Den samme tendensen var også observert i den britiske flåten. En tegning i 1902-03 hadde også sirkulert om alternativet med utelukkende store kanoner som hovedbestykning i to kalibre, dvs. fire 12-inch og 12 9,2-inch kanoner. Admiralitetet besluttet imidlertid i stedet å bygge tre slagskiper av King Edward VII-klassen (med en blanding av 12-inch, 9,2-inch og 6-inch skyts) i byggeprogrammet for 1903-04. Konseptet ble tatt opp på nytt for 1904-05 programmet for den nye Lord Nelson-klassen. Begrensninger på lengde og bredde mente at de midtskips 9,2-inch kanontårn bare hadde én kanon i stedet for to, og bestykningen ble dermed på fire 12-inch og ti 9,2-inch kanoner etter 6-inch skytset ble tatt bort. Konstruktøren for dette designet, J.H. Narbeth, innleverte en tegning over et alternativ om en bestykning med tolv 12-inch kanoner, men admiralitetet var ikke innstilt på å godkjenne dette alternativet. En del av grunnlaget for beslutningen om å beholde blandingen av kalibre var behovet for å starte byggingen av skipene så tidlig som mulig på grunn av den spente situasjonen, som hadde oppstått med den russisk-japanske krig.