Selv om De røde lanterner spilte en så underordnet rolle under bokseropprøret at de i de fleste historiefremstillinger ikke nevnes, eller vare nevnes i forbifarten, ble de ettertrykkelig løftet frem under den første fasen av kulturrevolusjonen i Folkerepublikken Kina. Det var særlig påtagelig i 1967, da den revolusjonære propaganda trakk paralleller mellom dem og rødegardistene. Det var deres ungdommelighet, den røde fargen, kampviljen mot utenlandsk innflytelse som gjorde den patriotiske sammenligningen nærliggende. Blant de få operastykker som var tillatt oppført under kulturrevolusjonen, var Jiang Qings operastykke («Hongdeng ji») fra 1964. Stykket skildrer Maos hustru Jiang, jernbanearbeideren Li Yuhe og hans kone som kjempet mot japanerne, der hans jernbanelanterne spilte en viss rolle. Denne røde lanternen overlot han senere til datteren Li Tiemei. Slik ble lanternen symbol på den vedvarende revolusjonære patriotiske kamp som gikk i arv fra generasjon til generasjon. En omfattende propaganda utnyttet symbolet for å trekke tråder tilbake fra rødegardistene til bokserne, som ble fremstilt som de åndelige forfedre for samtidens revolusjonære rettledet av Mao, den røde morgengrys sol.