I henhold til vitnemål, private og offisielle, var subbotnikerne av alle de som ble undersøkt i tsartiden de mest arbeidsomme: de leste og skrev, var gjestfri, ikke hengitt til drukkenskap, fattigdom eller prostitusjon. Fram til 1820-tallet levde subbotnikerne hovedsakelig i områdene Voronezj, Orjol, Moskva, Tula, og Saratov. Etter dette året begynte undertrykkelsen og forfølgelsen subbotnikerne av myndighetene og den russisk-ortodokse kirke. Ved slutten av 1830-tallet flertallet av dem blitt forvist fra den europeiske delen av Russland og til Kaukasus, til Transkaukasus, og til områdene Irkutsk, Tobolsk, og Jenisejsk i Sibir. Mange av barna ble tatt og gitt til kristne familier hvor de ble døpt. De landflyktige subbotnikerne etablerte nye samfunn i fjerne strøk.