Innvandringsstoppen gjaldt kun arbeidstillatelser. Stoppen hadde således ikke betydning for adgangen til familiegjenforening, til å få opphold som utdanningssøkende og til å få politisk asyl eller opphold på humanitært grunnlag. Som følge av det felles nordiske arbeidsmarkedet behøvde ikke borgere av de andre nordiske landene arbeidstillatelse for å arbeide i Norge, og dermed ble de heller ikke berørt av den norske innvandringsstoppen. Innvandringsstoppen gjaldt primært innvilgelse av arbeidstillatelse første gang, ikke fornyelser av arbeidstillatelsen.