Etter at protokollen var funnet spurte USAs aktor i Ministerieprosessen, Robert Kempner, Neumann om han hadde deltatt på Wannsee-konferansen (Neumann nektet). Til forskjell fra Kritzinger uttrykte Neumann aldri anger over det han hadde vært med på. Vereinigung der Verfolgten des Naziregimes offentliggjorde i 1952 Wannsee-protokollen og anmeldte deltakerne. Påtalemakten i Berlin innledet etterforskning. Neumann var allerede død og i 1956 ble i stedet hans assistent Liegner etterforsket. Saken ble henlagt i 1957 på grunn av «manglende bevis». Stuckart ble i Ministerieprosessen dømt til fire års fengsel og i saken mot Stuckart spilte Wannsee-konferansen en sentral rolle. Wannsee-protokollen ble publisert av forbundet for personer forfulgt av nazistene. Klopfer og Leibbrandt levde rolige liv under fullt navn til 1980-tallet; sakene mot dem ble det henlagt på grunn av foreldelse og angivelig bevismangel.