Aasta Hansteen oppfordret i 1888 under et mangeårig opphold i USA den norske kvinnesaksbevegelsen til å bruke «solblomsten», det vil si solsikken, som symbol. Hansteen fortalte selv om symbolets historie i en artikkel i det trykte referatet fra i Kristiania i 1902: «Mit opraab la gjemt og glemt i seks aar – indtil det blev opdaget af vor Gina Krog [i 1894], og – ved en indskydelse fra høiere hold – bar hun det frem og løftede det op.» En «stiliseret solsikke» ble fra 1894 brukt som symbol av NKFs datterorganisasjon Kvindestemmeretsforeningen. Fra 1901 til 1907 hadde en vignett tegnet av Marie Hauge med en solsikke som også kunne tolkes som en «opgaaende sol over norske aaser»; fra 1908 brukte solsikken i en annen, stilisert grafisk utforming. Symbolet ble også brukt ved det nordiske kvinnesaksmøtet i Kristiania i 1902. Hovedstyret i Norsk Kvinnesaksforening vedtok også solsikken som NKFs symbol og NKF brukte deretter en tegning med en enkel sterkt stilisert solsikke med tolv blader på en hvit silkefane.