Fra siste halvdel av 1700-tallet ble Tukthuset i større grad en ren straffeanstalt for løsgjengere av både kvinner og menn, og et høyt plankegjerde rundt gårdsplassen gav uttrykk for at dette var et sted hvor folk ble holdt innesperret mot sin vilje. Fra 1737 og helt frem til 1850 hadde tukthuset også en egen avdeling for radesyke. Tukthuset var regnet som en sosial institusjon til tross for et større antall straffedømte, noe som gjorde det berettiget til midler fra Thomas Angells stiftelse for å gjennomføre en større utvidelse og ombygging, som ble gjennomført fra 1770 og fullført i 1772 med Heinrich Kühnemann som arkitekt.