Etterkrigstiden bragte i første omgang med seg at Vinmonopolet ble stiftet og gitt enerett til import og tilvirkning av alkohol utenom øl. Lokale brennerier måtte ha lisens, og antallet gikk ned. Avholdsbevegelsen var stadig aktiv og viste til at alkoholrelaterte problemer var blitt vesentlig minsket under krigen, og slik så man det ønskelig at det fortsatte. Myndighetene fulgte bl. a. derfor en restriktiv linje, der tilgangen nok var der, men samtidig gjort så komplisert som mulig. Mange kommuner med avholdsflertall i folkeavstemninger ble tørrlagt. Andre så seg bedre tjent med ølagentur og forhåndsbestilling av ølkasser. Vinmonopolets varer var tilgjengelige på bestilling med polpakke fraktfritt tilsendt til nærmeste godsekspedisjon. Leveringstidspunktet var alltid det samme, og den skjulte kontrollen på mindre steder førte lett til at enkelte fikk ry som «sid på flaska».