Perspektivet blir nærmest universelt. Rommet rundt henne utvider seg og fylles av klokkeklang og gaukegal, stjerner som gnistrer og stjerner som raper. Da døden innhenter henne, skjer det i en stor befrielse som teksten uttrykker slik: «Og det var ikke ønske levnet så vidt som rummet rak.» De jordiske ønskers tid er definitivt omme. Det siste vi får vite er at en gren svinger - «som om en stor fugl nys hadde flakset op.» Diktverket «Brudgommen» kom i ny utgave i 1966, gjennomillustrert av Olav Bjørgum.