Det flaviske dynast, i motsetningen til det julo-claudiske dynasti før dem, var av italiensk lavadel, ikke fra aristokratiet i Roma. De gjenopprettet stabiliteten i Romerriket som følge av vanstyret til Nero (styrte i 54–68) og innbyrdeskrigen som hadde ført til ødeleggelse i riket, og særlig i selve Italia. Det flaviske dynasti var en periode med vellykte kriger, store byggeprosjekter, og katastrofer: utbruddet til Vesuv i 79 begravde Pompeii og andre byer langs breddene av Napolibukten. Det berømte Colosseum ble påbegynt under Vespasian og dedikert av hans sønn Titus i 80. Triumfen i den jødisk-romerske krig og den påfølgende ødeleggelsen av Jerusalem i 70 ble senere feiret i en av de mest berømte monumentene i romersk kunst, Titusbuen i Forum Romanum. Templum Gentis Flaviæ («tempelet til gens Flavia») var det største dynastiske monument som ble reist av Domitian, og som karakteristisk nok ble den siste flaviske keiser. Det flaviske dynastiet ble avsluttet den 18. september 96 da Domitian ble myrdet. Han ble etterfulgt av rådgiveren og den langvarige tilhengeren av det flaviske dynastiet, Marcus Cocceius Nerva, som således opprettet det nerva-antoninske dynasti.