I 1680-årene var ikke Napoli det operasenteret som byen ble senere, og i nesten to tiår var over halvparten av alle operaene som ble oppført i byen skrevet av Scarlatti. Scarlattis atten år i Napoli var preget av iherdig arbeid, han skrev operaer i et stadig økende tempo og mange fant veien til andre italienske byer – enkelte ut over Italias grenser. Gjennom 1690-årene hardnet kravene til: hvert eneste år skulle to til tre operaer skrives, øves inn og oppføres. I tillegg forventet visekongen og andre at han skrev serenader, oratorier og kantater. Scarlatti begynte dessuten å bli frustrert over den frivole musikksmaken i byen, eksempelvis ble seriøse venetianske operaer spritet opp med komiske scener for å tilfredsstille det napolitanske publikumet. Rundt århundreskiftet underminerte den politiske uroen som ledet fram til den spanske arvefølgekrigen de privilegertes posisjon og gjorde Scarlattis situasjon usikker.