En mulig metode er å gripe til egne og andre sine gjennom praksisfortellinger med eksempel (jf. Nordenstam 2005) og over denne. En annen måte er ved ulike typer intervju og observasjon (kvantitative og kvalitative, deltakende i varierende grad). Erfaringer av at noe ikke helt stemmer i praksis har vist seg å være en god inngang til slike studier. Slik erfaring kalles diskrepanserfaring eller uro, en situasjon der førforståinga blir brutt (Lindseth 2015). Å forske på egen praksis blir sett på som en fordel fordi vi kjenner den så godt, men også en ulempe om en mangler den avstanden som gjør at vi kan forstå den godt. Begge deler må kompenseres for i studien.