Samene selv hadde maktpotensial i form av fangstproduktene de skaffet tilveie og som høvdingene var avhengige av å få solgt. Ottar fra Hålogaland forteller om årlige handelsekspedisjoner i samenes områder, såkalt , som skulle ha vært godt utviklet på 800-tallet. Historikere har diskutert om det først og fremst ble kjøpt og solgt varer mellom de norrøne kongene og samene, eller om det heller var snakk om skinn og pelsverk betalt som skatt. I manuskriptet fra rundt 890, der Ottar beretter for den engelske kong Alfred den store (849–899), er begrepet benyttet, og som kan oversettes til tributt, betaling eller skatt (senere kjent som ). Hva samene eventuelt fikk tilbake for tributten, sier beretningen ikke noe om.