Regelverket som ble fulgt for å tilbakeføre verdier, tok ikke hensyn til at jødene hadde vært i en spesiell situasjon med et særegent dødsfallsmønster, som gjorde at dødsbo kunne arve andre dødsbo, slik at dødsboet inngikk i en ny bobehandling. I hvilken rekkefølge bo skal arves, avhenger av når de forskjellige avgår ved døden. Men når medlemmene i en jødisk familie ble utryddet i en tysk leir, måtte arverekkefølgen ofte fastslås ved rent skjønn. Byråkratiet forholdt seg ikke til dette, enda urimeligheten kunne dokumenteres. Således mottok byfogden i Haugesund i august 1945 et brev fra en person som har mistet sine nærmeste i Auschwitz: «Jeg har tenkt over problemet dobbeltbo og dobbeltavgifter, og ber Dem vennligst, herr byfogd, å prøve å spare NN for avgifter, da hun på grunn av sin bortgang ikke hadde noen som helst nytte av boet, men døde før det kom til en løsning.» Men heller enn å fravike et urimelig regelverk, ble avgiftene innkrevd.