Til tross for stor suksess i Storbritannia i andre halvdel av 1970-tallet, klarte ikke Slade å slå gjennom i USA. Bandet flyttet derfor til USA i 1975 og konsentrerte seg om å forsøke å oppnå et amerikansk gjennombrudd. På albumet fra 1976 forsøkte bandet å ta inspirasjon fra amerikansk musikk på mange låter. Likevel lyktes ikke bandet å få noen suksess av betydning i USA, og samtidig sank bandets popularitet på hjemmebane. Slade forsvant fra hitlistene i andre halvdel av 1970-tallet, men fikk fornyet suksess etter å ha opptrådt på Reading-festivalen i 1980, hvor bandet ble hyret inn som erstatning for Ozzy Osbourne. Bandet klarte deretter å få noen hits utover 1980-tallet, hvorav «Run Runaway» og «My Oh My» fra 1983 var de mest suksessfulle og for første gang også lyktes i å gi bandet et visst fotfeste i USA. Bandets nye popularitet ble imidlertid kortvarig, og i 1988 erklærte bandet en 18-måneders pause. I 1991 gikk bandet igjen sammen og ga ut to nye singler og samlealbumet , men ble deretter oppløst ettersom Holder og Lea ønsket å trekke seg fra artistlivet. De to gjenværende medlemmene, gitarist Dave Hill og trommeslager Don Powell, gjenopprettet deretter bandet året etterpå med en ny besetning under navnet . Bandet ga ut et album, , i 1994, men har ellers konsentrert seg om liveopptredener. I 2002 skiftet bandet navn tilbake til Slade. I 2020 sluttet Powell i bandet (ifølge ham selv etter å ha blitt sparket av Hill over e-post), og Hill ble med det eneste gjenværende originalmedlem.