Louise Christine Rasmussen var født utenfor ekteskap. Moren var en ugift tjenestepike, Juliane Caroline Rasmussen, som kom «i ulykken» med sin arbeidsgiver, grosserer Gotthilf Køppen, som ikke påtok seg farskapet offisielt, men betalte barnebidrag iblant. Rasmussen vokste opp hos sin mor og mormor som klarte seg ved hjelp av renhold, klesvask og søm. I 1826 fikk Rasmussen plass på Det Kongelige Teaters danseskole som var åpen også for fattige barn, slik at de fikk skolegang og mulighet for ansettelse i teaterets ballett. Rasmussen «», erklærte ballettmester Bournonville, men lærte henne å bevege seg med ynde. Johanne Luise Heiberg var elev på samme tid og hevdet i sine memoarer at Louise Rasmussen var en ærgjerrig og uforskammet intrigemaker. 5. juni 1841 fikk de en sønn, men noe ekteskap kom ikke på tale. Gutten ble satt bort til en pleiefamilie, men kjente moren sin. Samme året måtte Rasmussen slutte i balletten etter en kneskade. I stedet finansierte Berling en reise til Paris i 1843 der Rasmussen fikk utdanne seg til motehandlerske. Året etter innhentet hun tillatelse til å åpne en forretning, en eksklusiv motebutikk i Vimmelskaftet, i dag kjent som «Louises hus». Utstilt i vinduet dreide en dukke seg langsomt rundt, kledd i siste parisermote, og i butikken var moteblader lagt frem. Men i 1846 la en brann lokalet i aske, og et nytt forsøk slo feil. For andre gang hadde Rasmussen mistet sitt levebrød, og forholdet til Berling var også over.