Grunnen innenfor takmerkene antas opprinnelig å ha vært kongens eiendom. Private grunnstykker var gitt eller skilt ut av kongens. Mens kongen forbeholdt seg eiendomsretten over bymarken var denne en form for allmenning der innbyggerne hadde en viss bruksrett. Det er usikkert hvor omfattende bruksretten var og hvor sterkt kongen hevdet sin eiendomsrett, trolig endret dette seg over tid. I utkant av tettbebyggelsen var det i middelalderen klostre og kirkelige anlegg som disponerte grunn til jord- og hagebruk. Bergens takmark var den største av middelalderbyene i Norge, omtrent seks-syv ganger så vidstrakt som Oslos. Mens Bergens takmark i stor grad besto av relativt uproduktive fjell, var Oslos takmark 1000 dekar omkring Alnas utløp i fjorden.