Seks øyer og holmer utgjør et arkipel: Marmorøyen, Ormøyna, Bønesholmen, Ulvøyna, Flatøyna, Storhusholmen og Ternholmen. På Marmorøyen er det brutt hvit og rosa marmor. Da Norge og Grønland kolliderte for 450 millioner år siden, ble kalkskall fra sjødyr presset sammen og omdannet til marmor som ble brukt ved byggingen av Christiansborg slott, Marmorkirken og Marmorbroen i København. I 1702 åpnet Peder Montagne Lillienschiold et marmorbrudd, først i Sunnhordland med Mosterhamn som viktigste område. Det ble gitt tollfrihet for utførsel av marmor, og fritak for militærtjeneste for «mestere» og «drenge» i arbeid ved steinbruddene. Men danskekongen sikret seg forkjøpsrett til steinen: «» Privilegiene ble jevnlig stadfestet og gjort gjeldende for Lilienschiolds arvinger. Men marmor fikk ikke brytes på noens eiendom uten at skaden skulle erstattes, og almuen beholdt retten til å bryte «gråstein», veistein og kalkstein. I forlengelse av forekomsten på Marmorøyna fantes det marmor like innenfor i Krossdalen mellom bydelene Paradis og Storetveit. Her ble det tatt ut to søyler til slottet i Oslo uten at man har klart å finne dem igjen i bygningen. I Paradisleitet bak «hesteskobygget» i Paradiskrysset er det fremdeles godt synlige striper av marmor i bergveggen.