Brøtningsfolka hadde vanligvis akkord eller var innleide dagfolk som kunne sies opp uten særlig grunn. Også fløterne som arbeidet på lensene (hengslene) var i mange år innleide dagfolk. Senere klarte mange av fløterne å få fast ansettelse, som ved Steinberg hengsle i 1812. Her truet fløterne det året med streik midt i vårflommen, det ble inngått avtale om at arbeiderne skulle få en tønne korn og 30 riksdaler utbetalt i måneden som forskudd, med restoppgjør på høsten. Men tømmereierne brøt avtalen, og fløtningsarbeiderne sultet. Til slutt var bare en fjerdedel av mannskapet i stand til å arbeide og mange døde av sult. Ved andre sorteringsanleggene ble også mange fløterne etter hvert fast ansatt, i høysesongen var da ca. halvparten fast ansatt og halvparten var midlertidige leiefolk. Fløting var godt betalt arbeid, bedre enn skogsarbeid.