Krigens militære mønster avtegnet seg siden 1978, da libyerne forsynte sine tsjadiske allierte med panserstyrker, artilleri og luftstøtte, mens det var det tsjadiske infanteriet som utførte mesteparten av speidinga og slåssingen. Dette mønsteret kom til å forandre seg med slutten av krigen, da de aller fleste tsjadiske styrkene i 1986 forente seg for å bekjempe den libyske okkupasjonen av det nordlige Tsjad, og viste da en militær enhet som lande aldri før hadde opplevd. Dette berøvet libyerne fra deres vanlige infanteri, akkurat da de sto ovenfor en mobil armé, som nå var velutstyrt med panservernmissiler og luftvernmissiler, slik at Libya ikke lenger hadde en overlegenhet i ildkraft. Krigen som fulgte har blitt kjent som toyotakrigen, siden de tsjadiske styrkene brukte Toyota-pickuper for å flytte sine soldater, hvor de libyske styrkene ble beseiret og presset ut av Tsjad i det som kom til å bli slutten på den større voldelige konflikten.