Etter 1814 hadde Stortinget og den norske regjeringen i utgangspunktet ingen innflytelse på utenrikspolitikken som ble håndtert av Karl Johan og hans utenrikstjeneste. I Norge ble dette oppfattet som i strid med prinsippet om at de to landene skulle være likstilte innenfor unionen. Karl Johan gikk i 1835 med på at den norske statsminister i Stockholm skulle delta i når det var utenrikssaker oppe av betydning for begge land. Karl Johan godtok formannskapslovene og at norske skipe kunne bruke norsk handelsflagg utenriks.