Boken er utformet som en til dels springende og usammenhengende monolog. Stemmen tilhører en 77-årig mann som ligger kreftsyk på et sykehjem i New York, byen han alltid har bodd i. Legene har sagt at han ikke kan gjøre seg noe håp om å bli frisk, og mens han venter på å dø tenker han tilbake på sitt liv. Det fremstår som grått og kjedelig, og når han får en ung forfatter som låner ham øre, begynner han å pynte på sannheten. Gjennom å konstruere en alternativ livshistorie tegner han et bilde av hvordan han ønsker at livet hans skulle eller kunne ha blitt.