Ifølge biskop Jan Olav Smit, som etter en korttid som biskop i Norge kom til Vatikanet og skrev en tidlig biografi om pave Pius XII i 1949, innebar dette at de aktuelle kinesiske skikker ikke lenger var å vurdere som overtro, men som ærlige uttrykk for å hedre sine slektninger, og derfor akseptable for katolske kristne. Konfucianisme var slik også anerkjent som en filosofi og en integrert del av kinesisk kultur snarere enn som en hedensk religion i konflikt med katolisismen. Kort tid etter, i 1943, etablerte den kinesiske regjering diplomatiske forbindelser med Den hellige stol. Det pavelige dekret endret den kirkelige situasjon iKina på en nesten revolusjonær måte. Som kirken fikk en ny blomstring etablerte Pius XII et lokalt kirkelig hierarki, og i 1946 utnevnte han Thomas Tien Ken-sin (田耕莘) SVD, da apostolisk vikar av Qingdao, som den første kineser i kardinalskollegiet, og promoverte ham senere samme år til erkebispedømmet Beijing.