Norges to store eksportvarer har vært tømmer fra Østlandet og fiskeprodukter fra Vestlandet og Nord-Norge. Trelasteksporten er bare noen hundreår gammel, mens storfiske for eksport er mye eldre, selv om sildefiske for eksport først kom skikkelig i gang på 1500-tallet. Silden, «havets sølv», er uberegnelig og medfører mye sjanseseilas. I middelalderen var det i lange tider rikt sildefiske i Øresund, men før 1500 dukket det også opp stimer i Nordsjøen til glede for nordmenn, briter og nederlendere. Sild sammen med grøt og flatbrød var hjørnesteinen i kostholdet mange steder, men den beste fisken gikk ut av landet. Fortjenesten var likevel ikke stor for fiskerne som måtte selge til byborgerne, ettersom disse hadde kontaktene som trengtes for å få varen omsatt, og hadde importert saltet som var nødvendig for konservering av silden. Lovene var strenge for sikre sildefisket: Alle fiskerne måtte gå i kirke hver søndag og ankomme edru. Den som bannet når han trakk sildegarn, skulle straffes med halsjern.