Charlotte Myrbråten i var den mest tilbakeholdne musikkritikeren. Hun nøyde seg med terningkast 4. Hun var inne på kritikken mot at musikerne hørtes velutdannede ut med "'riktige' referanser", men medga at den uforutsigbare "leken med taktskifter og stemninger virkelig fungerer" til tider. Hovedpoenget hennes var at låtskriverne ofte ville for mye samtidig, at de ikke klarte å redigere ned resultatet til en spiselig mengde og at noe av det derfor framsto "vinglete" og "for utmattende", ja rett og slett "likegyldige". Det samme gjaldt tekstene. Mens noen av dem var "virkelig bra", fantes det også "det mer likegyldige" på den fronten.