Herodot og Tukydid tilhører begge begynnelsen på historieskrivningen i Europa. Der førstnevnte gjerne informerte leseren om ulike versjoner av den samme hendelsen hadde han en uvilje mot å velge en bestemt versjon. Tukydid presenterte derimot nesten utelukkende konklusjonen, men identifiserer sjelden vitner, enda sjeldnere ulike versjoner, de kriterier han benytter holdt han for seg selv. Han er mest moderne når han vurderte skriftlig materiell, selv om begge arbeidet hovedsakelig med muntlige overlevering. I valget mellom å fortelle en god historie i kontrast til å fortelle sannheten, valgte Tukydid det siste, hvilket var en nyvinning. I tillegg ønsket om sann historieskrivning, kom viljen til å fokusere på kronologi, skjønt Tukydid skrev samtidshistorie mens Herodot skrev om hendelser som lå tiår tilbake i tid. Men begge representerer en overgang fra tidligere mytehistorie til faktisk historie via egne undersøkelser, i henhold til det greske ordet ἱστορία, , som betyr «undersøkelse».