Det var forskjellige flyplassbusser med frontdøråpning, blant annet Janus Bus 40 fra 1980-tallet som var 16 meter lang og 3,7 meter bred med kapasitet for opptil 200 passasjerer. Ennå var det ikke tilstrekkelig, sjåføren måtte svinge ut og den store bredden betyr stor svingradius. Allerede i 1943 var bidireksjonale kjøretøyer tatt i bruk, tilhengervogner med tilkopling på begge ender slik at trekkbilen kunne veksles mellom endene for å kjøre i ønsket retning. I slutten på 1970-årene kom de første bidireksjonale flyplassbussene da ÖAF Gräf und Stift, et datterselskap av MAN i Østerrike, bygde de første med en førerplass i hver ende så den kan kjøres i begge retninger. Disse var av type SR240 på 14,3 meter lengde og 3,50 meter bredde med kapasitet for 132 passasjerer, som hadde en akselavstand på 8,7 meter som tillatt en svingradius på 24 meter. 45 SR240 busser var bygd i 1978 til 1988 før de avløses av den neste generasjonen på 15 busser med en lengde på 13,5 meter.