I Norge var jakt matauk eller bekjempelse av skadedyr helt til slutten av 1800-tallet, og jakten var forutsetningen for bosettelsen av Norge etter den siste istida for 10 000 år siden. Etter at jordbruket etablerte seg fortsatte mange med snarefangst av rype og fangst av pelsdyr som rødrev, røyskatt, ekorn og mår. Dette hadde stor økonomisk betydning som attåtnæring på mange gårder. Jakten i Norge i middelalderen var aldri ensbetydende med en aristokratisk fritidssyssel, men Snorre Sturlason nevner at et kongsemne, Håkon Magnusson Toresfostre, fikk en sykdom mens han var på rypejakt på Dovrefjellet i 1094.