I dag anses vann for å være en vanlig og nøytral drikke til måltider. I middelalderen sto vann betydelig lavere i rang på grunn av frykt for urenhet, råd fra datidens leger og dets lave anseelse. Alkoholholdige drikker var betydelig vanligere og ble ansett som nyttigere og bedre for fordøyelsen enn vann. Alkoholinnholdet gjorde også at drikkevarene holdt seg bedre. Vin ble drukket daglig av mesteparten av befolkningen i større deler av Frankrike og Syd-Europa der man dyrket druer. Lengre nord forble det måltidsdrikken for de i middelklassen og adelen som hadde råd, og mye mer uvanlig blant fattigere bønder og arbeidere. Allmuedrikken i nord var for det meste øl. På grunn av mangelen på en brukbar konserveringsteknikk for drikke på denne tiden (spesielt før humle ble vanlig), ble det drukket forholdsvis ferskt. Det var derfor mer grumsete og hadde lavere alkoholinnhold enn de fleste moderne ølsorter. Melk ble vanligvis ikke drukket av voksne med unntak av fattige eller syke, og var forbeholdt de svært unge eller gamle, og da oftest i form av kjernemelk eller myse. Fersk melk var mindre vanlig enn andre melkeprodukter etter som den moderne kjøle- og pasteuriseringsteknikken som kreves for å forhindre at melk surner lå mange hundre år fram i tid.