Marinen (som finansierte prosjektet) ønsket å prøve ut dysepropeller, siden man antok at disse var mer hensiktsmessig ved landing på skip. Dysepropellen kunne vris 90°, akkurat som på tiltrotorer, og var montert ytterst på vingene. I bakkant av hver propelldyse var det et høyderor, og propellbladene var vribare (pitch-kontroll). Flyet kunne styres ved å endre bladenes angrepsvinkel på de enkelte propellene, ved å endre pådrag, og ved å bruke høyderorene. Motorene var 4 turbinmotorer montert parvis ved bakre vingerot, to på hver side. Motorene var også sammenkoblet med drivakslinger slik at alle propellene fikk kraft selv om en motor stoppet.