I 1970 var de norskproduserte Sputnik-bussene på linjene 2 og 5 medtatt av slitasje. Den ene hadde passert 700.000 km. I Vesten bestod trolleybusser oftest av deler fra ulike fabrikanter, som fordyret fremstillingen. Vesle Elbil i Førde ved direktør Einar Kjelland Fosterud var ennå på utprøvningsstadiet. Både sporveisledelsen og bystyret diskuterte om ikke dieselbusser ville bli billigere. Men dieselrøyken ble avgjørende; den var så plagsom i oppoverbakkene i Mulen og fra Kalfaret og videre at det måtte bli trolley fremover også. Sporveisledelsen dro først til Sovjetunionen og besøkte en fabrikk der; men en senere tur til Skoda-fabrikken i Ostrow i Tsjekkoslovakia var likevel det som resulterte i et vedtak. Forholdet til Vesten var bedre i Tsjekkoslovakia enn ellers i østblokklandene, og valutakursen fordelaktig, selv om prisen like fullt kom på 7,6 millioner 1971-kroner. 30. august 1971 tok den første tsjekkiske trolleyen en prøvetur til Landås. Den var grågul i stedet for sporveisbussenes vanlige gulfarge, for den var egentlig underveis til Baku. Skoda var verdens største trolleyprodusent og solgte også busser til Aserbadsjan, dit denne skulle etter prøverunden i Bergen. I løpet av 1972 kom de bestilte trolleyene til byen, og det ble ansatt 40 nye trolleysjåfører. (To var kvinner.) Ifølge sjåførene sørget avsporinger og strømstans for at «ingen dag var lik». Det bidro nok også til den erfaringen at trolleyen hadde elektriske bremser «som ikke fungerte likt på noen av dem».