Begrepet dukker opp for førdte gang i overlevert kinesisk filosofi i forbindelse med det daoistiske hellige i , der det siktes til den opplyste hersker. Begrepet blir tatt opp igjen og beskrevet i , der det formuleres som (6. bok, kapittel 1. av Zhuangzi). Etter denne beskrivelsen er et fritt for ethvert individuelt perspektiv, fritt for forkjærligheter og aversjoner, i pakt med livets naturlige prosesser (sammenlign med wu wei) og helt fritt fra dødsangst. I Zhuangzi benyttes også varianter av , som («fullkomment virkeliggjort menneske») og («åndelig menneske»).