Trehjuling som transportkjøretøy for distribusjonsoppdrag og landbruksbenyttelse, hadde sitt gjennombrudd i etterkrigstiden ettersom det var en stor etterspørsel etter nye fraktekjøretøyer i tidligere krigsherjede land hvor tilgjengeligheten på eldre firehjulskjøretøyer var på et minimum. Størrelsen og ytelsesevnen, sammen med en stor fleksibilitet i oppbygging av kjøretøykonseptet, gjorde trehjulingen meget populær i de italienske byene hvor trange gater var svært vanlig. Evnen til å kunne ta seg fram der et vanlig bilkjøretøy ikke kan, og dermed kan benyttes «overalt», var suksessoppskriften bak den italienske arbeidsbien. Den minste varianten, , har en lasteevne på 180 kg, dimensjoner på 2,53 meter lengde og 1,26 meter bredde og samlet vekt på 185 kg uten last.