Coilen har en jernkjerne sammensatt av tynne jernplater. Coilens sekundærvikling består av tynn tråd viklet utenpå jernkjernen. Primærviklingen er av tykkere tråd, og ligger ytterst for at varmen som oppstår på grunn av strømgjennomgangen bedre kan ledes bort. Primær- og sekundærviklingen begynner begge ved coilens ene lavspenningstilkobling (6 eller 12 volt). Sekundærviklingens andre ende går til coilens høyspentuttak (coiltårnet). Primærviklingen går til lavspentuttaket på coilen og videreføres over stiftene i fordeleren til «gods». Når det går strøm gjennom coilens primærvikling, omgis coilen av et kraftlinjefelt. Når strømmen brytes (via stiftene i fordeleren), faller kraftlinjefeltet brått sammen. Dette medfører at de enkelte kraftlinjene skjærer vindingene i sekundærviklingen, hvor det induseres en spenning. Størrelsen på denne spenningen avhenger blant annet av hvor raskt kraftlinjefeltet bryter sammen, av strømstyrken i primærviklingen og av antall vindinger i vindingene. Sekundærviklingen i en bilcoil har flere tusen viklinger mer enn i primærviklingen. Den maksimale sekundærspenningen vil altså kunne økes med økt spenning i primærvindingen. Av praktiske grunner sørger man for at denne strømstyrken ikke økes ut over 2 til 4 ampere, ettersom større strømstyrke vil redusere levetiden til stiftene i fordeleren og medføre at coilen blir for varm.