Den klassiske Erekththeion er den siste i en serie med bygninger omtrent på midten av den nordlige delen av akropolis i Athen, hvor den eldste dateres tilbake til den mykenske perioden og fra sen bronsealder. En forsker som L.B. Holland på 1920-tallet antok at restene under Erekththeion var forgården til et palasskompleks som lignet på de i Mykene. De sparsomme bevisene fra helladisk tid (LHI; ca. 3200 – ca. 1050 f.Kr.) omfatter potteskår og levninger av en vegg under fundamentene til det joniske tempelet. Fra resten av sjaktgravperioden er det ingenting fra LHII-LH IIIA (underperioder, se helladisk), kun fra LH IIIB er det bevis på bebyggelse i form av terrasser, barnegraver og en søylebase i kalkstein. Forskeren Jeffrey Hurwitt (1999) har argumentert analogt med befolkningssentre andre steder fra denne perioden, og hevder at det kan ha vært et kultsenter på akropolis til den bevæpnede gudinnen (potnia Athana), som kan representere primitiv opprinnelse til den athenske kulten. I tillegg vitner den mykenske brønnen og de kyklopisk murene, som ser ut til å ha vært i bruk mellom LH IIIB og LH IIIC, om forsøk på å befeste akropolis som «det sterkt bygde huset til Erekhthios» registrert i den homeriske tradisjonen. Brønnen kan være en indikasjon på plasseringen av kulten til Erekhthios.