En klassiker kan i Eliots øyne kunne skapes hos et folk som lever i en historie og en tradisjon, og som i det avgjørende øyeblikk er i bred harmoni. Hos klassikeren møtes bredde, allmenngyldighet og universelle. I nyere europeisk litteratur er det Dante som kommer nærmest idealet ved at en dikter gjennomsyret en hel nasjons språk. Av alle de store diktere i antikken, hevdet Eliot til sist, er det Vergil som Europas kultur skylder mest. Romerriket og romersk språk ble alle europeiske nasjoners skjebne. For Eliot var kravene så stramme at det paradoksalt var kun én dikter i hele verdenslitteraturen som oppfylte kriteriene helt og holdent.