I 1905 hadde også Wilhelm II prøvd å fri til Russland ved å blande seg inn i unionsoppløsningen mellom Norge og Sverige. Keiseren hadde frarådet krig mellom Sverige og sitt foretrukne ferieland Norge, men han hadde også prøvd å få Norge til å velge Valdemar av Danmark som konge. Favoritten til den eventuelt ledige norske tronen var Prins Carl av Danmark, men Valdemar hadde russiske bånd som bror av enkekeiserinne Dagmar av Russland. I et møte med Nikolai II ved Björkö i daværende Finland foreslo Wilhelm II et tettere tysk-russisk samarbeid med motstand mot britene og spesielt Edvard VII, og å få Skandinavia til å gravitere mot sentraleuropeisk/russisk sympati, der det forestående kongevalget var en viktig del av planen. Nikolai II var i stor grad enig, og ble med på avtalen. Også dette endte i nederlag, da både Russlands og Tysklands utenriksministre anså avtalen som ugyldig. For Norge og Sveriges del ble unionsoppløsningen fredelig, og begge land valgte en nøytral utenrikspolitikk.