Mellom Venstregruppene var det truffet en overenskomst om lovenes innhold, som kunne regne på støtte fra så stor en del av Højre at gjennomførelsen var sikret i begge ting. Men forutsetningen for overenskomsten var fra Venstres side den at det i spissen for ministeriet trådte en venstremann som var uberørt av de senere års gruppestridigheder. Det som bestemte Holstein til at tre i spissen, var ikke noen utpreget interesse for noen bestemt løsning av forsvarsspørsmålet, men ønsket om å unngå den fallitterklæring for det parlamentariske system og den dyptgående splittelse innenfor det gamle Venstre, som forsvarslovenes stranding ville ha hatt til følge.