Ifølge Paulus Svendsen er boken skrevet som en reaksjon på revolusjonene av 1848 ute i Europa. Barner mener revolusjonene på kontinentet er et tegn på at fransk og tysk åndsliv er i forfall, mens England har gått fri for revolusjonen og har en blomstringsperiode foran seg. Svendsen mener Barners tanker har mye til felles med juristen Anton Martin Schweigaards kritikk av tysk filosofi 20 år tidligere, men Barner utvider kritikken til også å gjelde det franske åndslivet. Barner deler også Schweigaards anti-klassiske syn, ved at han anser det som et sykdomstegn at fransk og tysk filosofi er så opptatt av den greske antikken. Grunnen til den franske kulturens slette tilstand finner han i et moralsk forfall. Fransk litteratur er «i Bund og Grund fordærvet», og en forfatter som Balzac nærmest vender moralen på hodet, slik at «det Onde stilles øverst og det Gode nederst». Derimot setter han pris på Charles Dickens' romaner og den franske vaudevillen, som han mente var et bedre organ for å ta opp politiske problemer enn revolusjonen.