Tittelen ble opprinnelig tatt i bruk på 300-tallet for å betegne en stedfortreder eller generalvikar av patriarken av Antiokia. Dette var nødvendig i områder som kirkelig sett lå innenfor patriarkatet Antiokia, men politisk sett utenfor Romerriket. Det fantes således katolikoi i Armenia, Iberia (dagens Georgia) og Mesopotamia (Irak/Iran/Syria/Tyrkia). Katolikoiene ledet dermed , dvs. delvis selvstyrte, delkirker av patriarkatet Antiokia. I tidens løp ble disse , altså helt uavhengige kirkesamfunn. Ved uavhengigheten tilføyde de fleste katolikoiene til tittelen sin. På grunn av ulike skismer og splittelser økte antallet katolikoi ytterligere.