Georges var ikke mer enn tre år gammel da han fikk se sin far oppleve voldsomme symptomer fra sykdommen: store smerter, mangel på kontroll over lukkemusklene, hjerte- og lungefeil, samt andre sjenerende uhell. Georges elsket likefullt sin far, som var nesten lik «et dyr». Han verdsatte faren meget høyt, men hans kjærlighet ble sterkt svekket da faren viste tegn på galskap. Georges la merke til dette rundt 1911, da han var fjorten, og kjærligheten ble langsomt omdannet til forakt. Dette tiltok da storebroren Martial ble sendt ut til fronten under første verdenskrig. Dette kan forklare de avvikende oppfatningene de to brødrene hadde om faren: Martial var nemlig ikke hos den syke faren i dennes siste levetid. I blinde ropte faren obskøniteter av seksuell karakter mot legen som var kommet for å pleie ham, og også til sin kone som i en periode hadde mistet forstanden. Dette kommer frem i de siste kapitlene i hvor Georges Bataille bruker fiktive, litterære grep for å fortelle om ekte opplevelser han hadde hatt med faren.