Kristendommen ble introdusert i Hispania allerede på 100-tallet og ble populært i byene på 200-tallet. Det var mindre framgang ute på landet før mot slutten av 300-tallet, og på den tiden var kristendommen blitt en offisiell religion i Romerriket. En del avvikende sekter som ble fordømt som kjetteri oppsto i Hispania, mest kjent er priscillianisme, navngitt etter Priscillianus (død 385) som ble leder av en asketisk bevegelse med trekk av lekmenn. De fleste lokale biskoper forble lydige overfor paven. Biskopene hadde offisiell sivil så vel som kirkelig status i det sen riket og fortsatte å utøve deres autoritet for å opprettholde orden da den sivile regjeringen brøt sammen på 400-tallet. Biskopenes kirkeråd ble et viktig virkemiddel for å samordne stabilitet under invasjonen av vestgoterne.