Når det gjelder filosofisk refleksjon, peker Hegel på at fornuften er noe dynamisk, en prosess. Og "sannheten" er selve denne prosessen. Man kan for eksempel ikke trekke ut forskjellige tanker fra antikken eller middelalderen, renessansen eller opplysningstiden og si at dette var riktig eller dette var feil. Derfor kan man heller ikke si at Platon tok feil, men at Aristoteles hadde rett. Men "verdensånden" utvikler seg, fornuften er progressiv. Enhver som studerer historien inngående, vil legge merke til at en tanke gjerne settes frem på grunnlag av andre tanker som er fremsatt før. Men straks en tanke fremsettes, vil den motsies av en ny tanke. Slik oppstår det spenning mellom to motsatte måter å tenke på. Men denne spenningen oppheves ved at det fremsettes en tredje tanke som tar vare på det beste i begge standpunktene. Dette kaller Hegel en dialektisk utvikling.