Da krigen begynte, hadde ikke amerikanerne en regulær armé. Hver koloni hadde tradisjonelt stått for sitt eget forsvar gjennom bruken av lokale militser. Militsmenn tjente bare i noen uker eller måneder om gangen, var nølende i å reise særlig langt fra hjemmet og var dermed vanligvis ikke tilgjengelig for utvidede operasjoner. Militsene manglet treningen og disiplinen til regulære soldater, men var av og til effektive mot regulære styrker. Amerikanske militser var noen ganger dyktige i partisan-krigføring og var særlig effektive i å slå ned lojalistenes aktiviteter når britiske regulære styrker ikke var i nærheten.