Retningen er kjennetegnet ved en prinsipiell motstand mot å delta i valg og fagforeninger, samt nasjonale frigjøringskamper og anti-fascismen, forstått som en ideologi som legger vekt på felles front med sosialdemokratiet og borgerlig venstreside. I stedet vektla venstrekommunistene særlig arbeiderrådene som revolusjonære organer. Selv om venstrekommunistene avviste at Proletariatets diktatur skulle være et partidiktatur, vektla de det kommunistiske partiets rolle som katalysator for revolusjonen. Dette partiet skulle være et mindretallsparti av utvalgte revolusjonære, ikke et masseparti.