Ifølge folkeskolelovene av 1936 og innføring av Normalplanen i 1939 startet et prosjekt med formål å skille ut de svakeste elevene fra den såkalte «Enhetsskolen», som skulle være for såkalt normale elever. Tidligere hadde man ordnet saken ved å opprette særklasser innen den enkelte skole. Det ble nå etablert hjelpeskoler og hjelpeklasser for de svake elevene, som et eget skoleslag mellom den såkalte åndssvakeskolen og normalskolen. Det skulle dermed være egnet for de normale elevene, som av ulike årsaker hadde spesielle lærevansker. I Bergen ville man legge skolen til vakre omgivelser utenfor byen, og valget falt på Solhaug skole. Høsten 1939 ble det satt opp 6 hjelpeklasser ved Solhaug skole. Det fantes også hjelpeklasser ved Krohnengen skole og på Lungegården skole for den høyere skolen, men Solhaug skole var den eneste med kun denne typen elever. Lærer Andreas Barstad skulle være tilsynslærer ved skolen. Hensikten med å plassere alle elevene i en egen skole var å forhindre mobbing, og gi mulighet for tilpasset undervisning i det tempo eleven trengte. Elevene ble evaluert ut fra sine forutsetninger, med enkelte tilføyelser på vitnemålet. De fleste elevene klarte seg godt i ettertid. Dessverre ble Solhaug skole beslaglagt av tyskerne under krigen, og elevene flyttet til Fridalen skole. Men allerede 15. mai 1945 startet undervisningen opp igjen, etter midlertidig opphold andre steder i byen.