Den diplomatiske endringen ble utløst av forskjellige interesser mellom Østerrike, Storbritannia og Frankrike. Fredstraktaten i Aachen etter den østerrikske arvefølgekrig i 1748 bevirket at Østerrike innså den høye prisen de måtte betale for å ha Storbritannia som en alliert. Maria Teresia av Østerrike hadde forsvart kravet sitt om Habsburg-tronen og hadde fått mannen sin, Frans Stefan kronet som keiser i 1741, men hun hadde blitt tvunget til å gi fra seg verdifulle områder i prosessen. Under diplomatisk press fra Storbritannia hadde Maria Teresia gitt fra seg det meste av Lombardia og det okkuperte Bayern. Britene tvang henne videre til å gi fra seg Parma til Spania, men enda viktigere, la Preussen få beholde det erobrede Schlesien. Under krigen hadde Fredrik II (Fredrik den store) av Preussen erobret verdifulle provinser i Schlesien, et av de bøhmiske kronlandene. Med Schlesien erobret ble Preussen en stormakt i Europa og en trussel mot de tyske områdene til Østerrike, likeens resten av Mellom-Europa. Den nye prøyssiske makten gjorde ikke Storbritannia noe, som så på Preussen som en balanse mot makten til Frankrike.