Flekken og ledsagerens oppførsel og tilsynekomst lignet på Neptuns mørke flekker og deres lyse ledsagere, selv om de siste var betydelig mindre. Dette tyder på at de har samme opprinnelse. Neptuns flekker ble antatt å være atmosfæriske virvelbevegelser fra en antisyklon. Deres lyse ledsagere ble antatt å være metanskyer som dannet seg på steder hvor deres luft hevet seg (orografiske skyer). Uranus’ flekk antas å ha hatt en lignende natur, men var forskjellig fra dem på Neptun ved noen bølgelengder. Neptuns flekk hadde høyest kontrast ved 0,47 μm, mens Uranus flekk ikke var synlig ved denne bølgelengden. Uranus flekk hadde høyest kontrast ved 1,6 μm, hvor Neptuns flekk var usynlig. Dette tyder på at flekkene befant seg på forskjellig trykknivå – flekken på Uranus lå trolig på 4 bar. Begge flekkene ble trolig forårsaket av en uttynning av underliggende skyer av hydrogensulfid eller ammoniumhydrosulfid.