Halvparten av den dyrkede jorden var kronland og ble administrert av den statlige skatteoppkrevingen. Den andre halvparten tilhørte godseiere, , som fikk inntekter fra leilendinger som drev jorden. Nizamens personlige gods, , utgjorde 10 % av jordbrukslandet, og hadde en egen administrasjon som forble upåvirket av moderniseringstiltak ellers i statsforvaltningen.