Kunsthistorikere deler hans arbeider i to perioder, men adskillelsen er uklar, da han ofte fullførte et bilde flere år etter at han begynte det. I hans tidlige periode malte han tradisjonelt og «stramt» - med detaljert nøyaktighet, klare omriss, og med absolutt tegning av motivene. Etter at han hadde passert 50 år endret hans metoder seg klart, ca. 20 år senere, fra omkring 1865, ble hans malemåte full av mystikk og poesi. I hans siste 10 år ble han til "Père (fader) Corot" i de parisiske kunstkretser, hvor han var veldig avholdt og anerkjent som en av de fem eller seks største landskapsmalerne noensinne, sammen med Hobbema, Lorrain, Turner og Constable.