Gjennomgående godstog betjente kun noen få stasjoner underveis. Dette kunne være tog mellom landsdelene eller til og fra utlandet, mellom Oslo eller Trondheim og noen knutepunktstasjoner, men også godstog for ensartet gods slik som malmtog. Ofotbanen er en bane der slik transport alltid har vært dominerende. Gjennomgående godstog oppstod først når godstrafikken på en bane var blitt så stor at det enten var for mye for det arbeidende godstoget å ta med seg vogner som ikke skulle settes ut underveis, eller det var gods som måtte raskere fram enn det som var mulig for et arbeidende godstog. Disse godstogene hadde konduktørvogn med inntil det ble avtalt på ca 1970-tallet av lokomotivfører også kunne være togfører. For noen heltog uten utskifting av vogner underveis ble ordningen uten konduktør og konduktørvogn iverksatt enda tidligere, for eksempel ved Ofotbanens malmtog og kistoget mellom Hjerkinn og Borregaard i Sarpsborg som startet i 1968.