Piezoelektrisitet er generering av en elektrisk ladning grunnet en mekanisk påkjenning. Piezoelektrisk materiale kan sees på som en spole som gjennomføres en magnet. Innføring av magneten induserer en spenning, ε, for å motvirke sin årsak. Motsatt når magneten trekkes ut av spolen og fører til negativt utslag med lik amplitude – som ved innføring – gitt at farten (υ) er konstant både ved inn- og utføring. Piezoelektrisitet ble oppdaget av brødrene Paul-Jacques og Pierre Curie så tidlig som i 1880, og fikk navnet av Wilhelm Hankel i 1881. Ordet piezoelektrisitet stammer fra det greske ordet piezein, som betyr å klemme eller presse. Lenge forble piezoelektrisitet en kuriositet, men i 1921 oppdaget Walter Cady at man kunne bruke en kvartsresonator for å stabilisere elektroniske svingninger. Hverdagsgjenstander som benytter piezoelektrisitet er blant annet flintløse lightere. Så å si alle enheter basert på akustiske bølger benytter et piezoelektrisk materiale for å generere den akustiske bølgen. Mange materialer innehar piezoelektriske egenskaper, men for å benytte materialet i SAW-anretninger må det være anisotropisk. Anisotropisk betyr at de fysiske egenskapene er forskjellige i ulike lengderetninger. Siden det piezoelektriske materialet er anisotropisk, avhenger SAW-egenskapene av orienteringen til banene som har blitt frest ut. Det finnes forskjellige standarder for orientering i SAW-teknologi mellom X- og Y-planet. En type orientering som gir gode SAW-egenskaper er der vinkelen mellom kvartsens X- og Y-plan er 34°, som betyr at den akustiske overflatebølgen forplanter seg i X-retningen til krystallen, med et plan som er rotert 34° fra Y-aksen. Bølgenes hastigheter er frekvensuavhengige, noe også isotropiske materialer er. Krystallens kutt i Y-retning gir parabolsk frekvens/temperatur-karakteristikk og kan derav gi ypperlig stabilitet i temperatur. Turnover-temperaturen kan varieres ved å justere kuttvinkelen.