Den skandinaviske utstillingen var tilrettelagt (kuratert) av en amerikansk kunstkjenner, som la særlig vekt på at de utstilte arbeidene kunne falle i smak for et amerikansk publikum, som ikke var blitt introdusert for de nyere europeiske tendensene. Både Danmark og Sverige stilte derfor med et preg av århundreskiftets gullaldermaleri. Norge var ikke helt på linje, selv om både Henrik Sørensen og Jean Heiberg ble valgt bort. Den norske utstillingen markerte seg likevel tydelig som moderne, og fikk meget varierte kritikker (nærmest slakt i New York, men vesentlig bedre i andre byer). Dette preget skyldtes et samarbeide mellom Christian Krohg og Jens Thiis (direktør for Nasjonalgalleriet.