I løpet av det 5. århundre f.Kr. var der en svært sterk forbindelse mellom styret av generaler og statens lederskap. Generalene var ofte prominente når politikken skulle avgjøres i forsamlingen. Dette gjorde de ikke gjennom sitt embete. Formelt sett talte de som borgere dersom de tok ordet i forsamlingen. Det beste eksempelet er Perikles som ble gjenvalgt mange ganger. Han var blant annet general i hvert eneste år mellom 443 og 430 f.Kr. Ifølge historikeren Thukydid var hans dominans så stor at det kun var et demokrati i navnet, men i realiteten et monarki. Men som enhver general, kunne Perikles fjernes fra embetet ved avstemning i folkeforsamlingen.