Med formannskapsloven fikk kommunene et visst ansvar for vegbyggingen i kommunen. Det dreide seg om bygdeveier. Arbeidet ble utført som pliktarbeid. Arbeidspliktige ble pålagt å møte opp med redskaper. I tillegg krevdes kommunale bevilgninger. Til å begynne med særlig til bruer. Ofte ble pengene bevilget av kirkekassa med den begrunnelse at det var kirkeveger. De kommunale midlene var jevnt over små. Det var derfor naturlig å søke hjelp hos amtet. Vedlikeholdsarbeidet av både hovedveger og kommunale veger skjedde for kommunens regning. Bare for mellomriksvegene vare amtet pålagt dette ansvaret.