Periodevis, og ikke minst helt inn mot keisertidens endelikt i 1911, var det imidlertid ikke bare eksamensresultat og faglige meritter som bestemte de kinesiske embetsmenns karrierevei. Tvert i mot forekom det da i stor skala salg av embeter. Å bli provinsguvernør kostet 600.000 à 700.000 kr. (1910 års pengeverdi). En guvernør ble utnevnt for 3 år og skulle på den tiden godt klare å skaffe seg inntekter som forsvarte disse utgifter, selv om hans statslønn var på bare 15.500 kr.