Nødmynt var benyttede i Sverige for å hjelpe statsfinansene når utgiftene var store som under Karl XII. Det var tenkt at når de statlige finansene til slutt tillot det, kunne nødmyntene løses inn mot en «god mynt» (verdimynt). Nødmynt var dermed en slags metallisk statsobligasjon, som senere skulle innløses. Med avviklinga av gullmyntfoten og sølvinnholdet i mynt på 1900-tallet har koblingen til metallverdien av mynter opphørt, og de fleste mynter av høyere valør kan sies å være nødmynt eller mynttegn, selv om begrepet ikke lenger blir brukt.