Langes «Flyktningesamtaler» ble først vist på UKS-biennalen i 1998 Med dette verket viderefører hun det humanistiske og sosiale engasjementet. Prosjektet er tydelig inspirert av Bertolt Brechts «Flyktningesamtaler», skrevet i Finland i 1940–1941, som handlet om to tyske flyktninger som sitter på en jernbanerestaurant i Helsinki og snakker sammen. Lange har oppsøkt et flyktningmottak hvor hun har hatt kontakt med flyktninger og laget en dokumentarisk form. Ved å synge sanger som har vært brukt for å berolige og trøste, og tradisjonelt blitt brukt for å være identitetsskapende, blir spørsmålet om identitet helt sentralt. Hun individualiserer mennesker som vanligvis blir sett på som et hvilket som helst menneske. Sangene var ikke oversatt til engelsk eller norsk da hun først viste frem videoen. Derfor kan betrakteren føle en frustrasjon eller fremmedgjørelse, som er et virkemiddel i verket, og det skapes i stedet en form for empati. Ifølge Trond Borgen er et flyktningmottak for alle andre en del av et lukket system som kan skape en annen form for flukt – den mentale flukten fra et av verdens brennende problemer, som man ikke vil vite om. Det ligger derfor en dobbeltbetydning i tittelen; og spørsmålet om hvem som trøster hvem.