Ingen var formann i foreningen i flere år enn Ross, og da ekteparet Bjørnson kom til Roma igjen i november 1897, var det han og forfatteren Bernt Lie som tok imot på Termini jernbanestasjon. Ross hadde igjen skaffet bolig, i tredje etasje med altan i hjørnehuset Via Capo le Case/Via due Macelli,<ref>[https://www.google.com/maps/@41.9038345,12.4844098,3a,75y,103.04h,99t/data=!3m6!1e1!3m4!1sK_QNgE1uiShIaGU-1egcvg!2e0!7i16384!8i8192?entry=ttu Hjørnehuset med altanen, madamen sultet og forgiftet demVi kommer likevel fortreffelig ut av det sammen, men det er et tungt lass å dra. Selskapelig er de umulige alle sammen, ikke minst Dagny som jeg forresten elsker.RingerenDet er slik mudder av danske og svenske - vi gidder ikke gå der.Ross, min venn, du må slutte med det der, ellers gjør vinen slutt på deg.Cimitero acattolico di RomaJeg har bare ved de største begravelser sett så mange blomster.Vi måtte gå, vi holdt det ikke ut. En kan heller ikke tale over en bror dagen etter vi får vite at han er død!''» Ross hadde mange venner også blant italienere, og kuskene i Roma dannet en kortesje til hans ære. Bjørnson holdt derfor sin minnetale på italiensk ved 17. mai-feiringen i Romas skandinaviske forening. For ham og Karoline ble aldri Roma den samme igjen uten Ross, noe de ofte ga uttrykk for.