I terrestrielle økosystemer er næringskjedene ofte kortere, for eksempel fra plante (produsent) til planteeter (primærkonsument) og deretter til et eller noen få rovdyr (sekundær- og tertiærkonsumenter). Dette begrenser muligheten for at et stoff rekker å forsterkes like mye gjennom hvert ledd. Videre kan jord og organisk materiale på land binde en del fettløselige stoffer, noe som i visse tilfeller kan redusere den direkte eksponeringen for organismer. Dette betyr imidlertid ikke at terrestrielle systemer er frie for risiko; visse stoffer kan fremdeles hope seg opp i planter og dyr, men prosessene for mobilitet og nedbrytning kan være annerledes enn i vannmiljøer.