Han var sønn av embetsmannen Christophe de Thou (1508–1582), og nevø av biskopen av Chartres Nicolas de Thou. Etter teologiske studier fulgte han som ung mann diplomaten Paul de Foix på en lang reise til Italia, og fikk deretter et prebende. Men snart forlot han den geistlige embetsbanen, skaffet seg et embete som jurist, og giftet seg. I 1588 ble han utnevnt til statsråd og kom dermed til å delta i den franske politikken i de følgende årene. Han utførte også en reise som diplomat til Tyskland og Italia. I 1598 deltok han i utarbeidelsen av det berømte Nantes-ediktet. Etter Henrik IVs død var han ikke lenger like ansett ved det franske hoffet. Han ble forbigått ved utnevnelsen til førstepresident ved parlamentet (domstolen) i Paris, og trakk seg etter hvert tilbake fra statstjensten.