I hele sitt liv var Lampi bundet til sitt hjemsted Limingo – dels av de forpliktelsene som ble pålagt ham som odelsgutt, dels av sin dype kjærlighet til Österbotten. Igjen og igjen ble det vidåpne landskapet der fanget inn av hans pensel. Lampis tidligste arbeider var voldsomme og provoserende, og vakte liten gjengklang. Men allerede mot slutten av 1920-tallet fikk han anerkjennende ord fra franske kritikere. Hans Paris-besøk på begynnelsen av 1930-tallet og en dyp åndelig krise som fulgte, markerte et vendepunkt, og han trakk seg ofte inn i seg selv. Maleriene ble detaljerte og innadvendte; stille meditasjon erstattet frodige uttrykk. Det konstante slitet gjorde at han til slutt oppsøkte døden i den iskalde Limingo-elven våren 1936.