Prinsippet bak ferjeplanen i notatet er å betrakte fergene som flytende bruer (veifergeprinsippet), så det ikke skulle koste mer å føre en bil over fjorden med ferge enn å kjøre samme strekning på en vanlig vei på land. Dermed skulle staten gjennom veistellet gå inn og bekoste fergedriften på vegne av fergerederiet som kan etter Grønningsæters mening være statligdrevet som privatdrevet. Disse tankene siden 1929 vedvart inn i etterkrigstiden som en attraktiv ambisjon for lokalpolitikere som først i 1953 lykte med å overtale Vegdirektoratet til å kutte ut den ineffektive statsstøtten for fergedrift til kystfartsbudsjettet. Deretter vil staten dekke underskuddet på alle riksvegsamband i fylket i en avtale med MRF. Dette viktige gjennombruddet gjør det mulig å finansiere nybygg og kontrahering av nye ferger.