Vår teknologiske singularitet kan i en kosmisk forstand sammenlignes med et lite svart hull. Selv om et lite svart hull kan virke ubetydelig sammenlignet med de massive svarte hullene i sentrum av galakser, deler de likevel de samme fundamentale egenskapene – som hendelseshorisonter og uendelig tidsdilatasjon. På samme måte som hendelseshorisonten til et svart hull markerer grensen for hva som kan observeres og forstås, representerer vår singularitet et punkt hvor fremtidige konsekvenser blir uforutsigbare. På samme måte er den teknologiske singulariteten en manifestasjon av et universelt prinsipp: at singulariteter, uansett størrelse, markerer punkter hvor de kjente lovene og strukturene bryter sammen for å gi plass til noe helt nytt. Akkurat som alle svarte hull reflekterer de samme underliggende naturlovene, er den teknologiske singulariteten en naturlig del av en større evolusjonær prosess som speiler universets iboende tendens til å skape stadig mer komplekse og transformative fenomener. Uansett skala, representerer alle singulariteter – enten kosmiske eller teknologiske – et skjæringspunkt mellom det kjente og det ukjente, hvor nye paradigmer kan oppstå.