Det har vært ulike historiske forståelser av hennes rolle i denne epoken og hennes grad av ansvar for rojalistenes nederlag. Det tradisjonelle perspektivet har antydet at hun var en kvinne med sterk vilje som dominerte sin svakere ektemann; historikeren Veronica Wedgwood har eksempelvis framhevet hennes stadig økende overtak over sin Karl I, observert at «han søkte hennes råd på hvert eneste emne, unntatt religion» og faktisk klagde at han ikke kunne gjøre henne til et offisielt medlem av sitt råd. Nye tolkninger på 1970-tallet argumenterte at Henrietta Marias politiske rolle var langt mer begrenset, og antydet at kongen tok flere beslutninger selv. Quinton Bone har konkludert at til tross for å ha meget nært personlig forhold til Henrietta Maria, var det sjelden at Karl I hørte på henne i spørsmål angående statlig politikk. En tredje og nyere modell argumenterer at Henrietta Maria faktisk utøvde en politisk makt og innflytelse i løpet av konflikten, mindre direkte, men mer som et resultat av hennes offentlige handlinger og gjøremål som begrenset og påvirket valgene som var tilgjengelig for kongen.