Den myndige biskopen på Skálholt, Arne Torláksson (1269–1298), også kalt for Prestgårds-Arne (), lyktes i 1275 å drive igjennom en «kristenrett». Det innebar en betydelig utvidelse av biskopenes makt. Ved hjelp av ren vold og trusler om kirkens straff ble prestegårdene og kirkene overgitt fra bøndenes eie til kirken selv. For samme mål arbeidet også biskopen i Hólar, Jörund (1267–1313), i sitt stift, og omkring 1300 var forandringen gjennomført over hele landet. En følge av dette var at prestevalget ble underlagt biskopene. Videre drev Arne gjennom et forbud mot at prester skulle kunne gifte seg. Avslutningsvis strakte kirkens domsmakt seg ikke bare til det som angikk kirkens egne menn og gods, men også til alle ekteskaps- og sedelighetsbrudd. Da kirken til stadighet straffet med høye bøter ble denne domsretten tillempet med dispensasjoner og avlat (innført 1275) – noe som ble en betydelig kilde til kirkens rikdom.