Til tross for den økende misnøyen med nasjonalkonventet som myndighet, la konventet i juni frem forslaget til Konstitusjonen av 1793, også kalt for Konstitusjonen av år I, da ny tidsregning skulle bli regnet fra dette året. Dette forslaget ble ratifisert ved folkeavstemning tidlig i august. Imidlertid ble Komiteen for den offentlige velferd og det almene forsvar vurdert som en myndighet i «nødsituasjon», og rettighetene garantert av Erklæringen om menneskets og borgerens rettigheter av 1789 og den nye konstitusjonen ble utsatt under komiteens herredømme. Komiteen utførte tusenvis av henrettelser mot antatte fiender av den unge republikken, til det punkt hvor giljotinen ble kalt for «den nasjonale barberkniv», ettersom det synes å ramme alles nakker. Komiteens lover og politikk førte revolusjonen til uhørte høyder, de introduserte den revolusjonære republikanske kalender i 1793, stengte kirker i og rundt Paris som en del av avkristningen, tiltalte og henrettet Marie Antoinette, og instituerte , loven om mistenkte, som markerte en betydelig svekkelse av folks frihet som bidro til det «revolusjonære hysteri» som raste over den franske nasjon. Medlemmer av ulike revolusjonære fraksjoner og grupper ble også henrettet, inkludert hébertistene (tilhengerne av Jacques René Hébert) og dantonistene (tilhengerne av Georges Danton).