Gruppene ytet en militær motstand mot både de fascistiske makthaverne og senere mot de tyske okkupantene etter av Mussolini var avsatt. I tråd med ønsker fra statsrådene til kong Viktor Emmanuel III og de allierte, ble motstandarbeidet i de siste krigsårene koordinert av den såkalte (CLN) («Den nasjonale frigjøringskomiteen»), stiftet av Partito Comunista Italiano, Partito Socialista Italiano, Partito d'Azione, Democrazia Cristiana og noen andre mindre partier tok gjennom denne kontroll over motstandsbevegelsen.