I sine tidligste, «neoklassistiske» verk, var Carter hovedsakelig influert av Stravinskij, Harris, Copland og Hindemith. Han hadde fått en grundig utdanning i kontrapunkt, fra middelalderens polyfoni til Stravinskij, og dette vises i de tidligste verkene hans, eksempelvis balletten (1938–39). En del av musikken han skrev under andre verdenskrig var fullstendig diatonisk og preget av en lyrisk melodikk som minner om Samuel Barber.