Etter at hunerriket brøt sammen, kom de aldri tilbake til sin tidligere storhet og makt. Grunnene til dette kan være mange. En av dem var at de aldri etablerte en stats funksjoner med byråkrati og skattevesen. Under Attila ble gull delt ut til alle lag av samfunnet, og hans undersåtter var avhengig av ham for å skaffe seg statussymboler. Gullet kom ved å utpresse Romerriket i øst og vest, og fra annen plyndring og krigføring. Når de ikke mottok tributter fra sivilisasjonene i øst og vest, hadde det huniske riket heller ikke noe eksistensgrunnlag i seg selv, og forsvant under sin egen vekt. Uten en sentral leder ble de absorbert og innlemmet av mer organiserte naboriker. Som avarene etter dem, straks hunernes politiske enhet var forsvunnet, var det ingen måter å gjenskape den på, særlig ettersom hunere for lengst var blitt et flerkulturelt samfunn selv før Attila. Hunerriket var en politisk enhet, ikke en nasjon, som omfattet en rekke folk. Betegnelsen «huner» dukket opp senere på beslektede folkegrupper og forbund, blant annet bulgarere, og på 500-tallet karakteriserte den bysantinske lærde Prokopios slaviske grupper innvandret eller invaderte Balkan som «hunere».