Forbindelsen mellom svenske og norske arbeidere var tidlig på 1900-tallet meget nær ─ særlig flakket rallarne meget fritt frem og tilbake over grensen. De mest radikale av dem som hadde ført streiken ble svartelistet hos arbeidskjøperne, og de fikk dermed vanskelig for å skaffe seg arbeid. Politisk og faglig forfølgelse, og et relativt gunstig norsk arbeidsmarked, brakte mange frihetlige svensker over «Kjølen» for kortere eller lengre tid, og de brakte med seg sitt radikale kamphumør. Disse gjorde seg etterhvert gjeldende i norsk arbeiderbevegelse. På bakgrunn av skuffelse over tarifforhandlingene til «Norsk Stenhuggerforbund» i 1909 gikk enkelte avdelinger i Østfold ut av steinhuggerforbundet i perioden 1912-15, og opprettet egne Lokale Samorganisasjoner tilsluttet Bohuslen distrikt av SAC. Sammen med steinhuggerne i Bohuslän i Sverige utgjorde de «Skandinaviska stenarbetaredistriktet» innen SAC. De ungsosialistiske lagene i Østfold hadde en klar tilknytning til steinhuggerindustrien. I 1916 var det 17 Lokale Samorganisasjoner i Norge med tilknytning til SAC. Medlemstallet var 775. Tiden var moden for å starte en egen syndikalistføderasjon i Norge. 28. desember 1916 ble Norsk Syndikalistisk Føderasjon (NSF) stiftet i Kristiania. Akkurat som for Norges Ungsocialistiske Forbund, så var steinhuggerne i Østfold en viktig organisatorisk basis for den nye organisasjonen.