Forankret med familieutfordringer fortsatte Vonnegut å skrive, utga romaner som var svært ulike i henhold til handlingsgang. (1959) hadde en invasjon av marsboere på Jorda, opplevd av en millionær som kjedet seg, Malachi Constant. Han møtte Winston Rumfoord, en aristokratisk reisende i verdensrommet og i tiden, men er sittende fast i en tidssløyfe som kun tillater ham å besøke Jorda hver 59. dag. Millionæren lærer at alle hans handlinger og alle hendelser i historien er bestemt av et utenomjordisk robotfolk fra planeten Tralfamadore som trenger en reservedel. Denne kan kun bli framstilt av en avansert sivilisasjon på en annen planet for at romskipet deres kan bli reparert og slik at de kan komme seg hjem. All menneskelig historie og framgang har blitt manipulert for kun dette formålet. Menneskelige strukturer, slik som Kreml eller den kinesiske mur, er kodete signaler fra de utenomjordiske, som om hvor lenge de må vente før reservedelen ankommer. Dette var Vonneguts roman som mest minnet om science-fiction, men var samtidig en satire på sjangeren. Anmelderne var usikker på hvordan romanen skulle vurderes og forstås, og en sammenlignet den med Jacques Offenbachs opera fra 1880.