Utover 1930-tallet utviklet Christen Finbak, som var i Hassels forskergruppe, et apparat for elektron-diffraksjon. Med dette kunne Odd Hassel i 1943 og 1947 publisere de artikler om sykloheksan-strukturene, som Hassel i 1969 fikk Nobelprisen i kjemi for, sammen med Derek Barton for sitt pionerarbeid over organiske molekylers struktur og konformasjon. Andre viktige studenter som bidro på 1930- og 1940-tallet var Alf Sanengen, Brynjulf Ottar, Henry Viervoll, Sven Furberg og Otto Bastiansen (som overtok i 1964 etter Hassel).