Stoffet og emnene var gitt og begrunnet i Bibelen. Den språklige utformingen var enten å kle ordene vakrest mulig eller det motsatte, så enkelt og forståelig som mulig. Dikteren betyr lite, Gud er alt. For å få fatt i det guddommelige ble det spørsmål om å tolke skriften. Augustin siterte et skriftsted hos Matteus: «For det er ikke dere som taler, men det er deres Fars Ånd som taler gjennom dere». Allerede i senantikken oppsto tankegangen om at De hellige skrifter har en natur bestående av flere betydningslag: først og fremst den bokstavelige meningen, deretter den underliggende mening som ligger skjult i teksten. Det er den allegoriske mening. Allegoriske skrifter ble således en yndet sjanger for middelalderen, både i bibeltolkningene som i verdslig litteratur.