I 1988 prøvde bandet en annerledes tilnærming til deres syvende studioalbum, . Dette var et konseptalbum som omhandlet barn med klarsynte evner, og var basert på boken av Orson Scott Card. Det var det mest eksperimentelle Iron Maiden-albumet de hadde laget til da, og blir ofte referert til som bandets kreative toppunkt og beste album, men samtidig også slutten på «gullalderen».