Bandets neste singel, «Itchycoo Park», utgitt 11. november 1967, er sangen The Small Faces' huskes best for, og var den første av bandets to slagere i USA, hvor den nådde 16.-plass i januar 1968. I England var singelen en langt større hit med en tredjeplass på hitlistene. «Itchycoo Park» var den første britiske innspillingen som gjorde bruk av flanging, som er den tekniske finessen å spille to identiskel mastertapeser samtidig, men endre hastighet på en av dem forsiktig ved å røre «flangen» på lydbåndet, som ga en særegen kamfiltreringseffekt. The effect had been applied by Olympic Studios engineer George Chkiantz. «Itchycoo Park» ble i desember 1967 fulgt av "Tin Soldier, " skrevet av Steve Marriott. Sporet hadde også den amerikanske sangeren P.P. Arnold som bakgrunnssanger. Sangen ble litt av en slager, og nådde niendeplassen på de britiske hitlistene, og nummer 73 på USAs Hot 100 chart. Immediate Records‘ «Small Faces»-album ble omsider utgitt i USA som «There Are But Four Small Faces», med en betydelig endring av spor, inkludert singler som «Here Comes The Nice», «Itchycoo Park» og «Tin Soldier», men utelot mange av låtene fra det britiske albumet.Oppfølgeren «Lazy Sunday», utgitt i 1968, var en East End music-hall-aktig sang utgitt som singel av Immediate Records, mot bandets ønsker. Den var skrevet av Marriott inspirert av krangel med naboene og spilt inn for spøk. Singelen nådde andrepassen på UKs singelbarometer. Den siste offisielle singelen i løpet av bandets karriere var den visesangaktige "The Universal, " som ble utgitt sommeren 1968. Denne var spilt inn med tillagt studiooverdubs til et basistrack som Marriott hadde spilt inn live i bakgården sin i Essex med akustisk gitar. Ettersom den akustiske gitaren ble tatt opp med en privat kassettspiller, kan en på Marriotts opptak høre hunden hans bjeffe i bakgrunnen. Singelens langt dårligere mottakelse (nummer 16 på de britiske listene) gjorde at Marriott sluttet å komponere.