I politiske termer var Det liberale parti i fremmarsj, noe som innebar et fortsatt press i retning ytterligere sekularisering av politikk og samfunn i den belgiske stat, og fjerning av kirken fra kvasi-sivile funksjoner. Det kom nye lover om kirkegods og gravlunder. Religionsundervisning i skolen opphørte å være obligatorisk. Innenfor kirkesamfunnet utløste dette en gjenoppblomstring av et ultramontant press som biskopene selv hadde en tendens til å reflektere. Biskop Faict var ivrig i sitt forsvar av kirkelige privilegier, selv om beslutningene hans ofte var mildere og mer pragmatiske enn hans retorikk.