Schwach ble i 1820-årene regnet som en stor poet, og utgjorde sammen med Maurits Hansen (1794–1842) og Henrik Anker Bjerregaard (1792–1842) et litterært trekløver i den nye nasjonen Norge. Hans litterære anseelse sank imidlertid fort på 1830-tallet, da det ble stilt nye krav til kunstnerisk virke, og dikterne Welhaven og Wergeland kom til å dominere den litterære scene. Schwach utga andres diktning (Jens Zetlitz, Henrik Anker Bjerregaard, Henrik Wergeland, Maurits Hansen), han oversatte fra latin, tysk, engelsk og svensk, og skrev kulturhistoriske avhandlinger. Som jurist arbeidet Schwach i Christiania, Arendal, Trondheim og Skien. Han var bl.a. en tid dommer («assessor») i Trondheims stiftssoverrett og senere sorenskriver i Nedre Telemark med bosted i Skien.