Borgerkrigstiden i norsk historie varte fra 1130 til 1240. I løpet av denne tiden var det flere sammenføyde konflikter og strider av ulik varighet og intensitet. Bakgrunnen til borgerkrigstiden var de uklare tronefølgelovene, sosiale forhold og kampen mellom ulike aristokratiske fraksjoner og mellom kirken og kongen. Det var to hovedpartier, først kjent ved forskjellige navn eller ikke noe navn i det hele tatt, men til slutt ble de fortettet til baglere på den ene siden og birkebeinere på den andre siden. Midtpunktet for striden var som regel en kongelig sønn som ble satt opp som kongsemnet for flokken i opposisjon til styrende kongen fra det motstående partiet.