På den nye plata tok Janis Joplin et langt og kraftig skritt fra skitten, enkel rock'n'roll til dyp og intens blues. Her ble det brukt mye kraftige, rolige blåseinstrumenter og mindre, enkel gitar og trommespilling. De store, intense bluesballadene som «Little girl blue» og «Maybe» har blitt noen av Janis mest kjente og klassiske ballader. Men til tross for det nye albumets bluesdominerte stil, skimter man litt mer rockeinspirerte blueslåter her også, som i låta «Kozmic blues», eller den store rockelåten «Try». Selv om dette var en spennende plate, var nok dette et litt drastisk steg for Janis å ta fra den sjarmerende, enkle rocken hun hadde vist tidligere. Til tross for stor suksess med denne plata også, var ikke den friske sjarmen der, og det amerikanske publikummet virket ikke like begeistret. Med det nye bandet turnerte Janis Joplin gjennom Europa der hun holdt konserter i bl.a. Sverige, Danmark, Nederland, England og Tyskland. Turneen inkluderte ikke Norge. Spesielt konserten i Frankfurt am Main, Tyskland, har blitt pekt ut som en spesielt sterk forestilling hvor Janis virkelig viste hva hun var god for, også med et bluesband i ryggen. Europa ønsket Janis velkommen med stor begeistring, mens hjemme i Amerika sviktet publikummet og fansen. Janis gjorde da det eneste fornuftige. Hun oppløste bandet og dannet enda et nytt. Full Tilt Boogie Band ble denne gruppa kalt, og den hadde den friske sjarmen man hadde funnet hos Big Brother. Her ble det ikke brukt så mye pompøse blåseinstrumenter, og deres musikk kledde Janis atskillig bedre.