Månedene gikk og Almanzo sa at han og broren hans måtte dra til Minnesota denne vinteren på grunn av noen problemer med familien. Laura regnet med at dette ville bli ei jul uten Almonzo, men til hennes store overraskelse dukket han opp og tilbragte jula sammen med Laura og familien. I løpet av den påfølgende våren tok Laura sin siste lærereksamen. Lauras lærer hadde ønsket at hun takket nei til lærertilbudet; hadde hun gjort det, ville hun hatt muligheten til å kunne ta den avsluttende eksamen og dermed hatt muligheten for en høyere utdannelse. Tiden gikk og Laura fullførte det som skulle bli hennes siste jobb som lærer. Nå som sommeren på nytt var kommet, fikk de også vite at Dakota Territory også kunne ha noen lunefulle krefter om sommeren, da en kraftig sommerstorm raste gjennom De Smet og andre byer i området. Når denne var over og Mary var dratt tilbake til skolen i Iowa (hun tilbragte denne sommeren sammen med Laura), var det på tide å planlegge bryllupet. Almanzo hadde "dårlige" nyheter – Almanzos søster Eliza Jane som var Lauras lærer og Almanzos mor ønsket et stort kirkebryllup som verken Almonzo, Laura eller noen av Lauras foreldre ville hatt råd til. Så det ble til at Laura og Almanzo dro alene til Reverend* Brown og med Ida Brown (ei venninne fra skolen der Laura var elev) og hennes kjæreste som vitner, giftet de seg. Når denne seremonien var over, dro de tilbake til foreldrene for en bryllupsmiddag. Laura fortalte at Ma hadde laget en av sine mange, deilige middager, men at både maten og kakene etter smakte tørt og smakløst fordi hun innså at hun ikke skulle bo sammen med foreldrene sine igjen. Til slutt forteller Laura hvordan det nye huset hun skulle bo i, var. Alt som var der, var deres. Boka avsluttes med at Almanzo sier at det er en nydelig natt. Laura svarte med å si at det er en nydelig verden. I minnet hadde Laura stemmen til Charles som sang (her angitt med hele teksten; i avslutninga av boka gjengir hun bare "Golden years are passing by, these happy golden years").