Ved århundreskiftet 18-1900-tallet var norsk tekstilproduksjon fortsatt delt mellom bomullsvare- og ullvareproduksjon, da det er en del ulikheter både i produksjonsutstyr, teknikk og tilgang til råvarer. Varene man hadde også tildels ulike bruksmåter. I 1880 var det bare 15 % av norsk ullvareproduksjon som hadde tilholdssted på Østlandet, resten av produksjonen var på Vestlandet der også ulla var enklere tilgjengelig, men hvor avstanden til det største markedet, Sverige, var stor. Før 1880 produserte de norske ullvareprodusentene både grovere og finere ullvarer, vadmel ble det produsert mest av, men det var også ulltepper og ulike møbel og bekledningsstoffer. Av oppramsningen av varer fra ulike grossistlister, kan vi se at det ble tilbudt ulike kvaliteter, skotskrutet og annen mønstring, men disse kan vi anta ble vevet på skaftestol og at mønstrene derfor kunne dreie seg om ruter eller striper. Erfaringen fra ullvarefabrikken i Arna, som far og sønner Jebsen hadde med til Berger, var gull verdt, men vi må anta at utdanningen og erfaringen som Jens J. Jebsen hadde fra utlandet nok mest har påvirket han i valget av produksjonsvarer. En kvittering fra høsten 1881 viser at han kjøpte flere jacquardvever som med hullkortsystem kan styre veven ved å løfte tråder i renningen og samtidig styre innslagene, og derfor kan veve ganske kompliserte mønstre.