Den gregorianske kalender ble ikke innført med ett slag over hele Europa - det var her store forskjeller. Dertil kom at det var tidligere nokså vanlig å feire årets avslutning den 24. desember. Dagene etterpå tok seg av kalenderdiskrepansen, og ble til en overgangsperiode. Dette fremkommer for eksempel ved det tyske uttrykket «zwischen den Jahren», og svenskenes «mellandagarna». I tyskspråklige områder, der katolske og protestantiske områder lå tett opp mot hverandre, ble kalenderforskjellen så å si en konfesjonell markør (den nye kalender var gitt av en katolikk, pave Gregor XIII, og dermed satt det langt inne i protestantiske områder å tilslutte seg den). Samtidig krevde avtaler og annen interaksjon en viss klarhet, og dermed ble det gjerne en periode som skulle overbygge de praktiske problemer forskjellen kunne innebære, og som samtidig kunne fungere som en roligere periode i pakt med julefeiringens spesielle karakter.