Allerede i løpet av studietiden begynte han sin konseptuelle praksis med å fotografere i serier. Temaene var interiører; innendørsbilder av tyske oppholdsrom med typiske innredninger fra 1950- til 1970-tallet (hele rom og detaljer). Dette ble etterfulgt av portretter og fasader av bygninger. Portrettene ligner vanligvis passbilder av overdimensjonerte personer fra Ruffs vennekrets med et høyt detaljnivå og et alvorlig blikk. I en samtale med Philip Pocock (, 1993) trekker Ruff en parallell mellom denne portrettserien, og overvåkningsmetodene politiet benyttet på 1970-tallet, i sammenheng med yrkesforbud og RAF-terrorisme. Thomas Ruffs bilder av bygninger er på samme måte distansert, og forstyrrende detaljer redigerer han bort digitalt – en fremgangsmåte for å fremheve det typiske, vise fasadenseksemplariske karakter. (Ruff: ) Hva gjelder lys, perspektiv og ståsted, måten Ruff fotograferer på standardisert. Fra 1989 blir disse seriene etterfulgt av bilder av stjernehimmelen som ikke bygger på hans egne fotografier. I årene fra 1992 til 1995 tar han nattfotografier, og med teknologi som bevisst spiller på militær bruk av denne, for eksempel i spionasje. Fra 1994 til 1996 lager han stereobilder. En annen serie fra 1990-tallet er Zeitungsfotos (avisbilder). I likhet med stjernebildene benytter Ruff her fotografier tatt av andre; avisutklipp som han forstørret uten den opprinnelige undertittelen.