Til å begynne med var Stanley-brødrenes beundring av Bill Monroe slett ikke gjensidig. Brødrenes bestemte seg for å få spilt inn «Molly and Tenbrooks» etter å ha hørt Monroe og hans gruppe fremføre denne oldtime-melodien i Opry. De var neppe klar over at Monroe hadde lignende planer, og deres versjon utkom før Monroes på Columbia. Da Stanley-brødrene så skiftet selskap til Columbia, surnet Monroe til og byttet selskap til Decca. Han mente brødrene hadde stjålet «hans» musikk. For øvrig hadde Stanley-brødrene for vane stadig å skifte plateselskap.        Snart ble Monroe og Stanley-brødrene gode venner, langt utover det kollegiale forholdet som ofte hersker mellom musikere. Sommeren 1951, da Ralph tok en kort pause fra musikken for å finne seg annet arbeid, ble Carter medspiller hos Monroe. En stund var det tilmed snakk om å slå seg sammen. Det ble aldri realisert. Kort etter, da brødrene hadde gjenopprettet sin egen gruppe, ble brødrene og "Pee Wee" Lambert alvorlig skadet i en bilulykke. Noe senere ble Monroe selv rammet av stygg trafikk – og lå på sykehus i flere måneder. Men vennskapet mellom Monroe og Stanley-brødrene varte livet ut.