Grønlandshval har en konservativ livshistoriestrategi som inkluderer: 1) ekstrem lang levetid (200+ år); 2) langsom modenhet (20+ år); 3) lange mellomkalvintervaller (5 år+) og 4) lang generasjonstid (52 år)(Cook og Reeves 2018). Denne arten har en sirkumpolar utbredelse og er knyttet til isfylte farvann i Arktis. Det finnes fire ulike bestander, og Spitsbergen-bestanden, som nylig er vist å være en egen genetisk enhet, er det minste. Denne bestanden har utbredelsesområde mellom Øst-Grønland, via Svalbard og over til Frans Josefs land. Denne bestanden er tett bundet til havis og vintre langt inne i isen ved den nordlige delen av utbredelsen. Dyrene vandrer sørover om sommeren, i motsetning til alle andre grønlandshvalbestander som utfører et omvendt trekkmønster. Opprinnelig bestandsstørrelse (før år 1600) er beregnet til over 50 000 individer. Ukontrollert fangsting på denne hvalarten pågikk i Svalbardområdet på 1600- og 1700-tallet og bestanden ble nesten utryddet. Basert på en flytelling i store deler av utbredelsesområdet i isen nord for Svalbard i 2015, ble det estimert at det var 343 grønlandshval i dette området. Data fra passive akustiske lyttebøyer i Framstredet samt mer tilfeldige observasjoner av titalls grønlandshval fra turistskip, støtter opp om at denne bestanden må bestå av noen få hundre i stedet for noen titalls individer. Klimaendringer kan føre til store forandringer i tilgjengelig beitehabitat, men Artsdatabanken har ikke grunnlag for å kunne foreta noen vurdering av bestandens utvikling. Økende antall individer er observert i Framstredet, Svalbards fjorder og i det nordlige Barentshavet, men Artsdatabanken har ikke grunnlag for å fastslå at dette skyldes en økende bestand eller er en følge av et mer effektivt rapporteringssystem. Ny kunnskap om populasjonsstørrelse er årsaken til endring i rødlisteklassifisering fra 2015 til 2021. Klimaendringer vil sannsynligvis være en negativ driver i løpet av de neste tiårene, spesielt mindre havis og mer havstøy er bekymringer. Artsdatabanken antar at den reproduktive delen av den norsk bestanden er mindre enn 250 individer og klassifiserer derfor grønlandshvalen i norske områder som kategorien sterkt truet (EN) grunnet svært liten populasjonsstørrelse.