Gjennom flere tusen år var Riska preget av jordbruk, og fiske var en viktig tilleggsnæring. Bosettingene var knyttet til gårdene, som ofte hadde egne smier og eldhus. På 1800-tallet begynte gårdene å deles opp, og folketallet økte. I mange år hørte Riska under Stavanger, men med ønsket om økt selvstyre og egne kirke- og skoletjenester, arbeidet innbyggerne for å danne en egen soknekommune.