Kongene i Ḥimjar synes å ha forlatt polyteismen (troen på flere guder) og latt seg konvertere til jødedommen i tiden rundt 380. Det skjedde flere tiår etter at det etiopiske kongeriket Aksum konverterte til kristendommen en gang rundt 340. Det er usikkert om det var noe samsvar mellom de to rikene i religiøs henseende. Det skjedde ingen endring av skriftspråk, kalender eller språk i Ḥimjar, i motsetning til i Aksum. Denne tiden markerer likevel slutten på en epoke i rikets historie med tallrike inskripsjoner om navnene og gjerningene til kongene, og bygninger dedikert til både lokale guddommer (som Wagal og Simyada) og til mer utbredte (som solguden Almaqah som ble dyrket av de fleste stammer i Jemen). I løpet av 380-årene ble templene forlatt og dedikasjoner til de gamle gudene opphørte, de ble istedet erstattet med referanser til Rahmanan, «herre av himmelen og jorden». Den politiske konteksten for denne konversjonen kan ha vært Arabias interesse å opprettholde en nøytralitet og gode handelsforbindelser med konkurrerende riker som Østromerriket, som gikk over til kristendommen som statsreligion under Konstantin den store (regjerte 306-337), og Sasanideriket, som alternerte mellom zurvanisme (en retning innen zoroastrismen) og manikeisme.