Derfra satte de seil for Marquesasøyene og Nuku Hiva. Der hadde folk forventet dem ved juletider, men takket være at «Rundø» reiste sent fra Galápagos hadde de unngått herjingene til den sterkeste syklonen siden 1906. På grunn av sykdom tok det lengre tid enn beregnet før de kunne sette kursen mot Tuamotu-atollene og Takapoto. Der fraktet de forsyninger fra Takapoto til Ahe og Manihi som manglet mat fordi skip ikke hadde kunnet anløpe på halvannen måned, og på Ahe resulterte en dansekveld med at Petersen fikk navnet «Kirarahau» («den hvite fuglen») takket være hans vals, mens Brunborgs stil resulterte i navnet «Huki-Huki» («han som er kilen»). På Bora Bora lærte de fridykking, seilte igjen med «Dida» og lærte skipperen der hva en deviasjonstabell var. På en av øyene ventet en radiobeskjed – «Rundø» hadde sunket på havnen i Papeete. Heldigvis var det ikke noe alvorlig, noe av beken og drevet mellom bordgangene nederst ved kjølen hadde løsnet og falt ut. De åtte dagene det tok å reparere og fjerne motor og propell fra ketchen fikk den syke Brunborg et opphold hos etnografen Bengt Danielsson og hans familie.