Forhandlingene om innholdet i avtalen varte i mer enn ett år. Njinga godtok de fleste kravene i avtalen, men punktet om at Matamba-Ndongo skulle betale skatt til portugiserne avslo hun bestemt. De var ikke undersåtter av portugiserne. Hun forpliktet seg til å sende en årlig forsyning av slaver til portugiserne, og yte militær assistanse til portugiserne ved behov. Igjen ville hun motta katolisismen og tillate misjonærer ved det kongelige hoff. Hun var villig til å åpne Matamba for portugisiske slavehandlere, men sørget for å sikre seg monopol fra Matambas side. Den siste innrømmelsen var å tillate portugisiske handelsfolk i imbangala-staten ved Kwango. Forhandlingene førte frem, og i 1656 Barbara ble frigitt og kunne reise til søsteren i Matamba. Hun hadde med seg et følge av portugisiske diplomater, som var klare til å underskrive avtalen. Da Barbara vel var fremme hos søsteren, ble den formelle fredsavtalen mellom Portugal og Ndongo-Matamba underskrevet av representanter fra begge sider. Njinga hadde måttet betale «løsepenger» for søsteren, i form av 99 slaver, som guvernøren hadde sendt videre til koloniene i Brasil. Hun betalte ham også 30 slaver som en endelig avslutning på den inngåtte avtalen.