Det kan være vanskelig å skille et prospekt fra en vedute. I begge sjangre skulle man gjengi motivet på en registrerende måte, slik at det var gjenkjennbart, uten å være fortolket i en subjektiv eller stemningsskapende retning, men mens malerne som laget vedutene ofte hadde gått i lære hos kunstmalere, eller hadde studert ved et akademi, var de tidlige prospektene, spesielt i land med et lite kunstmiljø, som Norge, gjerne malt av håndverksmalere. I vedutene er motivene i hovedsak arkitektoniske, gjerne fra italienske byer. Ifølge enkelte definisjoner, skiller veduten seg fra prospektet ved at det eksakte og kartografisk korrekte nedtones «til fordel for den stemningspregede og landskapelige helhetskomposisjon». Begrepene brukes likevel til en viss grad om hverandre, også i faglitteraturen.