I løpet av 1700-tallet kom det en fornyelse for medisinsk bruk av kildevann i Europa, fremmet av leger som var preget av opplysningstiden. Denne fornyelsen endret måten man fikk spabehandling på. Eksempelvis var den aksepterte metoden i Karlsbad for å drikke mineralvann at store tønner ble sendt til de enkelte hotellene hvor pasientene drakk legens tilskrevne doser for seg selv i sine rom. Doktor David Beecher anbefalte i 1777 at pasientene kom til vannets kilder og at hver pasient først skulle utføre tilskrevne øvelser. Denne nyvinningen økte den medisinske nytten og gradvis ble fysisk aktivitet en del av kurbadene i Europa. I 1767 publiserte doktor James Currie boken Denne boken, sammen med tallrike lokale pamfletter om sammensetningen av spavann, stimulerte økte interesse i «vannkur» og fremmet utvortes og innvortes bruk av vann som et helsebringende virkemiddel. Den dag i dag er inntak av vann som medisin fortsatt populært innenfor alternativ medisin, selv om både det vitenskapelig grunnlaget og den helsemessige effekten er tvilsom eller ikke-eksisterende.