I løpet av 1943 og 1944, på grunn av alliert anti-ubåttaktikk og bedre utstyr, begynte den tyske ubåtflåten å lide store tap. Vendepunktet i slaget om Atlanterhavet var under «Svarte mai» i 1943, da ubåtflåten begynte å lide store tap og antallet allierte skip som ble senket begynte å avta. Radar, beskyttelse via langdistansefly, sonar og ekkolodd, forbedret taktikk og nye våpen bidro. Tysk teknisk utvikling, som Schnorchel, forsøkte å motvirke disse. Det var en ubåtsnorkel er en enhet som lar en ubåt operere nedsenket mens den fortsatt tar inn luft fra over overflaten. Nær slutten av krigen ble et lite antall av de nye Elektroboot ubåtene (type XXI og XXIII) operative, de første ubåtene designet for å operere nedsenket til enhver tid. Disse hadde potensialet til å oppheve den allierte teknologiske og taktiske fordelen, selv om de ble utplassert for sent til å bidra til kamp i krigen.