Grunnleggerne av det moderne Israel, de fleste med opprinnelse fra Europa, har i utgangspunktet hatt en fordel framfor mange av nyere innvandrere. Med høyere grad av utdannelse av vestlig standard har de vært i bedre stand til å dra full fordel av det vestlig inspirerte israelske demokratiet og vestlig levevis. Kulturelle fordommer mot nykommerne har blitt opprettholdt til en viss grad av finansielle problemer med å håndtere store befolkningsinnvandring og dertil boligproblemer. Effekten av denne tidlige diskrimineringen er fortsatt tildels merkbar et halvt århundre senere, noe som er dokumentert med forskning og sosiale studier ved Adva Center, et ekspertutvalg for sosial likhet, og av senere israelsk akademisk forskning, eksempelvis professor Yehuda Shenhav ved Universitetet i Tel Aviv som har dokumentert stor underrepresentasjon av sefardisk jødedom i skolebøker. Studentmassene ved høyere utdanning tenderer til å være hovedsakelig askenasiske eller europeiske i sin opprinnelse, til tross for at halve befolkningen er av ikke-europeisk bakgrunn. Spredt langs grensene av Negevørkenen og i Galilea, langt fra de urbane områdene, er befolkningen preget av høy arbeidsledighet, dårligere grunnskoler og mindre moderne utvikling generelt.