Rivaliseringen mellom klubbene startet for alvor på 1970-tallet, da Lillestrøm med Tom Lund i spissen for alvor begynte å gjøre seg gjeldende i norsk fotball. I 1974 rykket Lillestrøm opp til det øverste nivået, og i 1975 rykket Vålerenga ned til nivå to. Maktskiftet gjorde at noen av Vålerengas beste spillere valgte å melde overgang til hardtsatsende Lillestrøm, som ville bygge et storlag rundt stjernen Tom Lund. Lillestrøm kom breiale og uredde inn i toppfotballen og skulle satse stort. Klubbens ledelse med blant annet Ivar Hoff, ble kjent som LSK-mafiaen og stilte opp på bilder i silkedress, med maskingevær og sigarer. Klubben ble blant de første som betalte lønn til spillere, og ble ikke videre populær for det. Den første som meldte overgang fra Vålerenga til Lillestrøm var Rune Hansen, en overgang som sies å være starten på rivaliseringen mellom klubbene. Hansen ble kalt «Judas», og selv hans egen bror pratet ikke med han på en lang stund etter overgangen. Terje Olsen var en annen spiller som valgte å melde overgang, og Lillestrøm hentet også spillere fra andre Oslo-klubber som Skeid og Lyn, noe som ikke var vanlig på den tiden og provoserte klubbene som mistet sine beste spillere. Lillestrøm ble kastet ut av Serieforeningen, interesseorganisasjonen til toppklubbene, og regelverket ble endret. Fra da av måtte man kontakte klubbenes styre om man ville hente en spiller.