Blant motivene Gimnes trekker fram i denne boken, er nederlagsfølelsen, den aldrende forfatterens desillusjonerte tilbakeblikk på sin egen ungdom. Han mener de mange små innflettede biografiene over bohème-forfattere som gikk til grunne, kan leses som en slags selvportrett: «Portretta er i psykoanalytisk terminologi projeksjonar, som plasserer det personleg trugande utanfor sjølvet og skaper analytisk avstand til den personlige tematikken». Et annet hovedemne er forholdet mellom forfatteren og hans far. Faren representerer den konservative embetsmannsgenerasjonen som Collett Vogt og hans generasjon gjorde opprør mot og beseiret ved riksretten i 1884. Hjemkomst-scenen mot slutten av boken sammenligner Gimnes med lignelsen om «den bortkomne sønnen»: «Gjensynsgleda i parabelen blir til vemod og skyldkjensle og eit sterkt ønske om forsoning i sjølvbiografien».