Felix Kersten fungerte til dels som mellommann ved forhandlingene mellom Bernadotte og Himmler. Den britiske historikeren Hugh Trevor-Roper skrev i tidsskriftet (1953) og i innledningen til Kerstens erindringer (1956) at Kersten spilte den avgjørende rollen og at Bernadotte selv var underordnet figur. Bernadotte ble kritisert for å ha villet tilegne seg æren selv. Svensk UD gransket saken i 1956 og anerkjente Kerstens bidrag. UD konkluderte med Kerstens og dermed Trevor-Ropers fremstilling var upålitelig. Johan Scharffenberg ga i 1958 ut en bok om «Trevor-Ropers angrep på Bernadotte». Scharffenberg fremhever den norske gruppen i Groß Kreutz' bidrag. I brev til Trevor-Roper i 1947 la Bernadotte selv vekt på Schellenbergs innflytelse på Himmler, og skrev at det var Schellenberg som gjorde evakueringen med de hvite bussene mulig. Ifølge Bernadotte var det Schellenbergs innflytelse som gjorde at gasskamrene i Ravensbrück ble brukt i liten utstrekning. Trevor-Roper mente at Kersten i desember 1944 fikk en plan for evakuering godkjent av Himmler. Kersten hadde en egne evne til å stanse Himmlers sterke smerteanfall med massasje og fulgte Himmler overalt. Kersten bodde i Sverige fra 1943 og reiste ved behov til Tyskland for å behandle Himmler siste gang i april 1945. Seip og Hjort fikk kjennskap til Kerstens virksomhet først etter krigen. Ditleff hadde ikke kontakt med Kersten om saken.