Dansk politikk gikk tradisjonelt ut på å sikre kontrollen over de danske streder gjennom en usvikelig allianse med det mektige Russland, for å hindre en russisk-svensk forståelse hvor Sverige avsto Finland mot å bemektige seg Norge. Følgen av denne linjen var at militære maktdemonstrasjoner fra britisk side i Østersjøen ville måtte møtes med danske militære mottiltak, som russisk alliert og fremskutt forsvarslinje for dansk-russiske interesser. Britene foretok en slik maktdemonstrasjon mot den danske konvoifarten i juli 1800, og den danske utenrikspolitiske kurs ble ytterligere beseglet da Frankrike og Russland uventet inngikk fred og allianse mot Storbritannia, i januar 1801. Den danske kronprins holdt gjennom hele krigsforløpet døren åpen for forbund med Storbritannia, det primære for danskene var å sikre handelen og kontrollen med stredene og den danske regenten så stadig etter muligheter for å inngå forbund med britene.