De mesopotamiske tekstene nevner ikke en periode som tilsvarer uken. Tekster som beskriver skille mellom heldige og uheldige dager, nevner en syklus av ugunstige dager som gjentar seg hver syvende dag (den 7., 14., 21. og 28.), en syklus som dessuten tilsvarer den til eššēšu(m)-ritualene, månens syklus. Det er likevel ikke sikkert at denne syklusen hadde innflytelse på den bibelske sabbaten, som er, inntil det motsatte er bevist, den direkte stamfaren til den syv dager lange uken. De viktigste dagene i månesyklusen hadde fått navn: arḫu for den første dagen (nymåne), sebûtu ("syvende") for den syvende dagen, omtrent tilsvarende det første kvartalet, šapattu ("femtende") for den femtende dagen (fullmåne), dette begrepet bruktes også for å betegne en halvmåned. Dagene som ble kalt biblu eller bubulu lå i skjæringen mellom to måneder, men det er fortsatt tvil om bruken: noen ser det som "dagen for månens forsvinning", andre en annen måte å betegne dagen for nymånen. Paleo-assyriske handelstekster (1800-tallet f.Kr.) presenterer en periode kalt ḫamuštum, som kan tilsvare en periode på fem dager, brukt til å datere gjeldsbrev, og er det som ligner mest på uker i mesopotamske kilder.