Alle (unntatt Hess) som ble dømt for den nyskapende forbrytelser mot freden (tiltalepunkt 1 og 2) ble også dømt for det mer tradisjonelle punkt 3 om krigsforbrytelser. Domstolen fant ikke tilstrekkelig bevis for at Hess hadde medvirket til krigsforbrytelser, men det var bevis for at partikanselliet, under Hess’ ledelse, hadde sendt ut ordrer som kunne forbindes med krigsforbrytelser. Alle (med unntak av Streicher og Schirach) som ble kjent skyldige i punkt 4 (forbrytelser mot menneskeheten) ble samtidig kjent skyldige i krigsforbrytelser. Denne sammenkoblingen av punkt 3 og 4 fremgikk av måten dommen ble lest opp i retten: For alle unntatt Streicher og Schirach ble punkt 3 og 4 omtalt samlet under overskriften «Krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten» og bevisene hadde blitt presentert på samme måte. (artikkel 6 i Nürnberg-charteret) ble brukt om de mest avskyelige krigsforbrytelsene samt en nyskapende kriminalisering av mord og mishandling av landets egne innbyggere. Tiltalepunkt 4 ble stor grad brukt som en forsterket tiltale for krigsforbrytelser. Dommen mot Keitel, Sauchel, Jodl og Speer nevner ikke tyske borgere og tiltalepunkt 4 gjaldt dermed bare en forsterket versjon av den veletablerte tiltalen for krigsforbrytelser.