I løpet av middelalderen gikk utøvelsen av offentlig myndighet fra bønder og haulder på tinget over til kongen og hans «håndgangne menn». Dette var en følge av enhetsstatens fremvekst, som med T.H. Aschehougs ord «liksom vokste ut over bøndenes synskrets». Deltakelse i statens liv kom til å stille krav bøndene ikke kunne fylle, med riksmøter og riksråd reservert for stormennenes krets. Offentlige saker ble overlatt konge, biskoper og aristokrati; og kløften vokste mellom disse og almuen når det gjaldt levevis, formue, makt og synsmåter.