Særlig ble han virksom i pasifistiske organisasjoner. I 1901 ble han tysk representant ved det internasjonale fredsbyrået i Bern, og i 1907 ble han innvalgt i Bayerns parlament, landdagen. Han organiserte blant annet verdensfredskongressen i München, og var fra 1914 til 1929 leder for Deutsche Friedensgesellschaft. I 1915 grunnla han avisen i Haag, og i 1918 ble han visepresident for det provisoriske nasjonalrådet i Bayern. Samme år ble han medlem av Deutsche Demokratische Partei (DDP). I 1919 ble han innvalgt i den forfatningsgivende nasjonalforsamling. På grunn av skriftet ble han anklaget for landsforræderi og kortvarig fengslet i 1924. I 1927 fikk han Nobels fredspris sammen med Ferdinand Edouard Buisson, grunnlegger av den franske Liga for menneskerettigheter.