Hans fortelling «The Luck of Roaring Camp» ble trykket i bladets andre utgave, og gjorde ham kjent i de litterære sirkler i USA. Harte visste å underholde sine lesere ved å gi dem det de forventet. I 1860 skrev han fortellinger over tematikken flukt og illusjoner. «My Metamorphosis» fortalte om en mann som ble overrasket mens han badet, og deretter skjulte seg blant statuene i hagen for å skjule sin nakenhet. Hans skrivestil var preget av lokalfarge slik at leserne følte at de fikk et rikt inntrykk av det stedet som han så rikelig beskrev. Hans ord malte bilder, de romantiske fortellingene var fylt med sentimentale figurer og usannsynlige helter. I «The Luck of Roaring Camp» endret en gruppe gråsprengte gruvearbeidere deres grove væremåte for å oppfostre et foreldreløst barn. I «Brown of Calaveras» rømte en landstryker seg fra en kvinnes kjærlighet framfor å skade hennes sosiale posisjon. Hans kanskje mest kjente fortelling, «The Outcasts of Poker Flat», forteller om fire «upassende personer» — en gambler, en tyv, og to prostituerte — som ble fordrevet fra gruveleiren av selvrettferdig folk. De fire ble fanget i en snøstorm på fjellet, tre av dem dør, men de møtte døden med mot og verdighet. I de to nevnte fortellingene la han grunnlaget for den litterære oppskrift som kom til å bli gjentatt av andre. «Disse to fortellinger benyttet en listig fortellerstrategi som sikret deres suksess hos de fasjonabel lesere. Fortellingene argumenterer at samfunnets utstøtte, enten det er gamblere, gullgravere, prostituerte eller arbeidsløse cowboyer, de har alle et hjerte av gull.» Hartes forfatterskap var instrumental i populariseringen av ville vesten og i etableringen av arketypene og karaktertrekkene til western-sjangeren slik den er kjent i dagens populærlitteratur og filmer. I sine beste fortellinger blandet han realistiske beskrivelser, dialekt og karakterisering med sentimental handlingsgang. Hans fortellerteknikk var synsvinkelen til den upartiske tredjeperson.