Han var filosof og teolog, og var blant grunnleggerne av tidsskriftet . Fra 1904 til 1910 underviste han i filosofi ved presteseminaret i Monza, og fra 1910 til 1924 i teologi ved presteseminaret i Milano. Han skrev en berømt filosofihistorie for videregående skoler, brukt i de fleste italienske bispedømmeseminarer og også oversatt til spansk. I Italia var han den mest autoritative representant av Leuvenskolens epistemologiske teser, og spesielt sterkt tilhenger av kardinal Mercier.