Dette dannet bakgrunnen for den nye generasjonen i 1933, faktiske motorvogner på boggier med et panoramatårn for føreren som dermed vil ha gode utsiktmuligheter i alle kanter. Type 14 til Type 17 hadde en kapasitet for 36 passasjer i en strømlinjet og solidbygd vognkonstruksjon som hvilte på to treakslede boggier. Motoren var deretter flyttet inn i førerrommet som også fungerte som konstruktørrom, med radiator forut på frontpartiet. Deretter fulgt etterspørselen til utvikling av større varianter siden 1934, «dites de 56 places», Type 20, 21 og 22 på fireakslede boggier ved å forlenge motorvognen med 2 meter fra 14,280 m for «Micheline 36 places» til 16,280 m for «Micheline 56 places». Det var mulig ha multippelkjøring med disse motorvognene uansett type, selv om det var mest vanlig å sende ut enkeltvogner. Type 20 til 22 generasjonen var meste suksessrike for Michelin, 56 eksempler var levert i 1934 til 1949.