Monetarisme, utledet av Milton Friedman, hevder at inflasjon er alltid og over alt et pengefenomen. Teorien avviser finanspolitikk fordi det fører til "crowding out" av privat sektor. Videre, den ønsker ikke å bekjempe inflasjon eller deflasjon med aktiv etterspørselsvirkemidler som i Keynesiansk økonomi, men med pengepolitikk regler, som å holde veksten i pengemengden konstant over tid. Nyklassisisme. Den opprinnelige teoretiske impetus var at Keynesian økonomi mangler mikroøkonomisk grunnlag -- dvs. dets assertions har ikke grunnlag i grunnleggende økonomisk teori. Denne skolen oppsto på 1970-tallet og fremholder at det ikke gir mening å hevde at økonomien kan være i ubalanse. Fluktuasjoner i aggregerte variable følger fra individer i samfunnet stadig re-optimaliserer ettersom ny informasjon om verdens tilstand bekjentgjøres. En neo klassisk økonom ville definere makroøkonomi som dynamisk stokastisk likevekt teori, som betyr at valg optimaliseres med hensyn til tidspunkt, usikkerhet og alle markedsforhold. Nykeynesianisme, som delvis oppsto som svar på nyklassisk økonomi, forsøker å gi et mikroøkonomisk grunnlag til Keyniansk økonomi ved å vise til hvordan imperfekte markeder kan tilpasses etterspørsel. Den østerrikske skole er en skole innen makroøkonomi. Den legger vekt på konjunkturer som oppstår fra gjeldsbaserte penger, statlige inngrep og moralsk risiko og understreker betydningen av kreditt- og investeringsubalanse ved svingninger i markedssyklus. Post-Keyniansk økonomi representerer et avvik fra mainstream Keyniansk økonomi, understreker betydningen av usikkerhet, likviditetspreferanse og den historiske prosess i makroøkonomi.