I løpet av Det engelske samveldet (den republikanske regjeringen som styrte fra 1649 til 1653), ble mange av dramatikerens best kjente scener holdt levende som pussigheter, de korte framføringene tilfredsstilte smaken for skuespill mens teatrene var undertrykte av puritanerne. Da teatrene igjen ble tillatt og åpnet i 1660 var Fletchers skuespill, i sin originale form eller reviderte, de mest spilte. De mest hyppige spilte stykkene synes å antyde en utviklet smak for klassekomedier. Blant tragediene var (, trykt 1619) og særlig (, skrevet ca. 1612-24). Fire tragikomedier (, , , og ) var populære, særlig på grunn av deres likhet til og bebudelsen av det heroiske drama. Fire komedier (, , , og særlig ) var også populære.