Selve konseptet er basert på bruk av alminnelige busskjøretøyer på et lukket banesystem med høye betongkanter langs betongskinnene, ved å montere ledehjul/styrerullehjul i horisontal stilling på begge sider. Med disse ledehjulene vil bussen være i fysisk kontakt med kantene, dermed det tekniske begrepet «kantstøttestyrte bussystem» om bussbanen som er utviklet i Tyskland. Styreteknikken forutså cirka tjue centimeter rom på hver side av bussen mot kantene, noe som bare muliggjør enslig skinnegang i den ene retningen. Dermed måtte man ha dobbeltspor for busstrafikk i begge retninger. Men det tillot et smalere rom i sammenligning med sporveien, bare 6,2 meter banebredde var nødvendig. Prefabrikkerte betongdeler (Essen, Adelaide, Cambridge), limede betongkantstøtte (Leeds) og helhetskonstruksjon som del av skinneunderlaget utgjør disse kantene. Den vanlige bussen på en slik bussbane er av typen singelbuss, men leddbuss er også benyttet. Med sin ekstra lengde trenger leddbussen ekstra rullehjul bakover for å klare seg i svingene.