Likevel var det kun de øverste delene av samfunnet som hadde råd til å reise rundt i Norge. Først i 1920-årene begynte en økende andel av befolkningen å ta del i fjellturismen. Dette skyldes en rekke utviklinger. For det første ble ferie og fritid et viktig sosialt spørsmål, og i 1919 ble 8-timersdagen innført. Samtidig økte den generelle levestandarden i befolkningen, og i 1937 ble det innført 3-ukers ferie. Offentlige kommunikasjonsmidler som jernbane og båt ble mer tilgjengelig, og dette ble en vanlig måte å reise til fjells på. Utviklingen gjenspeiles også i Den Norske Turistforenings medlemstall, som viser kontinuerlig vekst fra omkring 1908.