Spørsmålet om arverekkefølgen ble aldri løst i det tidlige Romerriket, det fantes inget system for å etablere hvem som skulle overta etter at en keiser gikk av med døden, noe som ofte førte til borgerkriger. Tidlige keisere favoriserte et system hvor de adopterte en arving, men legionene likte ikke dette systemet, å ønsket heller å innføre ett system hvor keiserens biologiske etterkommere var rikets eneste sanne arvinger, i tillegg mente senatet de hadde retten til å velge en ny keiser. Derfor ble det vanligvis tre eller endog flere rivaler som alle kjempet om retten til å bli keiser. For å løse dette problemet innførte Diokletian et nytt system, hvor en eldre keiser (Augustus fl. Augusti) skulle herske i øst og en i vest, hver med en yngre keiser (Caesar fl. Caesari) under seg. Når de eldre keiserne døde skulle de yngre overta deres roller og utnevne to nye caesari, og på den måten skulle arvesprørsmålet være løst.