Den første tilnærmingen kan deles inn i ulike retninger. En av retningene forstår gjerne som utlegning av menneskelig erfaring. Et eksempel på det er Schleiermachers troslære, (1821/22), hvor han utlegger en «psykologisk» hermeneutikk og eksperimental teologi. I innledningen til sin teologi forankrer han religionsbegrepet i en teori om den umiddelbare selvbevisstheten (-følelse). Mennesket som religiøst vesen lar seg gripe av universet i «barnlig passivitet». Religion er dermed «schlechthiniges Abhängigkeitsgefühl» Alle læresetninger innenfor kristen teologi er beskrivelser for den menneskelige erfaring (følelse). Denne siste tilnærmingen har mer til felles med en mer overordnet systematisk-teologisk tenkemåte, i og med at den er noe mer enn en sammenfatning av bibelske aksiomer. Det historiske (dvs. Bibelen eller tradisjonen) avgjører ikke alene om trosutsagn normative, men må sees sammen med andre grunner.