Maos tanke om en vedvarende revolusjon hadde i dette et fellestrekk med trotskismen, som igjen kanskje stod på støere marxistisk-leninistisk grunn enn Stalin da sistnevnte i 1924 kom med læren om «Kommunismen i ett land». Når Mao fant den trotskistiske tanke om at revolusjonen måtte fortsette til verdensrevolusjonen var vel i havn, var ikke dette bare å betrakte som en distansering fra Stalin, men også som noe som svarte bedre til Maos virkelighetsoppfatning og passet hans behov for å være på vakt mot rivaler. Den vedvarende revolusjon gjorde «revolusjonen» til et enda mer mytisk begrep enn det allerede var, og innebar at det var påkrevet til stadighet å være på leting etter fiender, og stadig bekjempe reell og innbilt motstand, om nødvendig med vold.