Prokuratorene og prefektenes fremste funksjoner var militære, men som representanter av Romerriket hadde de ansvaret for innsamling av keiserlige skatter og hadde også begrensete juridiske funksjoner. Annen sivile administrasjon lå hos lokale myndigheter: kommunalråd eller etniske myndigheter slik — i distriktet Judea og Jerusalem — var Sanhedrin («Rådet»), det jødiske folkets høyeste politiske og religiøse organ, og deres leder i ypperstepresten. Men myndigheten til å utnevne yppersteprest lå hos den romerske legaten i Syria eller prefekten av Judea på tiden til Pilatus og fram til år 41. Eksempelvis var Josef Kaifas utnevnt som yppersteprest i tempelet i Jerusalem av prefekt Valerius Gratus og ble avsatt av den syriske legaten Lucius Vitellius. Normalt ville Pilatus ha oppholdt seg i Caesarea, men reiste gjennom provinsen, særlig til Jerusalem, i utførelsen av sine plikter. I løpet av , den jødiske påsken, en festival med dyp nasjonal som religiøs betydning for jødene. Pilatus, som guvernør, ville ha vært forventet å være i Jerusalem for sikre orden. Han ville ikke vanligvis ha vært synlig for den religiøse mengden grunnet folkets følsomhet for romersk tilstedeværelse.