Navnet (norsk: sunnhetsbrønnen) kommer av en kilde i nærheten av det senere kurstedet Louisenbad. Kilden inneholdt jernholdig vann og er nevnt første gang 1748. Vannets legende egenskaper ble undersøkt og fastslått av kjemiker Andreas Sigismund Marggraf. Hofapoteker Heirich Wilhelm Behm fikk i 1751 ved kongelig privilegium retten til å etablere en sunnhets- og badeanstalt på stedet.