Perpetuum mobile som en genré av separate komposisjoner, var på høyden av sin popularitet på slutten av det 19. århundre. Noen ganger ble det oppført mens tempoet økte samtidig med repetisjonene. Niccolò Paganinis Op. 11 (N° 6) for fiolin. Felix Mendelssohns , opus 119, for piano. Johann Strauss IIs for orkester , av Nikolaj Rimskij-Korsakov.