I løpet av livet hennes ble Goldman fremmet som en frittenkende «opprørskvinne» av beundrere, og fordømt av kritikere som en talsmann for politisk motiverte drap og voldelig revolusjon. Hennes forfatterskap og forelesninger strakte seg over et bredt spekter av problemstillinger, deriblant Henrik Ibsens drama, fengsler, ateisme, ytringsfrihet, militarisme, kapitalisme, ekteskap, fri kjærlighet og homofili. Selv om hun tok avstand fra førstebølge feminisme og dens innsats for kvinners stemmerett, utviklet hun nye måter å innlemme kjønnspolitikk i anarkismen. I ettertid har hun likevel blitt omtalt som grunnlegger av anarkistisk feminisme ved at hun koblet teorier om individet og kollektivet sammen og ga anarkismen et såkalt feministisk perspektiv. Etter tiår med glemsel, fikk Goldman ikonisk status på 1970-tallet ved en gjenoppliving av interessen for livet hennes, da feministiske og anarkistiske forskere vekket folkelig interesse.