Ute på Vestfjorden ble vind fra nord og nordøst regnet som godt vær. Østavinden var kald, men ga klarvær. Sørvestlig vind ga tung sjø og dønninger fra Atlanteren, og i tillegg mye sjørokk og skum. Spesielt ille regnet en også nordvestlige vinder å være fordi den ga fallvinder, i tillegg til at denne retningen blåste båtene ut på Vestfjorden. Ble lofotfiskerne overrasket av vind fra nordvest måtte de forsøke å krysse inn mot land, men sjørokk kunne gjøre sikten vanskelig, det samme kunne snøkav. Et annet problem var vanskene med å skjelne brått og grunner, men buldrende lyd fra havet som slo mot skjær og svaberg kunne hjelpe dem om sikten ble for dårlig. Når de endelig hadde funnet nødhavn i en smul vik kunne de være langt unna fiskeværet de holdt til i. Om kryssing inn mot land ble umulig måtte de lense unna (seile med vinden inn aktenfra), hvilket kunne føre til at de ble ført ut på den åpne Vestfjorden.