Passopp søker trøst på det lokale tivoliet, men klarer ikke å glede seg over noe; verken karuseller, konkurranser eller speilsalen. Til slutt treffer han en likesinnet, en eldre blodhund som også har valgt seg en karriere som sagspillende trubadur. Blodhunden deler villig av seg med sine livserfaringer, og Passopp forstår at hans eldre makker angrer dypt på sine valg. Å leve konstant fra hånd til munn, og å bruke alt man tjener med én gang har gjort den eldre hunden dypt ulykkelig.