Boka kom ut før United States Anti-Doping Agency (USADA) i 2012 publiserte en omfattende rapport som levnet liten tvil om Armstrongs dopingbruk. En rekke profilerte syklister og støtteapparat hevdet at de hadde sett eller deltatt i Armstrongs dopingprogram, som hadde blitt regissert av den kontroversielle treneren og legen Michele Ferrari. Bevismaterialet inkluderer blant annet: I 2004 ble nedfryste urinprøver fra Tour de France 1999 tatt frem og testet for EPO av det franske anti-doping byrået. Årsaken var at det i 1999 ikke fantes en test som kunne oppspore bruk av EPO. Armstrong testet positivt på seks av disse prøvene, og resultatet ble publisert i L’Equipe med overskriften "The Armstrong Lie". Men siden prøvene i 1999 ble oppfattet som negative, ble det ikke utført en B-prøve som kunne bekrefte A-prøven, og advokat Emile Vrijman – som var oppnevnt av UCI – konkluderte derfor i 2006 at testene var ugyldige. I tillegg til EPO, ble Armstrong beskyldt for bloddoping og bruk av testosteron og kortison. Han testet positivt på kortison etter prologen i 1999 men etter intens diskusjon ifølge Tyler Hamilton og massøren Emma O’Reilly, skal trenerne ha blitt enige om en dekkhistorie hvor Armstrong hadde fått utskrevet en kortisonsalve mot et sår rett før touren. Denne årsaken ble akseptert av UCI og Armstrong fikk fortsette rittet. Rapporten fra USADA forteller videre detaljert om dopingrelaterte observasjoner og hendelser fra 1998 til 2009, deriblant bortsminkede sprøytemerker, kunnskap om dopingtester og når de ble utført, distribusjon og hvordan Armstrong oppfordret andre til bruk av doping. Som et resultat av at Armstrong ikke ønsket å bekjempe disse dopingbeskyldningene fra USADA ble han i august 2012 fratatt samtlige Tour de France-titler, samt frakjent pengepremiene, som sies å være et beløp på 22 millioner kroner.