Georgius Agricola utgav i 1556 sitt verk etter 25 års studier av bergverksdrift i Böhmen og Sachsen. Han beskriver bruk av ønskekvist for å finne malmårer, men skriver at «en klok bergmann forstår at en gaffelgrenet kjepp ikke er til noen nytte for ham». Agricola tilføyer likevel at ønskekvist av hassel er best egnet for å finne sølv, ask for å finne kobber, furu for å finne bly og tinn, og ønskekvister av jern og stål for å finne gull. I 1662 ble kvistgang erklært for «overtro, eller rettere satanisk» av jesuitten Gaspar Schott, selv om han siden uttalte at han ikke var sikker på om det alltid var djevelen som beveget kvisten. Den franske kjemiker Michel Chevreul gjorde et forsøk med håndpendel i 1812, og publiserte resultatet i 1833 i et åpent brev til sin venn André-Marie Ampère. Pendel-utslag ble da tolket som virkningen av «animalsk magnetisme», en væskeaktig, universell substans som ble påstått å forbinde mennesker, planeter og stjerner. Chevreul viste med enkle eksperimenter at bevegelsene i pendelen skapes av den som holder den, ut fra hva personen forventer kommer til å gi utslag. Hvis vedkommende tenker seg at pendelen vil gi utslag for kvikksølv, og at det befinner seg kvikksølv under pendelen, gir den utslag, selv om det ikke er noe kvikksølv der. <Ref>Michel Eugène Chevreul: , Paris, 1854. "tourner" (, 1662, lib. XII, cap. IV, pag. 1527). See facsimile på Thames Water AuthoritydowserWater witching U. S. A.FolkvettFolkvettVetenskap eller villfarelseFolkvett'' (Stockholm) 2010.