Bortsett fra de nevnte tekstene, ved 1605 hadde ikke Cervantes utgitt noe på 20 år. I , publisert i januar 1605, utfordret han en form for litteratur som hadde vært en favoritt i mer enn et århundre, og sa eksplisitt at hensikten hans var å undergrave «forfengelige og tomme» ridderromanser. Hans framstilling av det virkelige livet og bruk av dagligtale i en litterær kontekst ble ansett som nyskapende, og viste seg umiddelbart å bli populært. Med suksessen fra oppnådde Cervantes til slutt en grad av økonomisk trygghet, mens populariteten førte til krav om en oppfølger. I forordet til hans verk fra 1613, («Oppdragende romaner»), dedikert til hans patron, greven av Lemos, lovet Cervantes å skrive en oppfølger, men planen ble forstyrret av en uautorisert versjon publisert i 1614, utgitt under navnet Alonso Fernández de Avellaneda. Det er mulig denne forsinkelsen var bevisst, for å sikre støtte fra hans forlegger og leserpublikum; Cervantes skrev til slutt den andre delen av Don Quijote i 1615.