Mens økonomi for den klassiske skole var et historisk-deduktivt fag som hyppig tok bruk av historie, politikk, sosiologi og sosialantropologi, ble økonomifaget i nyklassisismen utviklet til å være et matematisk fag, slik det er i dag. Klassisk økonomi var hovedsakelig makroøkonomisk, og fokuserte på produksjon, distribusjon av velstand, ansamling og bruk av inntekt, samt handelsteori, alt på nasjonalt nivå. I nyklassisismen er individuelle konsumenter, bedrifter og markeder i fokus. Et eksempel er utviklingen av Marshall-krysset (tilbud og etterspørsels-diagrammet), som kun kunne utledes når en analyserte markeder enkeltvis. I klassisk økonomi var sosiale klasser i fokus som økonomiske aktører. Nyklassikerne introduserte konsumenten som primærsubjekt for analyse, med påfølgende konsepter som grensenytte og etterspørselskurven. I klassisk økonomi var arbeidsverditeorien dominerende som prisverdi. Nyklassisismen gikk bort fra dette, og introduserte etterspørsel basert på konsumentens nytteverdi samt teknologisk utvikling som de viktigste prisbestemmende faktorene. Klassisk økonomisk liberalisme bygger på prinsippet om Adam Smiths «usynlige hånd», som igjen hviler på konsepter som menneskelig rasjonalitet og sympati. Nyklassikerne adapterte denne teorien, men forlot dens metafysiske aspekt ved å definere «den usynlige hånd» som en tilstand som nås som konsekvens av perfekt konkurranse. I nyklassisk teori refererer dette til en markedssituasjon der det finnes et stor antall bedrifter som produserer et homogent produkt, samt at bedrifter fritt kan etablere seg i markedet. I tillegg forfinet man teorien med matematiske termer, ved bruk av for eksempel tilbud og etterspørsels-diagrammet (likevekt).