På 1950-tallet var driften av stedet avhengig av beltebiler til transport de siste syv kilometrene om vinteren, da veien over fjellet ikke ble brøytet. Om sommeren var trafikken økende gjennom tiåret, med stadig flere biler, og fordi fjellovergangen mellom Ringebu og Atnadalen etter hvert ble mer benyttet. Det var ikke bygget ut kraftforsyning på fjellet, så en var avhengig av parafinlamper, koks til oppvarming av vann, og vedovner.