Wagner brukte uttrykket om sitt ideal av en operafremførelse hvor ord, bilder, musikk og filosofi ble sammenføyet til én helhet. Wagner mente at i antikkens Hellas hadde disse vært forent, men hadde siden drevet fra hverandre. Han var kritisk til moderne opera som han mente la for stor vekt på musikken alene og ikke inneholdt de nødvendige dramatiske kvaliteter. Wagner la stor vekt på stemningsskapende elementer, som mørke teatre, lydeffekter og setearrangementer som fokuserte tilskuernes oppmerksomhet, for å la dem bli oppslukt av dramaet på scenen. Dette var revolusjonerende på denne tiden, men har senere blitt tatt for en selvfølge.