Antall slaver økte raskt, fra 175 i 1679 til 333 seks år senere. Selv med den store veksten var det mangel på arbeidskraft, og kompaniledelsen ønsket flere slaver. Skulle tilførselen av slaver bli for stor, kunne de alltids avhendes på de omkringliggende øyene. Men kompaniets dårlige økonomi førte til at for få slaveskip ble sendt over Mellompassasjen til å dekke plantasjeeiernes behov. For å løse problemet henvendte kompaniledelsen seg til kurfyrsten av Brandenburg, som hadde store interesser i slavehandel, og tilbød ham å bruke St. Thomas som handelssted for de slavene som ble hentet fra Guinea. Til gjengjeld skulle Vestindisk-guineisk Kompagni få 1 % av slavene som ble innført til øyene og 2 % av slavene som ble videresolgt.