Mot slutten av 1800-tallet besluttet en del medlemmer av avholdsbevegelsen i Norge at for å få mer gjennomslag for sin oppfordring til avholdenhet, måtte de sørge for at folk fikk muligheten til å møtes på bevertningssteder der det ikke ble servert alkohol. I 1883 publiserte det norske en artikkel som var basert på et amerikansk tidsskrifts omtale av en legekongress i Genève (eller «den hygieniske Kongres i Genf», som den ble omtalt som), der den brasilianske visepresidenten for Rio de Janeiros medisinske fakultet holdt et innlegg om at takket være kaffen fantes det ingen brasilianske alkoholikere; de eneste i Brasil som led av alkoholisme var europeiske innvandrere. Men selv disse innvandrerne utviklet en avsky mot alkohol etter å ha fått smaken på den brasilianske kaffen. Innvandrernes barn utviklet ifølge den brasilianske kongressdelegaten aldri alkoholisme, fordi de «fra en spæd Alder fødes op med Kaffe». Det norske legetidsskriftet opplyste at man hadde konsultert en annen brasiliansk lege som ga uttrykk for at landsmannen kanskje hadde overdrevet litt, men at i det store og det hele var det sant at alkoholisme ikke fantes i Brasil, og at kaffen måtte være årsaken. Teorien om at «den tiltagende Smag for kaffe formindsker Trangen til Spiritus» ble formidlet videre til Agderpostens lesere. Slike teorier blant medisinske fagfolk sammenfalt i tid med at avholdsbevegelsen anså at kaffen kunne være et middel til å fremme edruskapssaken i Norge.