Videre kan nevnes op. 2 som er tilskrevet Georg Friedrich Händel, hvor forleggeren Walsh inkluderte tre tidlige verk, de såkalte . Lik Händels kammersonater op. 5 fra 1739 begynner disse ofte med en -innledning etterfulgt av flere dansesatser. Mindre aktiv på det egentlige triosonate-feltet var Johann Sebastian Bach med BWV 1039 og triosonaten fra BWV 1079. Opphavsmannen til sonatene BWV 1036–1038 er ikke slått entydig fast. Bach utviklet en særegen form for triosonate med et soloinstrument og et cembalo hvor cembalisten spiller andre overstemme med høyre hånd og bassen med venstre. Slik skrev han sonater for konserterende cembalo og fiolin (BWV 1014–1019), fløyte (BWV 1030–1032) og gambe (BWV 1027–1029). Carl Philipp Emanuel Bach skrev lignende verk i den galante perioden. Med de seks triosonatene for orgel (BWV 535-530) overførte J.S.Bach triosonateformen til orgelet. Jan Dismas Zelenka skrev seks triosonater (ZWV 181) for to oboer, fagott og generalbass. På grunn av den selvstendige, virtuose fagottstemmen dreier det seg i virkeligheten om verk for tre melodistemmer og continuo, dvs egentlig om en kvartett.