Jerofejev ble kjent som litteraturviter i 1973 med en artikkel om Marquis de Sades forfatterskap. Artikkelen ble heftig kritisert, fordi Jerofejev var så åpen om sexualisert vold, men han slapp unna sanksjoner. På slutten av 1970-tallet ble han tatt opp i den sovjetiske forfatterforeningen. Kort tid senere ble han en av syndebukkene i Metropol-skandalen. Under tittelen Metropol hadde Jerofejev sammen med Vasilij Aksionov, Jevgenij Popov, Andrej Bitov og Fasil’ Iskander redigert en antologi over tekster som hadde blitt nektet publisering av den russiske sensuren. Antologien ble avvist av sensuren i Sovjetunionen, men redaktørene ga seg ikke og fikk smuglet den ut til USA, hvor den ble publisert samme år. Dette vakte kraftige reaksjoner. Jerofejev og Iskander ble kastet ut av forfatterforeningen, mens Aksionov ble fratatt statsborgerskapet og måtte emigrere. Etter denne skandalen kunne ikke Jerofejev publisere sine verker igjen før i 1988. I 1990 kom hans bok , som ble en internasjonal suksess og er oversatt til 27 språk. Samme år publiserte han også essayet Gravøl over sovjetlitteraturen, som tok et oppgjør med hypermoralismen i russisk litteratur. Jerofejev fikk kraftig kritikk for denne artikkelen, som ble en av de mest diskuterte i russisk litteratur på 1990-tallet. I samme periode markerte han seg igjen som redaktør for to antologier over russisk samtidslitteratur, i 1995 og i 2001. Romanen fra 2004 er en sterkt selvbiografisk roman, hvor Jerofejev beskriver hvordan det var å vokse opp som en del av den sovjetiske eliten.