De 13 tekstene ble oversatt fra «språket i India» (རྒྱ་གར་སྐད, ), som vanligvis betyr sanskrit. Léon Feer var den første som beskrev originalenes språk som pāḷi. Edward Conze (1904–1979) hevdet det motsatte i 1978: «[De 13 tekstene] er noen ganger hevdet å ha blitt oversatt fra pāḷi, men de varierer for mye fra pāḷiteksten, og ved nærmere undersøkelse viser de seg å være hīnayānasūtraer [Sic] fra kanonen til sarvāstivāda og andre hīnayānasekter som var i kontakt med Tibet».