkohol, polygami (inklusive konkubinat), slaveri og prostitusjon. Det var også et ubestridelig faktum at den nest mektigste taipinglederen, dens statsminister Hong Rengan, var en protestant som tidligere hadde samarbeidet med misjonærene Theodor Hamberg og James Legge og som aktivt virket for å rense taipingbevegelsen for de mer eksentriske og ikke-kristne utvekstene på dens lære.