Han ble løytnant 22. januar 1803 i Preobrazhensky-regiment, deretter kavalerikaptein 13. februar 1807 i et Hussarregiment Keisergarden. Han kjempet i slaget ved Friedland hvor han ble såret i armen, og dekorert med gullsabel. Han ble demobilisert og vendte tilbake til sitt arbeid som kammerherre ved domstolen. venstre|miniatyr|Litografi av Olga Narysjkina med sin datter, Sofia Under den franske invasjonen av Russland ble Narysjkin tvunget tilbake til hæren som kavalerikaptein i det 11. Izyumovsky Husarer-regiment, og han møtte La grande armée i slaget ved Ostrovno, nær Smolensk, 25. og 26. juli 1812, deretter i ved Borodino, hvor han ble såret i hodet. Han kjempet under General Ferdinand von Wintzingerode, og ble tatt til fange av franskmennene september 1812. Han ble sluppet fri av kosakkene i nærheten Vitebsk og sluttet seg sitt regiment, der han ble oberst 19. november 1812 i anerkjennelse av hans tapperhet ved slaget ved Berezina. Da han kjempet i et slag nær Kalisz og bidro til å presse de franske tilbake til Preussen og Sachsen. Han ble generalmajor 18. januar 1814. Han kjempet under von Wintzingerode igjen i hæren i nord og møtte Napoleons hær i slaget ved Großbeeren og i slaget ved Dennewitz 6. september 1813, etter det fikk han Sankt Georgsordenen, fjerde klasse, 9. oktober 1813. Han fikk også Sankt Vladimirs orden, tredje klasse etter slaget ved Leipzig, der han ble såret. Han hadde så kommando over en Kosakkbrigade i Holland og Nord-Frankrike, og tjenstgjorde i styrkene i det okkuperte Frankrike fra 1815 1818. Han returnerte til Russland og det sivile liv i 1824.