Om kvelden 5. desember 1952 fortettet tåken seg nokså raskt, og sikten sank til bare noen få meter. Om natten og i de påfølgende dagene var det til og med umulig med vanlig fotgjengertrafikk – man fant rett og slett ikke frem. Mange egentlig lommekjente gikk seg vill. Bilkjøring var utenkelig, selv når man forsøkte å ta seg frem med en mann som gikk foran bilen med lykt. Mange steg ut av sine kjøretøy og forsøkte å komme seg frem til fots. Smogen ble så tett at sikten sank til så godt som null. Øyenvitner kunne fortelle at folk som så ned, ikke så lenger enn til midjen; når de strakk ut armene, forsvant hendene ut av syne inn i tåken.