I 1054 førte de gamle forskjellene mellom den ortodokse og den romersk-katolske kirke til en fullstendig og permanent splittelse og separasjon mellom kirkesamfunnene, det såkalte store skisma. Skismaet hadde en dyp teologisk bakgrunn, men den direkte foranledningen til splittelsen var pave Leo IX’s misnøye med det bysantinske rikets manglende støtte til pavekirkens kamp mot normannernes fremmarsj i Italia. Paven selv hadde blitt såret og hans menn var drevet tilbake etter en kamp i byen Civitate utenfor Roma. Pavekirken ønsket å fremforhandle en enhet mellom Bysants og Roma, og paven sendte en delegasjon til Konstantinopel bestående av kardinal Humbert av Mourmoutiers, kardinal Frederik av Lorraine (den senere pave Stefan IX) og erkebiskop Peter av Amalfi. Delegasjonen opptrådte imidlertid litt udiplomatisk og pådro seg patriarken av Konstantinopel, den ganske pavekritiske Mikael Kerularios’ vrede. Midt under forhandlingene døde pave Leo, men det hindret ikke kardinal Humbert i på egen hånd å sende en bannbulle mot hele den ortodokse kirke. Kerularios svarte med å ekskommunisere den romerske delegasjonen, og splittelsen var dermed et faktum.