En annen tilnærming til Aleksander er spørsmålet om han rett og slett er en romersk oppfinnelse. Det ble fremmet i boken (2002) av historikeren Diana Spencer og videreformidlet av Mary Beard. I romersk litteratur er han både fremmet som et forbilde og som en advarsel. Faktisk den første dokumenterte bruken av tittelen «Aleksander den store» i en romersk komedie av Plautus tidlig på andre århundre f.Kr., rundt 150 år etter Aleksanders død. Alle de bevarte redegjørelse av Aleksanders liv ble ikke bare skrevet flere århundrer etter hans død, men de ble alle skrevet under Romerriket på en bakgrunn av romersk imperialisme. Eksempelvis tok grekeren Arrianos en romersk politisk karriere, ble romersk konsul og ble senere guvernør i Kappadokia. Ingen av disse oppfant Aleksander, skriver Mary Beard, men de må nødvendigvis ha sett Aleksander gjennom et romersk filter, justert seg i henhold romersk erobring og keiserlig ekspansjon i deres egen tid. Tidvis trekker Arrianos selv sammenligninger mellom makedonske og romerske systemer.