Empedokles forsøkte i første halvdel av det 5. århundre f.Kr. overfor Parmenides å forsvare eksistensen av den evig foranderlige virkelighet kan sanses, og dermed verdens mangfold. Dette gjorde han ved å slutte seg til noen av Parmenides' ideer. Han innrømmet at materien ikke kan oppstå av intet eller forsvinne i intet, men han mente at alt bestod av fire forskjellige elementer som er evige: jord, vann, luft og ild. Denne læren ble tatt opp av Aristoteles og spilte en viktig rolle i vestens tenkning frem til renessansen.