For teologien var det umiddelbare sjokket betydelig, men i og med at verken den katolske og for det meste den protestantiske teologi ikke på samme måte som en del av opplysningstidens tenkere hadde utviklet en «tro» på historien som en uvegerlig evolusjon mot det bedre, ble rystelsene ikke så skjellsettende. Mye i teologien taler i mot en slik tankegang. Heller ikke i Bibelen finner man et slikt historiesyn. Selve teodicéproblemet ble aktualisert. Det var ikke noen nykommer i teologisk refleksjon; utviklingsoptimismen var mer et kulturfenomen enn en del av noe teologisk byggverk.