Nibelungenlied arrangerer dette tradisjonelle materialet i en komposisjon rettet mot høymiddelalderens lesere, som var vel kjent med høvisk ridderlitteratur, og således blandet kildee nedarvede germanske tema med samtidige begreper om kristen ridderånd. Slik endres Siegfried fra å være en dragedreper til en høvisk ridder som uttrykker sin kjærlighet til Kriemhild først etter at han har vunnet vennskapet til den burgundiske kongen Gunther og dennes brødre. I en del situasjoner som forsterker konflikten mellom de germanske folkevandringene og den høviske ridderetikken (som Gunthers pinlige bryllupsnatt med Brünhild som kan tolkes som ironi). Den åpenbart blodige avslutningen etterlater intet håp for en forsoning, og er langt fra den tradisjonelle, lykkelige avslutningen i typisk høvisk epikk. Personene i høymiddelalderens diktning mangler egentlige individuelle trekk i henhold dagens skjønnlitteratur. De skal legemliggjøre ulike idealiserte heltedyder som ble høyt verdsatt i ridderkulturen og tilskrevet adelen. Slike dyder var eksempelvis heder, trofasthet, rikdom og stridsevne. Personenes handlingsmønster i Nibelungenlied eksemplifiserer disse egenskapene.