Raknes opplevde nå at han kunne forstå religionene «innenfra», selv om han selv ikke trodde på noen dogmatisk religion. Det måtte bli hans oppgave, mente han, å påvise hva som virkelig var sant og verdifullt i religionen og samtidig hvordan det i hver enkelt religion var kommet inn så mye som ikke var sant, men bent fram livsfiendtlig. Behovet for å skaffe ytterligere informasjon meldte seg sterkt. Han behøvde konkret kunnskap, både om de forskjellige religionene, om religionsfilosofiene, om etnologi som gir bakgrunn og grobunn for de ulike religionene, og om livet i alle sine ytringer. Han begynte å lese så mye han kunne på alle disse områdene, til dels på slump, og på universitetet fulgte han forelesninger, kurs og seminarer i allmenn psykologi og religionspsykologi, psykopatologi og psykiatri, og i biologi. Raknes leste hovedverkene innen den franske sosiologiske skolen til blant andre Durkheim, Mauss og Lévy-Bruhl, og han leste en rekke bøker om mystikk. Den beste opplevde han var av Henri Delacroix, som var læreren hans. Han leste også hovedverkene innen den ennå spirende religionspsykologien som særlig hadde hatt sitt utspring i Amerika, og innen etnologi leste han blant annet en rekke bøker av katolske misjonærer.