Mest kjent av keiserens kristne politiske virksomhet er kirkekonsilet som fant sted i Nikea i 325, hvor om lag 320 biskoper fra hele den kristne kirke deltok. Herfra stammer blant annet den nikenske trosbekjennelsen, og læren om kristologien fra; Guds treenighet bestående av Faderen, Sønnen og Hellighånden (Den hellige ånd) som forskjellige manifestasjoner av ett og samme vesen. 318 av 320 biskoper samtykket og underskrev forhandlingene vedtatt ved konsilet. Kirkelig praksis ble også definert og satt i system, samt også valg og utnevnelser av prester og biskoper, som tidligere i stor grad hadde styrt dette selv. Konstantin tvang igjennom forbudet mot å feire nattverden på dagen før den jødiske pesach (14. ). Det markerte et endelig brudd for kristendommen med den jødiske tradisjon. Fra da av ble den romerske juliansk kalender, en solkalender, gitt forrang for den jødiske kalender (hvor månedene beregnes ut fra månefase) blant kristne kirker i Romerriket. Konstantin bidro dermed til religionen og kirkens konsolidering og samling for videre utvikling.