Haremet huset også den osmanske sultans ugifte kvinnelige slektninger, såsom døtre og søstre, alle med sine egne tjenere. Det inngikk i sultanens prestisje å ha mange kvinner i sitt harem. Med unntak av de få ganger sultanen inngikk politiske ekteskap med utenlandske prinsesser (noe som ble sjeldent etter 1400-tallet), var alle sultanens gemaler, både hustruer og konkubiner, slaver. Selv hans mor var formelt sett slavinne. Derimot var hans søstre og døtre eksempler på fri kvinner i haremet. Haremskvinnene levde sterkt avskilt fra kontakt med alle menn foruten sultanen. Hans søstre og døtre forlot haremet når de giftet seg, og hans sønner levde der bare mens de var ganske små. Sultanens mor och de osmanske prinsesser var de eneste kvinner som hadde tillatelse til å bære tittelen sultan i sitt navn. Prinsessene forlot haremet når de giftet seg (svigersønnene ble kalt ) og vendte tilbake når de skilte sig eller ble enker.