Haydn skreiv denne, den første symfonien hans for den nye arbeidsgiveren prins Nikolaus Eszterházy, våren 1761, kort tid etter han ble tilsatt ved hoffet. Familien Eszterházy hadde et glimrende kammerorkester og med det første bidraget for det i symfonisjangeren, utnyttet Haydn talentene deres til det fulle. Haydn brukte her bevisst den kjente tradisjonen fra concerto grosso, som en finn eksempel på fra i verkene til Antonio Vivaldi, Giuseppe Tartini og Tomaso Albinoni som da var på moten ved hoff rundt om i Europa. Alle tre symfoniene (nr. 6, 7 og 8) har lange solopassasjer for blåsere, horn og strykere, inkludert sjeldne soloer for kontrabass og fagott i den tredje satsen. Verket er instrumentert for fløyte, 2 oboer, fagott, 2 horn i D, fiolin I, fiolin II, bratsj, cello, kontrabass og cembalo .