Verket er mangfoldig, på den ene siden en parodi på ridderromanene og pastoralromanenes livsfjerne univers, og på den annen side preget av mange biepisodene som har novellens preg og sjangertrekk, og har således rike innganger «til de deler av den europeiske fortellerkunsten som ligger utenfor parodienes verden.» Dessuten har romanen flere innslag av metalitterære trekk som er selvreflekterende. I tillegg til de to hovedfigurene beskrives en rekke fargerike mennesker i sine miljøer, og gir således et overblikk over det lutfattige Spania på Cervantes’ tid. Han var ikke den første som benyttet seg av realismens virkemidler, men ser på omverden med befriende humor og gir komiske trekk til hovedfigurene. Svakheten er den usammenhengende komposisjonen med innlagte småfortellinger eller noveller som ikke vedkommer hovedhandlingen, men som er arven fra den pikareske romanen.