Charles Dickens brukte navnet Izaak Walton i for å utvikle en utvidet metafor som sammenlignet Crunchers nattlige «beskjeftigelse» av gravplyndring med fisking. Washington Irvings humoristiske essay kommenterte Waltons popularitet; dette kan bli funnet , tilgjengelig via Prosjekt Gutenberg. Walton er nevnt i Jules Vernes klassiske hvor de utstøtte beslutter å bruke snarer for å fange fugler: «Han dro med seg Herbert et stykke unna redene, og der forberedte sin singular apparatus med all den forsiktighet som en disippel av Izaak Walton ville ha benyttet». Walton er også hovedperson i Howard Waldrops novelle (1982). I den delvis selbiografiske romanen (1983) av David James Duncan, tjener Waltons sportsfiskebok som den mest aktete boken i den pietetsløse fluefiskeren Gus Orvistons barndomshjem, hans foreldre siterer og feilsiterer heftig avhandling for å argumentere for deres respektive sier av kunstig flue kontra naturlig agn. Walton opptrer som «Piscator» i romanen av og under på nytt under sitt eget navn i romanen av Mary Novik. Walton kommer under ild i Norman Macleans novelle . Den ble senere filmatisert under den samme tittelen. Ben Bova har en figur kalt «Isaac Walton» i , den første boken i serien , hvor det blir vitset at han har dratt til Månen for å unnslippe fiskevitser.