I mange år har astronomer vært svært skeptiske til liv på røde dverger. Deres begrensede størrelse (fra 0,1–0,6 solmasser) betyr at kjernereaksjonene foregår eksepsjonelt langsom og at de sender ut svært lite lys (fra 3 % til så lite om 0,01 % av solens luminositet). En planet i en bane rundt en rød dverg ville måtte befinne seg svært nær stjernen for å oppnå jordlignende temperaturer. Avstanden erm fra rundt 0,3 AE (rett innenfor Merkurs bane) for en stjerne som Lacaille 8760 til så lite som 0,032 AE for en stjerne som Proxima Centauri. En slik verden ville hatt et år som varte kun 6,4 dager. Ved disse avstandene ville stjernens gravitasjon føre til en bundet rotasjon. Den belyste siden av planeten ville alltid være rettet mot stjernen mens nattsiden alltid ville værer rettet bort fra den. Den eneste måten potensielt liv skulle kunne unngå enten et inferno eller dypfrysing er om planeten har en atmosfære tykk nok til å effektivt spre ut temperaturen fra dagsiden til nattsiden. Det var lenge antatt at en så tykk atmosfære ville hindre sollys i å nå bakken og dermed ikke tillate fotosyntese.