Eleonore var ikke særlig godt likt i sin egen levetid (i motsetningen til den roserøde framstillingen av henne senere); hun ble oppfattet som grådig og villig til å bruke kvasi-lovlige metoder de eiendommer hun traktet etter. Hennes anskaffelser av land og eiendommer var en uvanlig grad av økonomisk aktivitet for enhver adelskvinne i middelalderen, selv for en dronning. Etter at hun hadde tapt inntektene fra sine eiendommer i nordlige Frankrike, var hun ivrig etter å skaffe seg nye. Mellom 1278 og 1281 skaffet hun seg eiendommer ved å overta så mange jødiske gjeldsbrev hun kunne, og deretter overta eiendommene som sto som sikkerhet for gjelden til reduserte priser. Erkebiskopen i Canterbury, John Peckham, kritiserte henne for dette. Hennes aktivitet i eiendomsmarkedet og hennes tilknytning til upopulære jødiske pengeutlånere førte til rykter og oppstyr, og ble kommentert av samtidens kronikører. Eleonore måtte ha tatt dette til seg da etter 1281 tenderte hennes transaksjoner til å være ordinære anskaffelser. Ved år 1290 brakte hennes eiendommer henne rundt 2500 i årlige inntekter. Eleonore profitterte stort på sin kontakt med det jødiske samfunnet, og mens hennes mor var åpenbart antisemittisk, er det ikke åpenbart hva Eleanores personlige mening om dem var.