Albumets andre halvdel består av sanger fremført av Lisa Gerrard. Disse er sunget i glossalia, det vil si at det ikke er noen forståelige ord i tekstene. I stedet er stemmen brukt som et instrument. Som Brendan bruker også Gerrard trommer, strykere, messingblåsere og treblåsere for å få fram en stil som høres ut som en blanding av en rekke stilarter, flesteparten av hvilke flere hundre år gamle. Hennes stil på det femte sporet, «Dawn of the Iconoclast» ble sammenliknet både med Richard Wagner og Laibach. Samtlige spor, men spesielt sjettesporet «Cantara» er blitt beskrevet som en blanding mellom arabisk, aborginsk-australsk, klassisk europeisk og en rekke andre stilarter.