Da østromerne ikke greide å utbetale den utlovede summen, og andre avtaler heller ikke ble oppfylt, vendte begge de huniske kongene sin oppmerksomhet tilbake til østromerne. Rapporter om at biskopen i Margus hadde gått inn i hunernes landområder og vanhelliget kongelige graver, gjorde de huniske kongene rasende. Krig brøt ut, og hunerne benyttet seg av den romerske hærs svekkelse til å herje byene Margus (dagens Požarevac), Singidunum (dagens Beograd) og Viminacium (i provinsen Moesia). Selv om det ble signert en ny fredsavtale i 441, brøt krigen ut på nytt to år senere, da østromerne igjen unnlot å levere den avtalte mengden gull. I den påfølgende krigen kom hunerhæren alarmerende nært Konstantinopel, herjet byene Sardica (dagens Sofia), Arkadiupolis (dagens Lüleburgaz) og Philippopolis (dagens Plovdiv) mens de var på veg. Etter at østromerne gikk på et fullstendig militært nederlag i slaget ved Chersonesos, underkastet keiser Theodosius II seg hunernes krav, og underskrev freden i Anatolius i 443. Hunerne trakk seg tilbake til sine landområder med vognene fulle av krigsbytte.