Pater Ventura fremholdt lovligheten av den sicilianske revolusjon av 1848 (se hans «Sul riconoscimento della Sicilia, etc.», Palermo, 1848; «Menzogne diplomatiche», etc.). Hans politiske ideal var en italiensk konføderadjon under pavelig presidentskap. Under Pius IX's eksil i Gaeta var pater Venturas i Roma delikat. Skjønt han avsrod fra å ta sete i Det romerske forsamling, gikk han inn for et skille mellom kirkelig og timelig myndighet, og i sicilianernes navn anerkjente han Den romerske republikk. Som kommisjonert fra Sicilia var han nærværende under den kontrocversielle politisk-religiøse seremoni i Peterskirken, men tok ikke aktivt del i seremoniell forstand. Han var motstander av den franske intervensjon på pavens vegne, og da marskalk Nicolas Oudinot angrep Roma, talte ham om Pius IX med ord han senere bittert angret. Ved triumvirenes fall i 1849 dro han til Montpellier og så til Paris (1851). Her gjorde han et mislykket forsøk på å konvertere sin tidligere venn den ekskommuniserte prest Félicité de Lamennais. Hans konferanser og taler ved «Madeleine» og annetsteds ble publisert som (1852–). I holdt han i 1857 fasteprekener i Tuileriene på oppfordring av Napoleon III. De ble utgitt som .