Både den regulære hæren og beredskapsledere hadde en dårlig oppfatning av Nasjonalgarden, som de så på som politifisert, provinsielle, dårlig bevæpnet, dårlig trent, så tilbøyelig til å idealistiske korstog (som mot Spania i 1898), og som også manglet en forståelse av verdensspørsmål. Nasjonalgarden var på den annen side trygt forankret i statlig og lokal politikk, med representasjon fra et svært bredt tverrsnitt av USAs politiske økonomi. Nasjonalgarden var en av landets få institusjoner som (i noen nordlige statene) aksepterte afroamerikanske menn på lik linje med de med europeisk opphav.