Margrete av Navarra (1492–1549), dronningen til kong Henrik II av Navarra, var en stor beskytter av renessansens humanisme, men var også forfatter i egen rett. Hun skrev mange dikt, skuespill og øvde stor innflytelse på å utvikle novellen til den sjangeren vi kjenner i dag. I forlengelsen av Boccaccio utga hun novellesamlingen som ble trykt etter hennes død i 1559. Tittelen betyr bokstavelig «syv dager». Mening var at samlingen skulle romme 10 ganger 10 noveller, altså hundre til sammen, men hun rakk ikke å skrive mer enn 72 før hun døde. I bokens noveller vektla og forsvarte hun retten til kjærlighet, selv når kjærligheten brøt med lover og konvensjoner, og kanskje til tross for at hennes eget privatliv neppe inspirerte til det samme.