Forholdet til «den selvoppofrende» Sonja utvikles til en allegori på Guds kjærlighet for den falne menneskeheten og kraften i angeren i den kjærligheten, men bare etter at Raskolnikov har tilstått mordet og blitt sendt i fangenskap i Sibir. Det er der han skjønner at han er i stand til å elske, og at han elsker Sonja. Raskonikovs virkelige straff er ikke arbeidsleiren han blir dømt til, men «hans egen anger, kvaler over å ha tatt liv og innsikten i at han likevel ikke er et overmenneske». Redningen ligger i forholdet til Sonja, og i at han tar hennes tro.