Den kongelige regjering i London tok etter 1680 en økende interesse i kolonienes anliggende – som opplevde såpass sterk vekst i befolkning og rikdom at det kunne begynne å måle seg med hjemlandet. I 1680 var kun Virginia en kronkoloni, men innen 1720 var nesten halvparten av koloniene styrt av kronens guvernører. Disse guvernørene var valgt ut av kronen, og hadde tett tilknytning til regjeringen i London. Historikere i tiden før 1880-tallet pleide å vektlegge amerikanske nasjonalisme; etter dette ble den intellektuelle ledelse overtatt av – med Herbert L. Osgood, George Louis Beer, Charles McLean Andrews, og Lawrence H. Gipson i spissen. Denne skolen dominerte kolonienes historiografi til 1940-tallet, og la vekt på – samt ofte hyllet – oppmerksomheten London gav alle koloniene; det blir pekt på at det aldri var en fare for at en koloni skulle gjøre opprør eller ønske uavhengighet (før 1770-tallet).