I henhold til loven hadde partene rett til innsyn i motpartens bevismateriale. På forespørsel fra Lipstadts forsvarsteam sendte Irving dem en liste over nesten 1500 bevisgjenstander. Saksøkte part ble på ingen måte tilfredsstilt: De pekte på at listen inneholdt mye materiale som ikke virket å ha relevans for saken, deriblant videoopptak av fødselen til Irvings datter og informasjon om attentatet på John F. Kennedy. Lipstadts advokater visste at Irving hadde materiale i sitt privatarkiv som var langt mer relevant enn dette. De gikk derfor til retten igjen og krevde å få utlevert Irvings dagbøker, telefonlogger, brev, samt lydopptak, videoopptak og utskrifter fra hans taler og foredrag. Her mente de å finne ytterligere beviser på Irvings holocaustbenektelse, hans kontakt med holocaustbenektere, hans antisemittisme og forbindelser til høyreekstremister. Irving motsatte seg dette, men retten ga Lipstadt fullstendig medhold. Irving kunne bare unngå å utlevere dette materialet, som var svært ødeleggende for hans sak, dersom han trakk tilbake søksmålet. Det gjorde han ikke.