Et direktiv fra Moskva i 1929 om å utnytte kullreservene i Kasakhstan, førte til fornyet interesse for regionen. Et påfølgende dekret i 1931 fastslo at Karaganda skulle bli den «tredje kullbasen» i Sovjetunionen. De tidligere kullbasene var lokalisert i Donetsk i Den ukrainske sosialistiske sovjetrepublikk, og Kuznetsk i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk. Gruven ble bygd opp og satt i drift igjen med hjelp av spesialister fra Ukraina. Fra 1929 ble gruvearbeidet hovedsakelig utført av fanger. De første fangene var bønder fratatt sitt virke, deretter grupper av politisk fanger, arbeidshærer av deporterte tyskere og til slutt tyske og japanske krigsfanger. Totalt ble mer enn 800 000 innsatte satt i arbeid i (). Landsbyene og sørvest for Karaganda ble opprinnelig bygd som fengsel og var bebodd av straffedømte.