Forskjellen i trosgrunnlaget mellom de arianske vandalene og Romas katolikker eller donatister var en konstant kilde til spenning i deres afrikanske stat. De fleste vandalkongene, med unntak av Hilderik, forfulgte mer eller mindre katolikkene. Medlemmer av presteskapet ble utvist, klostre ble oppløst og et generelt press ble brukt på katolikker som ikke lot seg kue. Selv om katolisismen sjelden var offisielt forbudt, med unntak av de siste månedene av styret til Hunerik, var konvertering fra vandalenes tro til katolisismen forbudt, og livet var generelt vanskelig for det katolske presteskapet som ble nektet å ha biskoper.