Boken beskriver et antall måter mennesker vender seg fra selvet og fra Gud og antyder et sted at noen mennesker er stolte av sin fortvilelse og lar den står som et eksempel på Guds feilbarlighet likesom en feil i et manuskript som nekter å bli rettet. Denne teksten er en av hovedårsakene til at Kierkegaard defineres som en eksistensialist, fordi han illustrerer måter på hvilke ens subjektive selvoppfattelse bidrar til ens objektive identitet. Denne objektive identitet så Kierkegaard som et samarbeid med Gud i den kreative prosessen.