Det gammelgreske ordet ἱστορία, , som Herodot brukte kalte sitt verk, betyr «undersøkelse», og slik ble ordet lenge brukt. For Herodot var historie noe som måtte undersøkes og ettergås, ikke baseres på rykter og gjetninger. Det var i den betydningen at Aristoteles brukte ordet i sin Περί Τά Ζωα Ιστορία, , eller i den latinske utgaven, . Begrepet er avledet fra ἵστωρ, , i betydningen «vismann», «vitne», eller «dommer». Vi kan se tidlige dokumentasjoner på ἵστωρ i homerske hymner, hos Heraklit, i den athenske efobiske eden (ved unggutters overgang til voksenalderen), og i inskripsjoner fra Boiotia (i en rettslig betydning, enten «dommer» eller «vitne» eller tilsvarende). Spiranten er problematisk, og ikke til stede i det språklig beslektede greske («å oppstå»). Formen , «å undersøke», er en jonisk avledning som spredde seg først til det klassiske Hellas og til slutt til hele den hellenistiske sivilisasjons fellesgreske språk.