Et betydelig antall jøder har immigrert til Palestina, helt siden 1880-tallet. Men sionismen forble likevel en minoritet. Mot slutten av 1800-tallet begynte et stort antall jøder å flytte til det osmanske riket, og senere britisk-kontrollerte regionen. I 1917 godkjente britene et nasjonalt hjem for jøder i mandatet Palestina ved å utstede Balfour-erklæringen. Den jødiske befolkningen i regionen økte fra 11 % av befolkningen i 1922, til 30 % innen 1940. I 1937, etter Det store opprøret 1936–1939, ble en delingsplan foreslått. Men denne planen ble avvist av både den palestinsk-arabiske ledelsen og den sionistiske kongressen. Hvitboka av 1939 begrenset også jødisk innvandring i fem år. I 1947, etter økende grad av vold, bestemte den britiske regjeringen seg for å trekke seg fra Palestina. FNs delingsplan for Palestina fra 1947 delte mandatet (bortsett fra Jerusalem) i to stater, en jødisk og en arabisk, og ga omtrent 56 % av Palestina til den jødiske staten. Men dette vedtaket ble umiddelbart avvist av den palestinsk-arabiske ledelsen.