S-en er spesiell i dette tilfellet fordi den kan kommer fremst selv om den er mer lydsterk enn lydene etter. Dette ser vi tydelig i ord som <skrik>. S er mer lydsterk enn <k>, men kan likevel komme foran. Spansk har løst dette dilemmaet på en veldig elegant måte ved å sette en <e> foran alle s-er sånn at s-en fungerer som kodaen til <e>-en i stedet for opptakten til den påfølgende kjernen.