En gang var Alalu himmelens hersker, og selv den mektige Anu, gudenes konge, måtte stå foran ham, bukke og rekke ham drikkebegeret. I ni år hersket Alalu. Da erklærte Anu ham krig og overvant ham. I ni år satt Anu på tronen, og selv den mektige Kumarbi oppvartet ham. Da erklærte Kumarbi ham krig. Anu ga opp og ville fly bort som en fugl, men Kumarbi fikk tak i føttene hans og trakk ham ned igjen, bet av ham hans «kne» (en taktfull omskrivning for «penis») og lo høyt. Anu sa: «Gled deg ikke over det du har svelget. Jeg har gjort deg gravid med de tre mektige guder - værguden, elven Aranzakh (dvs. Tigris) og guden Tasmisu. Tre fryktelige guder har jeg plantet i deg som frukter av min kropp.» Etter disse ord svang Anu seg opp i himmelen og fløy bort. Kumarbi spyttet ut det han hadde fått i munnen, men der det landet, ble jorden svanger med de tre omtalte gudene. De ble født, men resten av teksten er uleselig. Dette minner likevel om Hesiods beretning i om hvordan Khronos, oppmuntret av sin mor Gaia, kasterte sin far Uranos, og av blodet som flommet, oppstod erinyer, giganter og de meliske nymfer, mens Afrodite fødtes av havskummet der det avskårne lemmet falt i sjøen. Jfr .