Etter en kort cesur påbegynnes det andre distikon ved at bassen i takt 47 presenterer en variasjon av fugetemaet. Her beskrives den ene gang da Pluto av Schiller kalt («skyggenes herre»), lot seg påvirke av Orfeus' sang. Men da Orfeus brøt avtalen om ikke å se på Eurydike, trakk Pluto tilbake sin gave («Geschenk») som var Eurydikes gjenoppståelse fra døden. Også denne passasjen munner ut i homofonien som preger hele verket når temaet er dødens ufravikelighet, her i forbindelse med Orfeus' fatale feiltrinn.