Med den nye fremveksten av raseretorikk som fulgte med gjenoppdagelsen av Gregor Mendels arvelover omring 1900, og den videre utvikling av denne gjennom applikasjon på mennesket, vokste rasehygienen eller eugenikken frem, en anvendt humanbiologi med klare advarsler mot en stadig degenerering av arveegenskaper. Slik degenerering var grunnet fremskritt som medførte bedre levekår (deriblant faktorer som levestandard og livskvalitet) og helsestell, som gjorde det mulig for genetiske minusvarianter å formere seg og dermed redusere kvaliteten på arvestoffet, samt raseblanding eller reproduksjon med utgangspunkt i to individer av forskjellig rase.