Kongen var som høyeste rettsherre enin i å overdra saken til pariserparlementet (en rettsinstans), som han hadde gjenopprettet i 1774, og henviste den 5. september saken offisielt til parlementet. Affæren ble til alminnelig samtaleemne, og det oppstod stadig nye rykter, ikke minst fordi det ikke ble frigitt noen offisiell informasjon. Sentralt til diskusjon stod først og fremst kardinalen og spørsmålet om hans skyld eller uskyld. Snart ble det også fortalt at han hadde ødslet bort voldsomme summer på lastefulle fornøyelser, og videre skvaldret man i Frankrike og i hele Europa om hans dristige og forbudte lidenskap for dronningen. Stadig mer festnet seg den alminnelige folkemening at dronningen var en lastefull kvinne som bedro sin ektemann. Langsomt vokste sympatien for kardinalen, som nå ble betraktet som offer for sin rival Breteuil.