Sperrebind av denne typen ble brukt på hus av bindingsverk eller murverk i store deler av Europa allerede i middelalderen. Til Norge fulgte sperrebindet med da bindingsverk ble importert, i større omfang etter at murtvang ble innført i Christiania og tekking med tegl på bratte tak påbudt i 1624. Tømrere fra Tyskland, Danmark og Nederland virket i flere norske byer og verksmiljøer, og de brakte med seg sine hjemlands byggemåter, blant dem sperrebind med skalk. Da tegltak etterhvert avløste torvtak også i sentrale bygder, måtte takvinkelen økes, og brattere tak innbød til å velge sperretak fremfor åstak. På 1700-tallet ble svaitaket utbredt også i Norge, særlig i kystbyene. I Drøbak var det 80–100 hus med svaitak omkring 1800. Svaitaket fikk også innpass i byggeskikken flere steder i innlandet, f.eks. i Valdres.