Marie Hamsun skrev i erindringsboken fra 1959 at Hamsun så på reisen til Wien som en sjanse til å betro Hitler sitt dypfølte ønske om å bli kvitt med Terboven og hans skrekkregime i Norge. Men dette kan ikke stemme, for det var først under kongressen i Wien at Holmboe fikk beskjed fra Hitlers pressesjef Otto Dietrich at Hitler kunne tenke seg å møte Hamsun. Holmboe formidlet dette, og var overrasket over Hamsuns manglende entusiasme («Jeg skrek», hevdet Hamsun selv etter krigen). Han mente at Herman Harris Aall ville egnet seg bedre. Men Aall og redaktør Arnt Rishovd som hadde fremført Hamsuns tale - på norsk, som svært få av kongressens deltakere skjønte noe av - anførte at ingen kunne passe bedre enn Hamsun til oppgaven med å overtale Hitler til å avsette Terboven og hans skrekkregime, som hadde vært til slik skade for Nasjonal Samling og nasjonalsosialismens sak i Norge. Hamsun tok da på seg oppgaven med å formidle dette budskapet, selv om han var avhengig av en tolk.