Ettersom opprøret spredte seg, tok opprørerne kontroll over flere byer. Opprørets kjerneområde var antageligvis et område av det sørøstlige Sicilia som omfattet ca. halve øya. Opprørerne opprettholdt et militært overtak over de lokale romerske myndighetene i flere år. Etterhvert begynte romerne å ta situasjonen mer seriøst, noe som ble reflektert i at man sendte flere konsuler til øya. En av disse, Lucius Calpurnius Piso, lyktes i 133 f.Kr. å snu krigslykken i romersk favør. Han inntok byen Morgantina, hvor romerne skal ha drept 8000 opprørere. Deretter beleiret han Enna, som sammen med byen Tauromenium var opprørets hovedsentrum. I 132 f.Kr avsluttet den neste konsulen, Publius Rupilius, krigen ved å innta begge byene. 20 000 slaver skal ha mistet livet som en følge av dette. Cleon var på dette tidspunket blitt drept. Slavenes konge, Eunus, skal ha unnsluppet med om lag 1000 livvakter. For å unngå å bli tatt til fange av romerne skal disse så ha halshugd hverandre. Eunus selv overlevde. Opprørslederen skal ha blitt funnet i en hule sammen med fire andre. Han ble ikke henrettet, men skal ha dødd av sykdom mens han satt i fangenskap. Deretter skal Rupilius ha slått ned de siste restene av opprøret. Det romerske senatet sendte så en kommisjon som skulle avklare den politiske situasjonen på Sicilia. Den utstrakte bruken av slavearbeid ble imidlertid ikke redusert, og mindre enn 30 år senere oppstod det et nytt slaveopprør på øya, i form av Den andre slavekrigen.