Dekkfjær dannes i områder kalt fjærbed (), med mellomliggende ganger hvor dunet dannes. Den nederste delen av dekkfjæra kalles fjærpose og er hul og luftfylt. Den fester fjæra til fjærsekken. Ovenfor sitter fjærskaftet, som er dekket av et hornlag (av keratin) og blir tynnere og tynnere ut mot tuppen. Fjærstrålene går ut fra hver side av fjærskaftet går og har bistråler med mikroskopiske heftekroker på den ene siden. To rekker med fjærstråler danner to fjærfaner (). Noen arter mangler bistråler med heftekroker og kan derfor heller ikke fly, siden fjærfaner ikke kan dannes. Dette gjelder for eksempel strutsefugler.