Han var en sterk motstander av kong Ludvig XVI, og var sentral i innsatsen for å tvinge kongen til å akseptere girondistenes regjering av 15. mars 1792. Han støttet anstrengelsene for å tvinge kong Ludvig XVI inn i harmoni med revolusjonen, og fremla den 3. mai forslagene om å frata kongen hans ikke-edsavleggende konfessor, og den 16. mai å forvise alle ikke-edsavleggende prester, den 30. mai om oppløsningen om kongens garde, og den 4. juni om dannelsen i Paris av en .