Brevet antydet et «forferdelig slag» mot parlamentet, som «Gud og menneske» ville straffe for «tidens ondskap» og han ble rådet til å oppholde seg på landet slik at ingen skade ville ramme ham. Usikker og utrygg på brevets mening red Monteagle øyeblikkelig til Whitehall og overdro det til Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury. Salisbury informerte jarlen av Worcester, konkluderte at brevet hadde dissentersympatier, og mistenkte papisten Henry Howard, 1. jarl av Northampton, men holdt informasjonen borte fra kongen som da var opptatt med jakt i Cambridgeshire og ikke forventet tilbake på flere dager. Monteagles tjener, Thomas Ward, hadde familieforbindelser med brødrene Wright, og sendte et beskjed til Catesby om forræderiet. Catesby, som var i ferd med å gå på jakt med kongen, mistenkte at Tresham var ansvarlig for brevet, og sammen med Thomas Wintour konfronterte de den mistenkte og nylig rekrutterte konspiratøren. Tresham greide å overbevise dem om at han ikke hadde skrevet brevet, men oppfordret dem om å oppgi sammensvergelsen. Salisbury var allerede oppmerksom på bestemte bevegelser før han hadde mottatt brevet, men kjente ikke til den nøyaktige vesenet til sammensvergelsen, eller nøyaktig hvem som var involvert. Han valgte derfor å vente og se hva som skjedde.