Dario Argento var viktig for sjangerens utvikling. Hans (1969) tok i bruk et djervt kameraarbeid og morderens psykologiske motiv, ting som går igjen i nesten alle etterfølgende filmer i sjangeren. Morderens bakgrunn og en pseudopsykologisk forklaring til mordet utforskes i blant in absurdum. Lucio Fulcis (1982) er en av sjangerens sorte får, da volden i filmen er så grov og kvinnesynet så misogynistisk.