Det apostoliske vikariat Aleppo ble grunnlagt i 1762 og var opprinnelig ansvarlig for områdene som tilsvarte oldkirkens tre patriarkater Antiokia, Jerusalem og Alexandria. Dette området dekket store deler av Midtøsten samt Afrika øst for Libya. Fra 1817 til 1839 førte vikariatet derfor navnet . Dette ansvaret var imidlertid mest symbolsk, siden det i mesteparten av dette ca. 12 000 000 km² store arealet ikke fantes noen katolikker. Etter hvert, som det ble mulig å opprette egne jurisdiksjoner, ble flere og flere områder skilt ut fra vikariatet: 1839 ble det apostoliske vikariatet Egypt og Arabia skilt ut, som i sin tur har gitt opphav til: det koptisk-katolske patriarkatet Alexandria (Egypt; bare koptiske katolikker), det apostoliske vikariatet Abessinia (Etiopia; både etiopiske og latinske katolikker), det apostoliske vikariatet Aden (dagens Bahrain, De forente arabiske emirater, Kuwait, Oman, Qatar, Saudi-Arabia, Jemen), det apostoliske vikariatet Alexandria (Egypt), det apostoliske vikariatet Galla (dagens Djibouti, Etiopia). det apostoliske vikariatet Sentral-Afrika (dagens Burundi, Kamerun*, Kenya*, Kongo-Kinshasa*, Malawi, Niger*, Rwanda, Den sentralafrikanske republikk*, Sudan, Tanzania*, Tsjad*, Uganda, Zambia* [* eller deler av disse landene]), det apostoliske prefekturet Eritrea (Eritrea; både etiopiske og latinske katolikker), 1847 ble det latinske patriarkatet Jerusalem skilt ut (dagens Israel, Jordan, Kypros, Palestina). 1953 ble det apostoliske vikariat Beirut skilt ut (Libanon).