Historisk sett knyttes pietismen til borgerskapets fremvekst med sin hjemlige privatsfære, der det kunne arrangeres «konventikler» (oppbyggelsesmøter), gjerne ledet av lekfolk. Pietismen la stor vekt på individuell tro, og det på en måte man fryktet kunne utgjøre en fare for enheten i Danmarks statskirke. Den danske stat løste på 1700-tallet problemet ved å innlemme den hallensiske pietisme i statsreligionen, for denne var positiv til stat og kirke.