I 1876 ble han innvalgt i deputertkammeret (nasjonalforsamlingen) og ble innvalgt for Paris' 18. arrondissement. Han markerte seg på ytre venstre politiske fløy og ble en lederskikkelse for denne fløy. Hans virke i disse år var ofte av destruktiv art, idet han ustanselig medvirket til å styrte de sittende regjeringer og kun få ganger selv ble minister. Dessuten opptrådte han som skarp talsmann for Paris' selvstyre. Som utpreget kamplysten enspannspolitiker stod han ofte isolert blant de øvrige politikere og gikk under tilnavnet «tigeren».