Prinsippet begrunnes i partenes frie rådighet over saken kravet gjelder utenom rettsvesenet (blant annet kunne partene ha inngått en avtale i stedet for å gi til sak). Dette gjør også at prinsippet ikke kan komme til anvendelse på saker hvor partene ikke har fri rådighet over kravet, slik som i skilsmisse-saker, samvær med barn osv. Tvisteloven § 11-4 nevnes spesielt saker om personstatus, barnelovssaker og saker om tvangsvedtak i helse- og sosialsektoren som saker med begrenset rådighet, men dette er ikke uttømmende. Her må retten på selvstendig grunnlag sørge for at de nødvendige rettslige vilkår er oppfylt selv om partene ikke har begjært det, og at alle nødvendige, relevante opplysninger er innhentet.