Annen halvdel av 1988 så en stadig svekkelse av Zhaos politiske posisjon. Zhao fant seg selv innbundet på flere fronter av partikorifeer som kjempet sine revirkamper. Mange av dem ble mer og mer misfornøyd med Zhaos tilbakelente holdning til ideologiske spørsmål. Den økonomisk konservative fraksjon i Politbyrået, anført av Li Peng og Yao Yilin, var stadig i tottene på Zhao vedrørende økonomiske og fiskale spørsmål. Den galopperende inflasjonen satte også Zhao under et økende press fra vanlige partimedlemmer og deres familier. Ved inngangen til 1989 var det klart at Zhaos politiske problemer hadde tårnet seg opp til det nesten uhåndterlige; han kjempet på et vis for sitt politiske liv. Hvis han ikke ville klare å snu om på inflasjonen heller raskt, ville den åpne konfrontasjon med partiledelsens konservative være uunngåelig.