Da Elizabeth ble gammel og ekteskap ble usannsynlig endret forestillingen om henne seg gradvis. Hun ble portrettert som (= den vakre Diana) eller (= stjernejomfruen), og etter seieren over den spanske armada, som , den evige ungdommelige (= ) i Edmund Spensers storstilte dikt. Oljemalerier av henne ble enda mindre realistiske og mer som et sett av gåtefull ikoner som fikk henne til å se langt yngre enn hva hun faktisk var. I virkeligheten hadde huden hennes blitt arret av kopper i 1562, etterlatt henne halvveis skallet og avhengig av parykker og kosmetikk. Walter Raleigh kalte henne for «en kvinne som var blitt overrasket av tiden». Jo mer hennes skjønnhet bleknet, jo mer priste hennes hoffmenn den.