Reidarson var elev av Sigurd Lie, Gudbrand Bøhn og Catharinus Elling i Kristiania og studerte senere i bl.a. Paris, Berlin og München, dels med statsstipend, dels med understøttelse av Houens legat. Som fiolinist var han aktiv i Kristiania og Bergen i tiden 1896–1906. Årene 1917 til 1919 var han sjefdirigent for Stavanger Orkesterforening og kapellmester i Stavanger Teater. I Stavanger var han en drivkraft i byens musikkliv, og han arbeidet for en opprustning og utvidelse av Stavanger Orkesterforening, slik at orkesteret langt på vei var et profesjonelt symfoniorkester da han forlot byen sommeren 1919. Imidlertid oppsto det gnisninger mellom Reidarson og orkesterets medlemmer. Det kulminerte med at orkesteret nektet å spille en tone da Reidarson løftet taktstokken på en av orkesterets konserter i mai 1919. Konflikten dreide seg om den måten Reidarson hadde behandlet flere musikere på med sterk ordbruk og politiske undertoner. Konflikten endte med en voldgiftsdom.