Ved 500-tallet hadde akkadisk blitt såpass marginalisert at det var arameisk som var rikets hovedspråk i Akamenide-dynastiets Assyria. En annen grunn til økningen av arameisk var ikke antallet talende i seg selv, om enn viktig, men at de førte med seg alfabetet. Mens kileskrift var forbeholdt myndighetspersoner og presteskapet og krevde livslang trening for å mestre, kunne hvem som helst lære seg alfabetets prinsipper i løpet av noen timer eller dager. Bruken av arameisk var således en av fremste faktorene til Assyrias endring. Befolkningen i både Assyria og Babylonia hadde blitt en etnisk blanding av innfødte akkadere og arameere. Da riket til sist falt var det kun eliten som kunne lese akkadisk kileskrift. Den voldsomme herjingen av Nineve og Assur, foruten tallrike andre assyriske byer, førte til at det ble altfor få igjen til å opprettholde de gamle språket. Akkadisk døde ikke øyeblikkelig ut. De siste nedtegnede skriftene i akkadisk kileskrift er datert til 100-tallet e.Kr., og skrift i akkadisk språk, men i gammelsyrisk skrift er datert til så sent som 200-tallet e.Kr.