Tiden syntes moden for å legge hele Italia under langobardisk overhøyhet, og Desiderius' ambisjoner hadde trolig blitt oppfylt om det ikke hadde vært for Hadrian og Karl den store. Utsiktene til frankisk innblandning syntes små. Langobardene holdt passene i Alpene, og Karl stod i store vanskeligheter fra krigen mot sakserne. At Karloman Is enke Gerberga, befant seg i Pavia med deres to sønner, hvis arv Karl hadde annektert ved Karlomans død, borget ytterligere for at anledningen var utmerket for å skape misnøye hos frankerne, om bare paven kunne bringes til offentlig å anerkjenne barnas rett som arvinger til farens trone.