Den romlige modellen har blitt kritisert vidt. Den mest systematiske kritikken kom i 1963, fra Donald Stokes, som særlig fikk gjennomslag for kritikken av «ordnede dimensjoner». Her stilles det spørsmålstegn ved antalgelsen i den romlige modellen som sier at velgerne mottar ordnede alternativer på de relevante sakene/dimensjonene i valgkampanjen. George Rabinowitz (1978) konkluderte med at det konvensjonelle romlige paradigmet var feil fordi «sak» opererer på en diffus/gemyttelig måte. Hovedpoenget i kritikken mot den romlige modellen ligger i at velgerne ikke ser på «sak» på samme skarpe posisjonsmessige måte som teorien antar at velgerne gjør.