Keiseren stolte sterkt på høytstående presteskap som erkebiskopene Filip av Köln og Konrad av Mainz. Flere samtidige beretninger om livet hans gitt av kirkelige kronikørere som Godfrey av Viterbo eller Peter av Eboli i hans (om keiserens erobring av Sicilia) tegner et lysende bilde av Henriks styre; mens annalene til Otto av Sankt Blasien anses som mer objektive. I sin konsentrerer kronikøren Arnold av Lübeck seg om striden mellom adelshusene Hohenstaufen og Welf fra et uttalt Welf-perspektiv, mens Gislebert av Mons forteller om Henriks politikk i grevskapene Hainaut og Flandern. Hohenstaufen-styret i Italia og Mezzogiorno er dokumentert av krønikene til erkebiskop Romuald av Salerno og Richard av San Germano. Henriks konflikt med kong Rikard I av England er gjengitt av Roger av Hoveden og Gervase av Tilbury, og uttrykker deres negative holdninger til keiseren.