Som erkebiskop var Pål opptatt av å styrke erkebispestolens makt, men samtidig unngå konflikt med kongemakten. Han hadde et godt forhold til kongen, Magnus Eriksson. Det ser også ut til at erkebiskop Pål hadde et godt forhold til sitt eget domkapittel. Pål arbeidet mye med å modernisere tiendeordningen ved å utvide grunnlaget for hva det kunne kreves tiende av. Politisk ble erkebispestolen stadig sterkere som institusjon under Pål. Det skyldtes både konflikter mellom kongen og verdslige stormenn, og at kongen og hoffet for det meste oppholdt seg utenfor Norges grenser.