I (1876; 3. opplag 1900) og (1882–1904, 4 bind) forsøkte han å opprette en kritisk metafysikk, som fremsetter sine prinsipper kun som avsluttede hypoteser for forklaring av virkeligheten. Forholdet mellom erfaring og teori behandler han i (1884), hvor han kaller de begrepene som teorien bruker for å gjøre erfaringsmaterialet forståelig «interpolasjoner».