Tyskerne utviklet stadig ubåtteknologien sin gjennom andre verdenskrig, men en vesentlig svakhet på denne tiden var at de ikke kunne holde seg neddykket over lengre perioder. Dette skyldtes at ubåtene hovedsakelig brukte diesel som drivstoff, og under dykk kunne man ikke drive dieselmaskiner – eller noen forbrenningsmotorer for den del – fordi man ikke hadde teknologien som trengtes for å tilføre motorer luft under havoverflaten. Derfor måtte man stort sett bruke elektriske motorer under neddykk. Disse motorene gikk på batterier som med jevne mellomrom måtte lades, noe som skjedde når ubåten gikk for dieselmotor på overflaten. Dette ble en vesentlig svakhet for den tyske ubåtflåten, fordi fartøyene var lette mål for de alliertes marine og luftforsvar når de ikke var neddykket.