I 1880-årene var det en stor utvandring av jøder fra Russland. I dette tiåret (1880–1890) emigrerte ca. 15 000 jøder hovedsakelig fra det sørlige Russland til Palestina. Neste utvandringsbølge fant sted etter 1905-revolusjonen i Russland. De fleste emigrantene hadde en drøm om å etablere egne gårdsbruk, men områdene de emigrerte til var enten myrlendt (Galilea), steinete (dalsidene i Judea) eller nærmest ørken (Negev). Å etablere personlige gårdsbruk ble således ikke noe alternativ for emigrantene. Området de etablerte seg i var på den tid en del av det Det osmanske riket (dagens Tyrkia). I 1910 etablerte Joseph Baratz seg sammen med ni andre menn og to kvinner i det sørlige Galilea, i et område som da ble kalt for , nær en arabisk landsby . Disse tolv unge menneskene som tidligere hadde arbeidet for eldre jødiske bosettere drenerte det myrlendte området og grunnla et eget samfunn som de kalte for «Degania». Samfunnet baserte seg på felles økonomi. Samfunnet var også sterkt religiøst sammenbundet, og hadde klare religiøse regler å forholde seg til.