Ny storbrann på Strandsiden mellom Murallmenningen og Holbergsallmenningen, kalt «påskebrannen» fordi den startet natt til 2. april (3. påskedag) 1771 og la verdier for rundt 200.000 riksdaler i aske. Sogneprest Nicolai Christian Friis i Korskirken la skylden på soldatene fra delmenhorstiske regiment som var stasjonert på Bergenhus. I løpet av noen timer var 106 hus, gårder, pakkhus og sjøboder nedbrent på strandsiden og begge sider av Markeveien. Brannen startet i Skrivergården i tretiden om natten, og et kvarter etter brannvarslingsskuddet stod fire toetasjes hus i flammer. Brannslukking viste seg praktisk umulig, siden gatepartiet var svært trangt, og tømmerlagrene ga næring til ilden. Ettersom brannårsaken aldri ble klarlagt, ble både det tyske regimentet og tyske innflyttere mistenkt for brannstiftelse, og det måtte innføres portforbud etter halv ett om natten. Skatter fra byens rikeste hadde driftet Bergens fattigvesen. Men byens rikeste mistet varelager og levebrød i flammene, og dermed brøt byens fattigvesen fullstendig sammen. Bare foreldreløse barn og sengeliggende fikk hjelp. Tiggerflokker streife rundt, uten at noen grep inn. Byadministrasjonen falt fra hverandre, og skattene ble stående utbetalte. Stiftamtmann Christian Petersen (1701–75) måtte til sist betale ansatte av egen lomme. Politiet fikk bare lønn hver tredje måned, og de som fikk betalt i form av klær, lignet tiggere. Vekterne klaget over at de var «». I februar 1773 skrev stiftamtmann Albrecht Philip von Leventzau (1744-1817) til København at det var hungersnød i Bergen, og vedla prøver av barkemelet og barkebrødet befolkningen levde av. Da det tyske regimentet forlot Bergen i løpet av 1773, tiltok både smugling og annen kriminalitet, slik at myndighetene i København i desember 1773 skrev om Bergen «».