Keiseren avla igjen korsfarereden da han ble kronet på nytt i Roma av paven 22. november 1220. Samtidig tok Fredriks eldste sønn Henrik VII av Tyskland tittelen Romernes konge (), og Konstantia av Aragón ble kronet til keiserinne. Et år senere minnet Honorius III Fredrik om at han ennå ikke hadde oppfylt løftet sitt, og sendte i desember 1221 kardinalbiskop Nicola de Chiaromonte, av Tusculum (Frascati), for å konferere med Fredrik. Han kom tilbake til Veroli i april 1222 for å konferere med paven. Et strategimøte for det neste korstoget skjedde ikke før i mars 1223 i Ferentino og omfattet både paven og keiseren, pluss Johannes av Brienne (konge av Jerusalem), patriark Raoul av Mérencourt (av Det latinske patriarkatet Jerusalem), mestrene for militærordenene og mange andre Fredrik sverget på nytt sin forpliktelse om å gå på korstog i tillegg til å signere en avtale med den flakkende Thomas av Celano, forhandlet fram av Thomas av Aquino. Men verken denne avtalen eller den som ble undertegnet to år senere i San Germano, sikret at Fredriks igangsetting av korstoget.