Diegesis (gresk διήγησις, «fortelling») og mimesis (gresk μίμησις, «etterligning») har blitt satt opp i kontrast til hverandre siden Aristoteles. For Aristoteles viser mimesis i stedet for å fortelle, ved hjelp av handling som blir vedtatt. Diegesis er å fortelle en historie av en forteller. Fortelleren kan snakke som en bestemt karakter, eller kan være den usynlige fortelleren, eller til og med den allvitende fortelleren som snakker «utenfra» i form av å kommentere handlingen eller karakterene.