Han anså seg selv som partiløs, var sterkt uenig i demokratenes pengepolitikk, og mente at president Andrew Jackson ikke burde ha latt den andre sentralbanken kollapse i 1836. Taylor så det som meningsløst å utvide plantasjeøkonomien og dermed slaveriet til det vestre USA, fordi hverken bomull eller sukker kunne dyrkes der. Han var en standhaftig unionist som mente at nasjonale stridsspørsmål måtte løses uten å ty til separatisme. Han delte ikke whigenes ønske om tollvern eller kostbare utbygginger av veier, jernbaner, kanaler og havner, men de så likt på presidentmakten: Presidenten skulle ikke bruke vetoretten, såfremt lovforslag ikke var grunnlovsstridige; presidenten skulle ikke gripe inn i Kongressen; og man skulle tilstrebe konsensus, også innad i regjeringen. Denne politikken var whigenes reaksjon på den sterke presidentmakten i den politiske tradisjonen etter Andrew Jackson.