Tacitus’ politiske karriere ble i stor grad praktisert under keiser Domitian. Hans erfaring med tyranni, korrupsjon, og dekadanse i denne tiden, årene 81–96, kan i stor grad forklare hans bitterhet og ironi i hans politiske analyse. Han vendte leserens oppmerksomhet til farene ved makt uten ansvar, å elske makte uten å være begrenset av moral og prinsipper, apatien og korrupsjonen fremmet av konsentrasjonen av rik skapt via handel og Romerrikets erobringer.