I 1826 utga skriftteologen, professor H.N. Clausen, verket . Clausen hevdet her at protestantismen bygger på Bibelens ord som avdekker Jesu ånd, mens katolisismen bygger på en kirkelig autoritetstro som Clausen tok avstand fra. Bare noen uker senere utga Grundtvig et tilsvar, . Egentlig interesserte han seg lite for Clausens verk, men så det som en anledning til å presentere sitt eget prosjekt, å finne kirkens grunnvoll eller lære, slik han fant den i den apostoliske trosbekjennelse. Han skrev at den var «». Grundtvig var dypt skuffet over at Clausen ikke tok en åndelig kamp mot ham, men i stedet anla injuriesak. Denne vant Clausen, og i oktober 1826 ble Grundtvig idømt bøte og fremtidig sensur. I mai samme år hadde han frasagt seg sin prestestilling, delvis i protest mot å måtte preke det han oppfattet som «falsk lære» i tråd med statskirkens rammer. Et avgjørende moment var også at han ikke fikk tillatelse til å bruke sitt eget sanghefte ved feiringen av den danske kirkes tusenårsfest i mai 1826.