Etter den republikanske seieren mistet det meksikanske konservative partiet så mye støtte på grunn av dets allianse med de franske inntrengerne at det nesten sluttet å eksistere, og det liberale partiet styrtet landet nesten uten opposisjon i "den gjenopprettede republikken"s førte år. I 1871 ble Juárez García riktignok gjenvalgt som president for enda en periode til tross for at det gikk imot grunnlova, og det førte til at en av de tapende kandidatene, Porfirio Díaz, en liberal general og krigshelt fra krigen som viste seg å være stadig mer konservativ, startet et opprør mot presidenten. Det forsøkte opprøret, det såkalte , som ble støttet av konservative grupperinger, holdt allerede på å bli slått ned da Juárez døde som president 19. juli 1872, og hans stilling ble dermed ledig. Díaz tapte presidentvalget mot den provisoriske presidenten Sebastián Lerdo de Tejada, og han trakk seg deretter tilbake til sin hacienda i Oaxaca. Fire år senere, i 1876, stilte Lerdo igjen til gjenvalg, og Díaz startet et nytt og suksessfullt opprør, Tuxtepec-planen, og kapret stillingen som republikkens president, som han holdt i åtte perioder fram til 1911, begynnelsen av den meksikanske revolusjon.