På Fugløy lå 900 mål med dyrkbar jord ut mot havet, og på 1930-tallet flyttet Johannes Hevrøy og hans kone dit med sine to ugifte sønner, Karl på 33 og Andreas på 21. Under andre verdenskrig kom de to søstrene Synneva og Alvhild Fondenes fra Kolbeinsvik på Huftarøy og gikk i tjeneste. Etter hvert giftet de seg med brødrene. Jentene kom fra en søskenflokk på ni: «» Til hverdags gikk de i tresko. På Fugløy ventet et liv med lang vei til sykehus, uten strøm eller telefon, og etter 20 år var de fortsatt uten den lovede moloen som skulle vernet dem mot havet. Etter at storstormen i 1952 knuste båter, naust og hønsehus, besluttet Johannes Hevrøy at de måtte flytte før dette kostet liv. Selv ble han ikke med, men døde mens sønnene var i ferd med å flytte til Veivåg på det mindre værharde Selbjørn. Det viktigste her var at det fantes skikkelig havn, der de slapp å måtte vokte båtene om nettene. På Fugløy, uten molo, måtte båtene flyttes rundt etter hvordan det blåste. «» sa Synneva Hevrøy.