Wergeland tok embetseksamen i medisin ved Universitetet i Oslo i 1970. Hun blei spesialist i arbeidsmedisin i 1985 og disputerte for den medisinske doktorgrad i 1999 på ei avhandling om gravides arbeidsforhold. Hun har vært ansatt i Arbeidstilsynet fra 1979 til 1986 og fra 1990. I perioden 1987–1996 var hun ved Institutt for samfunnsmedisin ved Universitetet i Oslo. Wergeland har i heile sin yrkeskarriere vært en aktiv samfunnsdebattant i mange spørsmål knytta til helsefarlig arbeid, kjønn og helse, arbeidstid, trygd, pensjon og sykefravær. Hun har i sitt formidlingsarbeid lansert flere begreper som seinere nærmest har blitt fagtermer, slik som «pølsemodellen» og «sykenærvær». «Pølsemodellen» eller «Wergelands pølse» beskriver et helhetssyn på innbyggernes behov for og bruk av sosiale rettigheter og er enkelt formulert slik: «Hvis du klemmer ett sted, tyter det ut et annet sted.» Altså om en strammer inn på en rettighet (f.eks retten til sykelønn), så vil dette føre til økt forbruk av andre (f.eks arbeidsledighetstrygd eller uføretrygd) – problemene blir ikke borte, de skyves bare rundt. «Sykenærvær» er en motsats til det mer brukte «sykefravær». Wergeland viser til at det forekommer (minst) like ofte at folk går på jobb når de er syke, som at de blir borte fra jobben. Hun er en flittig skribent og foredragsholder og har vært medforfatter i flere sentrale verk om arbeidsmiljø og vernearbeid. Til 60-årsdagen hennes i 2006 kom det ut både et festskrift og ei samling av hennes egne artikler. Wergeland har vært engasjert i ml-bevegelsen, og hun var på 1970-tallet en sentral bidragsyter i avisa , der hun stod for mye av stoffet om arbeidsmiljøspørsmål. Hun er kjent for sin mangeårige solidaritetsinnsats for palestinerne og har bak seg tallrike opphold i Palestina og Libanon. Hun har hatt ledende verv i Palestinakomiteen i ei årrekke. Ved stortingsvalget 2009 stod hun på 20.-plass på partiet Rødts valgliste i Oslo.