Sandviksboder 56 ble revet i 1953 for å få plass til en kraftfôrsilo. Etter bybrannen i 1702 ble gårdene på Bryggen dekorert med rankemaling, regnet som det urbane utgangspunktet for bondekulturens rosemaling, og i Sandviksboder 56 måtte besøkende gå forbi 120 meter med veggmalerier underveis til kjøpmannens kontor i tredje etasje. Sjøbodene i Sandviken tjente om sommeren som utfluktsmål for kjøpmannsfamilien frem til oppgangstidene sist på 1700-tallet, da sommerværelsene i bodene ble avløst av lyststeder i Sandviken. Imidlertid ble veggmaleriene malt med billige limfarger som tålte dagslyset dårlig da det ble satt inn vinduer. Ikke bare falmet de, men noen tømmervegger ble hvittet med kalk til hjelp mot insektangrep. Vestlandske Kunstindustrimuseum og Det Hanseatiske Museum engasjerte Miranda Bødtker til å lage akvareller av veggmaleriene i nr 56 før bygget ble revet, og Marco Trebbi fikk utgitt en bok om disse, . «Lintoboden», Sandviksboder 69-72, midlertidig fredet, en av få boder i Bergen som fortsatt hviler på bolverk (nedrammede pæler i havneanlegg). Branntakster daterer bygget til før 1766, og interiørdetaljer tyder på at den er fra 1600-tallet. Sandviksboder 70, 71A og 72 kjøpt av Reidar Osen i 1996. Deretter ble de stående og forfalle i flere tiår. Nr 72 er omtalt i panteregisteret i 1797, men innvendige dekorrester utført med barokkens typiske farger kan tilsi høyere alder. Rivingen av Sandviksboder 74b som var vurdert å fredes, ble bestilt av skipshandlerfirmaet W. Giertsen A/S, og boden jevnet med jorden samme dag som Bergen kommune mottok søknaden om rivingstillatelse. Byråsjef Astrid Bonesmo i miljøverndepartementet sa at rivingen etter hennes skjønn var «en straffbar handling etter bygningsloven». «Lehmkuhlboden», Sandviksboder 76a, brant ned i september 2008. «Rolf Olsenboden», Sandviksboder 77ab, er gjenreist som kopi. Opprinnelig en del av godset Store Sandvigen, eid av Johan Garman fra 1600-tallet til ca. 1850. Grunnen festet til consul Alexander Wallace og monsieur Jesper de Fine i 1767 for oppføring av sjøbod. Eid av Hans Tank fra 1779. Eid av Johan C. Harmens i 1805. Eid av Johan Mohn fra 1840. Eid av Albert Mohn fra 1861. Eiet av Joachim Konow fra 1888. Eid av Edward C. Mowinckel & Co. fra 1909. Eid av Rolf Olsen A/S fra 1914. Rolf Olsen A/S kjøper grunnen fra Bergen kommune i 1952. Saltsildproduksjon i boden frem til ca. 1975, deretter brukt som lager og bl.a. flypakking av fersk laks på eiendommens søndre del med platting og kjølelager frem til 1987. Boden revet i 1989 etter at den holdt på å falle ut i sjøen. I 2006 starter prosjektering av gjenoppbygging. Boden var ferdig gjenoppbygget i 2013 som moderne kontor for Mowi AS. Boden ble i 2019 solgt fra Rolf Olsen Eiendomsselskap AS til Profier AS. «Grønlandsboden» eller «Grønlandsnøstet», Sandviksboder 78a, bygd i 1797, står med gavlen mot sjøen. Bygget ble istandsatt og delvis ombygget i 1994, men er reist som utrustningsnøst, sannsynligvis av Hans Egede, også kalt «Grønlands apostel», som i 1720 stiftet «Det grønlandske Compagnie» sammen med bergenske kjøpmenn for å drive kombinert handel, kolonisering og misjonsvirksomhet på Grønland. Første branntakst fra 1765 omtaler bygget som «». Senere har det hatt flere eiere, bl.a. Johan C. Martens, Clement Johnsen A/S og Kaare Holmefjord A/S, og vesentlig vært benyttet som tørrfiskbod. Boden ble i 1993 solgt til Rolf Olsen A/S, og rehabilitert og ombygget til kontor i 1994 av arkitekt Claus Lindstrøm med bistand fra arkitekt Hansteen. Boden har siden 2002 vært hovedkontor for Mowi AS. Boden ble i 2019 solgt fra Rolf Olsen Eiendomsselskap AS til Profier AS. Sandviksboder 79 og 80. 30. november 1938 søkte kjøpmann E. Marthinussen kommunen om dispensasjon for få bygge et kjølelager på fjæregrunnen utenfor nr 80. I festeseddelen stod det at det ikke kunne bygges nærmere bryggen enn 12,55 meter, men fundamenteringen ville koste langt mindre om anlegget ble reist inne på fjæregrunnen. Tidligere hadde iblant fiskerne måttet kjøpe en del av isen i andre byer fordi Bergen manglet kjølelager og dermed også gikk glipp av fisken deres. Marthinussen anførte at når Bergen hadde økt sin eksport av håbrann til ca 90 % av Norges håbranneksport, var et kjølelager verd å satse på. Matjessilden hadde måttet lagres i Haugesund og Florø. Håbrannfiskernes forening meldte 11. oktober 1938 at siden noen av dem også fanget småhval, måtte fisket innstilles før tiden, fordi de tidligere hadde opplevd å måtte vente opptil tolv timer på is i Bergen. Innenriksdepartementet godkjente i november 1940 Bergen formannskaps vedtak om på nærmere angitte vilkår å garantere for et lån til E. Marthinussen til oppførelse av et kjøleanlegg på Sandviksboder 79-80. Den store boden på Måseskjæret, sameiet «Tørrfiskkatedralen», Sandviksboder 81 – Måseskjæret 10. «Gamle og nye pakkhus» på Hægreneset Valsemølle, Sandviksboder 82 (2006). Gamle Pakkhus på Hegreneset er datert tilbake til ca. 1760. Nye pakkhus er bygget ca. 1860.