I borgerkrigstiden, som ble innledet etter Sigurd Jorsalfares død i 1130, kjempet ulike fraksjoner av kongssønner og stormenn om kongemakten. Mye tyder på at borgerkrigene oppstod på grunn av konkurransen mellom lendmennene som støttet enten Harald Gille eller Magnus Blinde, henholdsvis bror og sønn av Sigurd. Etter Harald Gilles død ble de tre sønnene hans, Øystein Haraldsson, Sigurd Munn og Inge Krokrygg, konger, men de var svært unge, og det var lendmennene som styrte på vegne av dem. Kort tid etter oppstod lendmannspartiet, forløperen til baglerne, i kretsen rundt kong Inge. Den viktigste mannen her var Erling Skakke. Inges brødre ble drept, og stormenn fra Trøndelag, Opplandene og Viken samlet seg om Sigurds sønn Håkon Herdebrei. Etter kong Inges fall fikk Erling Skakke gjort sin da fem år gamle sønn, Magnus Erlingsson, til konge, og Håkon ble drept. Magnus ble enekonge, men flere opprørere begynte å samle seg. Det er i denne situasjonen at birkebeinerne oppstod.