Vanligvis vil integritet bli forsøkt utdypet fra to grunnleggende perspektiv. Det éne er det forholdet en person kan sies å ha til seg selv, eller til deler av sitt indre liv. Det andre tar utgangspunkt i at integritet på en viktig måte er knyttet til en persons moralske handlemåte og forutsetter i at det finnes noen opphøyde, normgivende begrensninger på hva det vil si å handle med integritet. Når en i etikken diskuterer oppførsel og moral vil en person kunne tilskrives integritet når vedkommendes handlinger baseres på et helhetlig og konsekvent mønster av prinsipper. En person med integritet vil derfor være prinsippfast. For at et helhetlig verdisyn skal kunne vedlikeholdes, må en likevel være villig til å justere seg når det avsløres inkonsekvens i forholdet mellom ens handlinger, oppfatninger, framgangsmåter, midler eller prinsipper. En persons integritet gjør det mulig å forutsi et handlemønster basert på kjennskap til personens kjerneverdier. Å handle med integritet utelukker tilfeldige unntak fra ens prinsipper i møte med bestemte personer, eller grupper av personer. I en slik sammenheng ville integritet være antonymet til hykleri. Å bedømme en annens integritet som en moralsk dyd vil til en viss grad kreve et felles verdigrunnlag siden en forutsetter at det vurderes som et moralsk ideal.