Etter snart fem år i opplag og med en usikker fremtid, ble skipet i juni 1979 reddet fra «den visse død» (skipsopphugging) av den norske skipsrederen Knut Utstein Kloster, som i all hast trengte et skip som kunne oppfylle nok kapasitet til den økende populære cruisevirksomheten i Karbia, som fikk sin fortgang i 1970-årene. Knut Kloster hadde en visjon om å konverterte verdens største passasjerskip fra et kaldt lukket atlanterhavsskip til et varmt åpent cruiseskip. Konverteringen av skipet fant sted ved det vesttyske verftet Hapaq-Lloyd Werft i Bremerhaven, og var det største av sitt slag verftet noensinne hadde begitt seg ut på.