Det ovenstående betyr nettopp at handlinger ikke kan være styrt av lover. En lov sier at ”Alltid hvis A, så B (eller med en viss sannsynlighet B)” En liten pike strekker armen etter en kopp med melk for å drikke (A), men opplever at koppen glipper og melken spilles på gulvet (B). Etter noen gjentagelser av denne sekvensen, sier mor: ”Hold slik!” Piken gjør som mor sier, strekker armen etter melkekoppen for å drikke, griper fast om koppen (A´) og lykkes slik i å drikke (B´). En eldre pleiepasient strekker skjelvende armen etter en kopp kaffe for å drikke (A), men opplever at koppen glipper og at kaffen spilles (B). Uansett hva pleierne gjør (instruerer, formaner, straffer, osv.), skjer det samme om og om og om igjen. I det første tilfellet endres sekvensen fra A-B til A´-B´, og vi har nettopp med en handling, og ikke med en lovmessighet å gjøre. I det andre tilfellet er sekvensen helt lovmessig, alltid hvis A, så B, og vi har nettopp ikke med en handling, men med et (sykdoms-) symptom, en parkinsonistisk skjelving, å gjøre. Mennesker handler, og handlinger er intensjonale og konsekvenssensitive. Dermed forandres de når konsekvensene forandres og kan ikke følge ubrytelige lover.