Edgangen var ikke en måte å frembringe noe bevis, ettersom den svarende ikke behøvde å bevise at det som ble påstått ikke var sant. Det var i stedet en måte å tvinge en svarende fra å avstå fra å nekte dersom man mistenkte at denne kanskje ikke talte sant. Sverget den svarende ikke eden, ble syylden ansett som bevist. Man fikk imidlertid ikke benytte dette tvangsmiddel i noen større utstrekning ettersom man ville bevare edens betydning, som i prinsipp ble ansess som ukrenkelig.