Den tysk-amerikanske musikkviteren Alfred Einstein støttet opp om denne kontrasten der han anså Berlioz og Wagner som foraktfulle overfor de fleste tidligere komponistene (med unntak av Christoph Willibald Gluck og Beethoven og til dels Wolfgang Amadeus Mozart) og på den andre siden Schumann og Brahms, som hadde mye godt å si om fortiden. Kontrasten mellom det intime i Chopin og Schumanns verk og det teatralske i Weber og Wagner var også til stede. Wagners subjektive, nær egosentriske stil sto i kontrast til både Brahms', Schumanns, Webers og Schuberts mer folkelige stil, og begge var i kontrast til den mer intellektuelle og storbyfokuserte stilen til Berlioz. Verdi på sin side hadde røttene i lange italienske tradisjoner innen opera, og var nært knyttet til Italias befolkning, mens Wagner var revolusjonær og individualistisk. Enda et viktig skille er mellom programmusikk, knyttet til poesi, romaner, kunst eller en annen inspirasjon, og absolutt musikk, som er musikk for sin egen del. I den første delen finner man Berlioz, i den siste delen Mendelssohn.