Karbondioksid: De atmosfæriske konsentrasjon av de tre langlivede klimagassene karbondioksid, lystgass og metan har betydning for global oppvarming. Økningen i karbondioksidkonsentrasjon er nær proporsjonal med økningen i primærenergibruk og med BNP, og viser enda (2015) ingen tegn til noen betydelig dekobling i forhold til utslipp fra verken energibruk eller økonomisk vekst. Lystgass: Det anslås at 30 % av lystgassen i atmosfæren er et resultat av menneskelig aktivitet, hovedsakelig landbruk. Metan: Er en av flere naturgasser som utvinnes og brukes til industrielle prosesser og til energiproduksjon. Nedbryting av stratosfærisk ozon: Regulering av klorfluorkarboner (CFC) gjennom Montreal-protokollen har ført til redusert nedbryting av stratosfærisk ozon. Overflatetemperatur: Endringen av jordens overflatetemperatur er en parameter for endringer i klimasystemet. Endringer i atmosfæriske konsentrasjoner av de tre viktigste langlivede klimagassene og havforsuring, har nær sammenheng. Havforsuring: Havet absorberer for øyeblikket (2015) omtrent en fjerdedel av karbondioksid som tilføres atmosfæren fra menneskelige aktiviteter hvert år. Dette fører til forsuring av havet. Opptak av karbondioksid i havet reduserer i betydelig grad innvirkningen på klimaet, men det fører til at marine økosystemer og biologisk mangfold endres. Fiske: Fangst av marin fisk har blitt redusert siden slutten av 1980-årene på grunn av overfiske og kollaps av fiskebestander. Reduksjonen av fiskefangsten tilsvarer ikke en utjevning av konsumet av marin fisk. Den eksplosive økningen av akvakultur har sørget for at en stadig økende mengde marin fisk fortsatt blir konsumert. I hovedsak er det veksten av akvakultur et forsøk på å erstatte nedgangen av arter som ikke lenger kan fiskes. Havbruk er den raskest voksende næringsmiddelindustrien i dag, og 50 % av det globale fiskeriforbruket er akvakulturbasert. Reker fra havbruk: En av havbruksnæringene i raskt økning. Parameteren gir indikasjon på endring av kystsonen. Nitrogen i strandsonen: Er valg som en indikator for endring av de biogeokjemiske kretsløpene, og for denne parameteren finnes det målinger for perioden 1950–2010. Tap av tropisk skog: I de siste tiårene (før 2015) har det landarealet som er tatt i bruk til menneskelige formål hovedsakelig gått på bekostning av tropiske skog. Kulturlandskap: Økningen av det totale arealet av kulturlandskap viser en betydelig reduksjon. Kulturlandskap er menneskedominert landskap som i byer, beiteområder og lignende som er blitt omgjort fra mer naturlige biomer, for eksempel skog, savanner og gressletter. Den langsommere trenden gjenspeiler i stor grad en intensivering av landbruket etter hvert som mengden tilgjengelig dyrkbar jord har avtatt. Terrestriske biosfære nedbrytning: Med dette menes tap av biologisk mangfold på landjorden.