Hele boken kan bektraktes som en komisk parafrase over , eller kanskje enda mer treffende over fortellingen om Jason og argonautene. I den fjerde boken, kanskje hans mest satiriske bok, kritiserer Rabelais hva han oppfatter som arroganse og unødig rikdom hos den romersk-katolske kirke, de politiske figurer i samtiden, utstrakt overtro og han adresserer også flere religiøse, politiske, lingvistiske og filosofiske saker.