Det var i 1980-årene at den moderne ideen om gründere fikk en egen betegnelse på norsk. I 1980- og 1990-årene var begrepet dominerende i offisiell språkbruk, men siden ble begrepet gründer populært. På norsk hadde ordet gründer opprinnelig en rent negativ betydning. Det har sin opprinnelse i de såkalte i Tyskland etter grunnleggelsen av det tyske keiserrike, da en stor økonomisk vekst gav rom for spekulative investeringer. I en positiv betydning som etablerer dukker gründer såvidt opp på norsk i 1980- og 1990-årene, men får først stor utbredelse fra årtusenskiftet.