I kunsten regnet man fra gammelt med grunnfargene rødt, blått og gult. (Hvitt og svart var «alle farger og ingen farger», det vil si at hvitt inneholdt alle fargene på en gang, mens svart var mangel på hvitt, dvs. ikke inneholdt farger). Ut fra grunnfargene kunne man blande seg fram til så godt som alle andre farger. Malepigmentene ga aldri helt monokromatisk virkning, og der var behov for to (Sinnober- og karmin- aka karmosin-)rødt. Siden mange andre naturpigmenter allerede fantes, var det først pointillismen som konsekvent gjorde bruk av utelukkende grunnfargene.