Hans skandinaviske røtter viste igjen i en del «historiske» romaner, ofte med magiske krefter og norrøne guder og jotner i rollelisten. og er eksempler som gir leseren inntrykk av at om det ikke var bedre før, var det i alle fall mere spennende – og kanskje på en måte riktigere. Samtidig er han mangetydig når det gjelder atavisme (tilbakefall til fortiden) og behandler slike tendenser både satirisk i , kritisk i og og tragisk i .