Det ble importert hår i store mengder både til England og USA på 1800-tallet, blant annet fra Asia. Mye av dette gikk til løshår og parykker. Det er ikke dokumentert hvor mye som ble brukt til hårarbeider. I Sverige var det strenge restriksjoner på anskaffelse av råmateriale til hårarbeider. Det var parykkmakerlauget som hadde enerett på oppkjøp av hår frem til et stykke inn på 1800-tallet. Dette kan være en av grunnene til at dalkullorna fra starten holdt seg til ringer av hestetagl, og reiste til utlandet for å kjøpe hår og utøve sitt yrke.