Aristoteles definerte basileus som en hersker valgt av folket eller akseptert av folket frivillig, i motsetning til tyrannherskeren (τύραννος), som tok makten med makt. Han tilskrev de spartanske kongene til basileus, fordi de hadde makt begrenset av institusjonen av eforer, og var frivillig anerkjent av folket. I alle kjente narrative kilder ble de spartanske kongene kalt basileus, selv om de offisielt ble kalt arkageter (ἀρχαγέται, «ledere»).