På norsk er det vanlig å snakke om seks verbtider, eller tempus: (gjerne med foran), (nåtid), (fortid), (, fortid, perfektum partisipp med hjelpeverbet eller i presens eller infinitiv), (, fortid, perfektum partisipp med hjelpeverbet i preteritum) og (framtid, eller fulgt av infinitiv). Noen av tidene gjør bruk av hjelpeverb i tillegg til en partisipp eller infinitiv. Slike verbtider kalles for eller «sammensatte» tider. Perifrastiske tider er ikke egentlig å regne som «bøying» av verbet, siden de involverer separate hjelpeverb, snarere enn bøyningsendelser (affikser).