Folkeforbundets begrunnelse for mandatordningen er talende: den skulle gjelde «folkegrupper som ennå ikke kan stå på egne ben under de krevende forhold i den moderne verden» (artikkel 22). I dette lå det implisitt et oppdrag om å fremme «utvikling», slik begynte stormaktene også å begrunne kolonistyre i sin alminnelighet i denne perioden. Som vi kunne vente, var Valentine Dannevig særlig opptatt av skoleutbygging, og i dette kunne hun samarbeide nært med den britiske Lord Lugard, tidligere guvernør i Hongkong og Nigeria. En annen sak som engasjerte kvinnebevegelsen sterkt var menneskehandel, og her kunne de bruke Dannevig som en kanal til innflytelse. Folkeforbundet hadde vedtatt en egen konvensjon om dette, i tradisjonen fra kampen mot slaveri fra 1800-tallet. Dannevig var påpasselig i alle typer av velferdsspørsmål, spesielt slikt som gjaldt kvinner og barn.