Diktet var skrevet i første person, og er enetalen til en ung kvinne som overveier livet og døden, engasjement og tilbaketrekking, kjærlighet og fremmedgjøring, i en setting dominert av havet, himmelen, stjernene, berglendte klipper, og den stigende sol. Imidlertid er det også mulig å lese diktet som en allegori på det vis som skjebnen styrer menneskelige affærer eller som et forsøk på å begripe den forferdelig vold i Europa på den tiden da diktet ble skrevet. Diktet er ikke om den første verdenskrig, men det forsøker å adressere forholdet mellom ødeleggelse og skjønnhet, og i denne mening resonerer det med antikkens greske meditasjoner på disse emnene, særlig i dramaene til Sofokles og Aiskhylos. Det er derfor åpenbare forbindelser med «Le Cimetière marin», som også er en meditasjon ved havet med sammenlignende temaer.