I Russland hadde tsar-staten vært alt og det sivile samfunnet ingenting, men slik er det ikke i utviklede land, mente Gramsci. Det «nasjonale terrenget» er helt annlerledes i for eksempel Italia. Derfor kunne ikke endring skje ved et frontalangrep på en statsmakt som nesten bare bygget på vold, som i det gamle Russland. I Vest-Europa har den bestående staten et massegrunnlag i det sivile samfunnet, og bygger normalt mer på ideologisk enn direkte vold, og sikrer seg samtykke fra folk gjennom de «hegemoniske apparatene» sine, blant annet massemediene. Sosialistene må derfor føre en langvarig «stillingskrig» for at en mot-hegemonisk politisk-kulturell blokk fra venstre skal avløse den rådende borgerlige maktblokken. Alliansespørsmålet blir avgjørende, og all sekterisme negativt.