Etter en annen versjon varslet brannvakten en brannstasjon i gal retning og bommet med ca. 1½ km i vestlig retning (Gess & Lutz 2002, s. 114). Men da kan han neppe ha trodd at røyken eller flammene skyldtes at den gamle Lull & Holmes-brannen hadde blusset opp igjen, for det stemmer ikke med retningen. Kanskje mørket gjorde det vanskelig å beregne retningen. Hadde brannvakten brukt kart, kompass og sekstant – hvis feilen var hans – ville han likevel ha klart det, desto mer etter som gatene i Chicago gikk (og går) nord–sør (iallfall på 1880-tallet ble kompass brukt av brannvakter). Brannfolkene ved en brannstasjon vest for O’Learys låve burde ha sett ildskjæret – røyken fra brannen, som ellers kan ha redusert sikten, drev jo mot nordøst fordi vinden var sørvestlig (den sterke, tørre vinden gjør at vi kan utelukke enhver mulighet for tåke). Men kanskje de trodde ildskjæret stammet fra den gamle Lull & Holms-brannen. Bare to hus fra O'Learys låve bodde en mann som sa han hadde sett brannen og forsøkt å utløse en alarm utenfor et apotek, men var blitt stoppet av apotekeren. Sistnevnte fremholdt at han hadde utløst alarmen selv. Den ble i så fall aldri registrert av brannvesenet. En av O'Learys naboer, Daniel «Pegleg» Sullivan (han hadde treben), sa senere at han senest kl. 2125 hadde varslet nabolaget om brannen. Naboene skal ha fremholdt at de ikke hadde hørt noe fra ham, mens han etter en annen versjon lyktes i å alarmere naboer som kom løpende for å hjelpe til med slukkingen. Det siste bekreftes også av øyenvitner som sa at Sullivan gjentatte ganger ropte av sine lungers fulle kraft, og attpåtil at han ropte meget høyt fordi han hadde gode lunger.