Domstolene gjør en konkret vurdering av det straffebudet som er anvendt i stevningen. I dommen fra 1911 var det ikke bare straffeloven av 1902 § 325 (1) nr. 4 som var anvendt, men også § 123. Domstolen måtte måtte derfor også vurdere om dette straffebudet beskyttet en privat interesse. På liknende måte må det gjøres konkrete vurderinger av alle straffebudene når saken kommer opp for domstolen. Etter at et straffebuds beskyttelsesinteresse er avgjort av domstolen er det ikke mulig å komme til en motsatt slutning i en annen sak.