Siden 1789 hvilte hovedvekten av feltartilleriet på , hvor artilleristene måtte gå til fots i følge med feltskytsene trukket av hester, men de ridende batteriene var prioritert under fordelingen av de tilgjengelige ressurser når det gjelder mannskap, materiale og penger. I kontrast til de kontinentale hærene i sin samtid hadde artilleristene foretrukket mindre og lette stykker, ettersom man hadde til å begynne med 6 pds 20 kalibre lange kanoner av System 1762, for større mobilitet. De eldre og tyngre kanonene måtte erstattes med nyere 3 pds 20 kalibre lange kanoner som hadde en stykkvekt på bare 290 kg utenom affutasjen etter System 1766. Det vist seg under stridighetene at selv om disse 3 pds 20 kalibre kanonene var meget mobilt og enkelt å lade om, var disse for svak i møte med fiendtlige 6 pds kanoner og med for liten merkbar effekt på sine mål.