Sigourney Weaver spilte tredjestyrmannen Ripley, og var Weavers første hovedrolle i en spillefilm. Weaver hadde teatererfaring, men var lite kjent med filmer på den tiden. Hun imponerte Scott, Giler og Hill på opptaksprøven, og ble den siste skuespilleren til å bli hyret inn til prosjektet. Hun gjennomførte mange prøveinnspillinger på settet mens det fortsatt ble bygd. For rolleskildringen fikk Weaver nominasjoner til Saturn Award for beste kvinnelige hovedrolle og BAFTA-prisen for beste nykommer. Birger Vestmo fra skrev at Ripley «er den som etter hvert fremstår som overleveren med bein i nesa. Hun er filmens store heltinne og ga en sterk oppvisning i ekte girl power mens Spice Girls brukte bleier.» Borghild Maaland fra anmeldte filmen i 2003, og skrev at Weaver «nesten [er] for kul og dempet» i starten av filmen, men at hun «utvikler seg til en smart actionhelt» mot slutten. Tom Skerritt spilte kapteinen Dallas. Skerritt ble med i filmprosjektet da det ikke hadde regissør og var på et lavt budsjett. Han følte ikke at budsjettet var stort nok til å lage en virkningsfull film, og forlot arbeidet. Da Scott etter hvert ble valgt som regissør, og budsjettet ble doblet, fikk Skerritt rollen som Dallas. Vestmo kalte rollefiguren «autoritær og faderlig». Veronica Cartwright spilte Lambert, «Nostromo»s navigatør og rorkvinne. Cartwright hadde erfaring med grøssere og science fiction-filmer med mindre roller i filmer som Alfred Hitchcocks fra 1963 og Philip Kaufmans fra 1978. Hun hadde egentlig lest for rollen som Ripley, og ble ikke informert om at hun fikk rollen som Lambert istedenfor før hun kom til kostymeprøving i London. Cartwright var misfornøyd med rollefigurens følsomme svakhet, men takket likevel ja til jobben: «De overbeviste meg om at jeg var publikumets frykt: jeg var refleksjonen til hva publikumet følte.» Skuespilleren vant Saturn Award for beste kvinnelige birolle for rolletolkningen i filmen. kalte Lambert en «nevrotisk feiging». John Hurt spilte styrmannen Kane. Hurt var Scotts førstevalg for rollen, men han var bundet til en sørafrikansk film mens innspillingen til foregikk. Jon Finch ble derfor valgt istedenfor, men på grunn av sykdom måtte han trekke seg. Hurt fikk tilbake rollen når det andre filmprosjektet hans ble avlyst. Han var den eneste skuespilleren som visste om den voldsomt blodige «chestburster»-scenen på forhånd. For innsatsen i filmen ble han nominert til en BAFTA-prisen for beste mannlige birolle. beskrev Kane som «den tilbakelente» av de sju menneskerollefigurene. Ian Holm spilte Ash, «Nostromo»s vitenskapsmann som senere viser seg å være en androide. Da Holm fikk rollen hadde han allerede spilt i 20 filmer, og han var den mest erfarne blant de som spilte i (han var 46 år under innspillingen). beskrev han som «besynderlig og mystisk», og inkluderte han i topp 5-listen sin over filmhistoriens beste roboter. Ash lå på fjerdeplass, og Rune Håkonsen mente at rollefiguren stilte et viktig spørsmål om bruken av droider i fremtiden. «Figuren Ash stiller en rekke etiske spørsmål rundt androider, hvordan vil vi mennesker reagere den dagen teknologien kommer så langt at vi ikke lenger kan skille levende mennesker fra våre egne kreasjoner?» inkluderte figuren i sin tilsvarende topp 10-liste, og skrev at figuren «på mange måter er karakteren du ville fått hvis du tok Anthony Hopkins’ plagede karakter fra Merchant/Ivorys (1993) og satte den inn i en sci-fi-setting». Yaphet Kotto og Harry Dean Stanton spilte Parker og Brett, teknikerne om bord. Kotto ble valgt for å skape mangfold i ensemblet og for å gi mannskapet en internasjonal tilværelse, ettersom han er afro-amerikaner. Han ble sendt manuset på bakgrunn av suksessen hans med -filmen , men det tok tid og diskusjoner mellom Kotto og agenten før han ble tilbudt rollen. Vestmo fra kalte Kotto og Stantons rollefigurer «gutta på gølvet». Designerstudenten Bolaji Badejo er mannen i romvesendrakten. Scott ville ha en kvinne i drakten til romvesenet, men de klarte ikke å finne noen som var høy nok. De hadde også innhentet en akrobatfamilie til opptaksprøver, og vurderte å «feste» to av barna til en av de voksne. Badejo ble oppdaget på en pub av castingansvarlige Peter Archer, som satt opp et møte mellom studenten og Scott. Scott mente at Badejo, på 208 cm, kunne spille et romvesen som ikke så menneskelig ut. Skuespilleren spilte ikke i flere filmer etter , og døde i 1992. Stuntmennene Eddie Powell og Roy Scammell spilte også romvesenet i noen scener av filmen. Eirik W. Alver kalte figuren «et svært tilpasningsdyktig, svært interessant - og svært lite vennligsinnet vesen», mens Maaland fra beskrev det som «en levende, ond materie som evner å tilintetgjøre det meste».