Míng-dynastiet oppdaget og utøvde suverenitet over øyene siden det 14. århundre. De drev fiske rundt øyene og brukte dem som beskyttelse under stormer. På øyene høstet de også , en sjelden urt brukt i kinesisk medisin. Enkekeiserinne Cixi ga øyene til en Dr. Sheng-Xuan-hui, som helbredet henne ved bruk av disse urtene. Kina hevder at Japan aksepterte at de hadde suverenitet over Senkaku/Diaoyu-øyene før 1895. I et dokument fra 1885 advarer Japans utenriksminister, Inoue Kaoru, regjeringen om å merke øyene som japansk eiendom, fordi kineserne ikke ville like det og fordi det var kinesiske navn på dem: «Vi må vente til rett øyeblikk». De viser også til et japansk kart fra 1785 som viser at øyene er kinesiske. Japan skulle ha avstått øyene etter andre verdenskrig (Kairodeklarasjonen og Potsdamavtalen). Kina aksepterer at Japan etter Shimonosekitraktaten hadde suverenitet over Senkakuøyene fra 1895 til 1931. Kina protesterte ikke på Shimonosekitraktaten fordi de ikke var i posisjon til det og at de måtte avgi en hel provins. Senkaku/Diaoyu-øyene ligger på Kinas kontinentalsokkel og er en forlengelse av Taiwans østlige fjellkjede. Ryukyuøyene har ingen kontinentalsokkel.