Schütz korresponderte mye med andre forskere. En livslang brevveksling med Eric Voegelin ble publisert i 2010. I USA gikk Schütz inn i et privat ordskifte med sosiologen Talcott Parsons (1902–1979), for Parsons sa også at han bygde på Webers forstående sosiologi, men de to tenkte på ulike måter om dette. De skjønte begge snøgt at de var grunnleggende uenige om forståelsen av samfunnet som struktur og system, teorier som førte Parsons over i det som ble kalt strukturfunksjonalismen. Brevvekslinga mellom de er redigert og given ut (jf. bibliografien, Sprondel). Schütz mente bl.a. at dende ikke kunne, som ham mente Parsons gjorde, sjå helt bort fra subjektiv oppfatning i studiet av samfunnet, for samfunnet utvikler seg i vi vekselverknad mellom det vi kan kalle subjektive, objektive og intersubjektive element. Ingen av disse kan den abstrahere bort uten å misse vesentlige element. Teoriene om det subjektive i denne sammenhengen er tuftede på ideer om generell subjektivitet, ikke individuell smak. Den tyske sosiologen Jürgen Habermas, som hadde studert ved New School, skrev også at han fikk vesentlige impulser fra teoriene til Schütz om livsverden (ty. , eng. ). Uttrykket kommer fra Husserl (fra tida rundt 1900) om verdenen til den naturlige innstillingen til livet (hvor vi hører sanger, ikke lydbølger o.l.). All kunnskap, også den vitenskapelige, kan i siste instans føres tilbake til livsverdenen og hverdagskunnskap. Dette fører til en variant av metodologisk individualisme i sosiologien.