Fordi en gatlingmekanisme er et mekanisk repetervåpen, og ikke egentlig et automatvåpen i betydningen at det drives av kraften av skuddet, bestemmes skuddtakten av hvor fort en ekstern kraftkilde kan dra mekanismen rundt. I 1890 utviklet derfor den amerikanske marinen en prototyp på en elektrisk drevet gatling sammen med Crocker-Wheeler Electric Motor Company i New York. Gatling selv fattet øyeblikkelig interesse for konseptet, selv om marinen selv ikke tok det noe videre. I 1893 hadde han klar en prototyp på sin eget elektrisk drevne våpen. Prototypen var beregnet på bruk på skip, av den enkle grunnen at skip kunne generere elektrisk kraft, noe avdelinger i felten ikke kunne. Gatlings versjon kunne avfyre 3 000 skudd i minuttet, sammenlignbart med moderne roterende kanoner. Dette var imidlertid raskere enn det noen så noe behov for på den tiden, og konseptet ble lagt på hyllen. Ideen ble imidlertid tatt opp igjen etter andre verdenskrig, og la grunnlaget for dagens hurtigskytende roterende kanoner.