I er alle de betydelige hendelsene fra Bibelens kong David med: hans barndom hvor han passet sauene, profeten Samuel, hans kamp mot Goliat, kong Saul, Sauls sønn Jonatan og dennes antydende homofile forhold, Batseba og Uria, salmene, Absaloms forræderi, og Salomos visdom, og mere. Fortellingen er fortalt fra Davids synsvinkel fra rundt 900-tallet f.Kr., men delvis med kunnskapen til en 1900-tallets amerikanske synsvinkel, noe som skaper en sprelsk og tildels komisk kontrast mellom Bibelens tildels kunstferdige språk og dagens moderne ord og vendinger som krever en bevisst lesning for å balansere mellom Bibelens verden og bokens bevisste anakronismer. David nevner eksempelvis Michelangelos David-statue hvor han hevder at det er ironisk at en konge av Israel står slik uomskåret. Bokens Davids hovedklage er dog at han ikke fikk sin egen bok i Bibelen, noe han mener er meget urettferdig, særlig ettersom han har den beste historien av dem alle. Ikke bare må man lese om ham i andres bøker i Bibelen, men andre har også kreditert hans historier som sine egne. Hans sønn og etterkommer, Salomo, har gått inn i historien som den klokeste av alle konger mens han i virkeligheten var «dum som et brød» og bare kopierte sin fars visdomsord. Selv Shakespeare, Chaucer og John Milton har stjålet fra ham, hevder fortellingens jeg. Et viktig foretak for bokens jeg er derfor få fortalt historien riktig og om hvordan det virkelig var. Han vil renvaske sitt navn, fortelle at han var både heterofil og omskåret, men skryter samtidig uhemmet om sine erobringer, både som konge og som kvinnejeger.