Ifølge Jordanes steg de katalauniske slettene opp på en side med en bratt bakke mot en topp som dominerte slagmarken og som ble slagets sentrum. Hunerne tok først den høyre siden av denne toppen mens romerne tok den venstre med selve toppen uokkupert mellom dem. Han forklarer videre at vestgoterne holdt den høyre siden, romerne venstre og med Sangiban hvis lojalitet var trukket i tvil med sine alanere omsluttet i midten. Da de huniske styrkene forsøkte å ta denne avgjørende posisjonen, ble de slått tilbake av den romerske alliansen hvis tropper hadde ankommet først. De huniske krigerne flyktet tilbake i uorden tilbake til sine egne styrker og dermed skapte kaos i resten av Attilas hær.