Etter at hun hadde flyttet til Norge, befattet hun seg seg med nordisk, keltisk og middelalderlig musikalsk såvel som nordisk magisk tradisjon, mens hennes omgivelser fortsatt drev på med Metal og Ambient. Hun skrev da sin bok . Hagalaz’ Runedance oppnådde internasjonal popularitet og listeplasseringer. Dessuten publiserte hun magasinet , som Nicholas Goodrick-Clarke betegnet som «de nordiske heksers, warlocks og krigeres stemme» for å gi uttrykk for «den kalde nordiske og hedenske grunns myter og magi, og kunnskapen om menneskenaturens mørke sider». Hun forklarte imidlertid overfor magasinet at hun ikke hadde sine egne røtter i den tradisjonelle musikk og ikke følte seg knyttet til disse folkene spirituelt; av samme grunn hadde hun vendt seg bort fra Åsatro-miljøet. Med Hagalaz’ Runedance ville hun vise at de gamle instrumentene ikke var bundet til fortiden, men var tidløse; for henne dreide det seg ikke om livet slik det hadde vært i den gamle fortid.