De smittsomme sykdommer var og er fortsatt svært viktige for verdens befolkning og dens helse. Alt i Det gamle testamentet finner vi beskrivelse av smittsomme sykdommer og bekjempelse av disse. I skrifter tilegnet Hippokrates var man klar over at visse sykdommer kunne forekomme i epidemier, og at dette kunne skyldes lokale forhold. Hippocrates formodet at menneskekroppens sykdommer oftest skyldtes ubalanser mellom de fire humører (svart sevje, gul sevje, blod, flegma) - forklaringselementer man da og i lang tid tilskrev stor utsagnskraft. Da ville en helbredelse gjerne bestå av å redusere eller tilføre partikler av det antatt manglende eller overflødige for å gjenopprette den rette og sunne balanse i kroppen. Slik fikk terapier som årelating og dietter sine viktigste medisinske motivasjoner. Det var Hippokrates som utmyntet uttrykkene (for sykdommer som vanligvis grasserte på visse steder, men ikke andre) og (for sykdommer som vanligvis grasserte til visse tider, men ikke andre).