Albumet gikk bort fra den keyboard- og synthesizer-dominerte, progressive rock-retningen på bandets to foregående studioalbum ( fra 1986 og fra 1988) til fordel for en mer «nedstrippet», direkte stil som minnet om bandets tidlige materiale, noe som også medførte en endring i vokalstilen til Bruce Dickinson, fra 1980-tallets operapregede lyd til en røffere sangstil. I tillegg spilte Michael Kenney, som tidligere hadde spilt keyboard på turné for bandet, keyboard på albumet og erstattet dermed Harris og Adrian Smith, som hadde bidratt på tidligere album. Ideen om å lage en mer «jordnær» utgivelse inspirerte også bandet til å spille inn albumet i en låve på bassist Steve Harris’ eiendom i Essex, ved hjelp av Rolling Stones Mobile Studio. Dette gjør albumet til det første Iron Maiden-albumet som ble spilt inn i hjemlandet siden fra 1982. Dickinson uttaler at denne ideen var en feil og kommenterer at «Det var dritt! Det hørtes dritt ut, og jeg skulle ønske vi ikke hadde gjort det på den måten. På den tiden var jeg like skyldig som alle andre og tenkte, ‘Å, så flott! Se, vi er dekket av høy! For en latter!’».