På dypt vann har vannet nemlig gjerne høyt saltinnhold, og høy elektrisk konduktivitet, i motsetning til olje og gass, som leder strøm dårlig. I oljekontinuerlig fase fungerer metoden ypperlig da vanndråpene øker konduktiviteten betraktelig i forhold til en oljeblanding uten vann, ved at vanndråpene drar til seg noen elektroner med sin sterke ledeevne, og skyver dem raskt fremover. Man nullstiller med andre ord den elektriske konduktiviteten til oljen, finner den samlede konduktiviteten til vannet, og kan beregne hvor stor del av blandingen som består av vann. Når blandingen derimot er i den skaper oljedråpene liten forskjell. På samme måte som resistanser i en strømkrets vil virke dårlig hvis du plasserer dem som små øyer blant en god kontinuerlig leder, vil strømmen primært gå gjennom vannet, og ikke bry seg om oljedråpene som knapt drar til seg noen av elektronene, og dermed ikke senker konduktiviteten til blandingen. Konduktivitetsmålere kan derfor ikke benyttes i blandinger i .