Den stilling Guido hadde sikret seg, muliggjorde ytterligere storpolitiske aksjoner. Etter at Karl III var blitt avsatt i november 887 og deretter døde 13. januar 888, endret Guido sine politiske planer fullstendig. Han så nå en sjanse til å posisjonere seg i alles maktkamp mot alle i de forskjellige kongedømmene som utgjorde det karolingiske rike. Som en del av en overenskomst med markgreven av Friuli, Berengar I, som ønsket å bli valgt til konge i Italia, flyttet han til Burgund i -Frankrike, og ble kronet til Karls etterfølger i Langres i februar 888. Han fant støtte hos sin slektning erkebiskopen av Reims, Fulko den ærverdige, og regnet også med familiens aldri brutte bånd til det gamle hjemlandet. Kort tid senere ble han imidlertid tvunget av Odo av Paris, som ble valgt til konge i Compiègne den 29. februar, til å trekke seg sakte tilbake.