Det var en Tale som flammende Krudt; o, der blev stormet og spiddet og skudt. De Franskes Konge og Raad og Kammer gik op med Kreml i de samme Flammer; men frem af de kolde russiske Grave steg atter en Hær af Napoleons Brave; de kæmpede med, de rystede Jorden med Faner som Storm, med Ørne som Torden. Paa Warschaus Mure stod atter Fama og læste for Verden et fransk Proklama, at nu var Historiens sidste Knude løsnet for evigt, og Stykket ude. Den frie Mand og den frie Kvinde blev proklameret i alle Vinde; Europas Kongres forsamled sig bedst i Polens Skjød mellem Øst og Vest, i Warschau reistes Kongressens Salon, og dertil en Støtte for Saint Simon.