Før oppfinnelsen av sagbruket ble det laget planker på forskjellige manuelle måter, enten spaltet (delt) og høvlet, hugget, eller oftere håndsaget av to menn med en kransag, en over og en annen i en saggrop under. Den eldste kjente mekaniske sagbruket er Hierapolis sagbruk, en romersk vanndrevet sagbruk i den antikke greske byen Hierapolis i Antalia som dateres tilbake til 200-tallet e.Kr. Det var den eldste kjente sagbruket som kombinerte en sveiv med en veivstang eller koblingsstang for å danne en sveiv-glidemekanisme. Andre vanndrevne møller fulgte etter og på 1000-tallet var de utbredt i Spania og Nord-Afrika, Midtøsten og Sentral-Asia, og i de neste århundrene spredt over hele Europa. Hjulets sirkulære bevegelse ble omgjort til en fram- og tilbakegående bevegelse ved sagbladet. Vanligvis var det bare sagen som ble drevet, og stokkene måtte lastes og flyttes for hånd. En tidlig forbedring var utviklingen av en bevegelig vogn, også vanndrevet, for å bevege tømmerstokken jevnt gjennom sagbladet.