Harald har livsmot, selvfølelse og trang til å reformere samfunnet, og kan kalles en «fri personlighet». Hans utvikling går fra å være opptatt av mange ytre «saker», og over til å ta vare på seg selv og de oppgavene som er viktige for ham der han er. Han kan minne om hovedpersonen Svein i , og begge kan sees som forstudier til Odin i . Harald er ikke nødvendigvis en etisk høyverdig person i ett og alt, men «det er noko i forfatterhaldninga mot slutten av romanen» som peker mot at Harald er Duuns første positive helt.