Nettopp IORs potensielle adaptive funksjon, har vært en av grunnene til at det har blitt gjort mye forskning på dette fenomenet. Man ser for seg at IOR har en adaptiv funksjon i forhold til hvordan vi orientere oss i omgivelsene våre. Et eksempel som illustrerer dette er hvis man leter etter noe, f.eks. sin mobiltelefon. Forskning på dette feltet viser at et slikt visuelt søk begynner med at man skanner hele synsfeltet, for så å rette oppmerksomheten mot det objektet som deler flest egenskaper med den mentale representasjonen av sin mobiltelefon. Dette er en automatisk prosess i form av at den skjer utenfor vår bevissthet. Dette er en adaptiv mekanisme som er ment for å gjøre et slikt søk mere effektivt. Tilbake til eksempelet kan man se for seg at det ligger en fjernkontroll på bordet, men mobiltelefonen stikker fram under en avis. Her vil sannsynligvis fjernkontrollen være det objektet som deler flest egenskaper med den mentale representasjonen av mobiltelefonen, og man vil derfor rette oppmerksomheten mot fjernkontrollen. Etter å ha identifisert fjernkontrollen, vil man flytte oppmerksomheten vekk, for så å fortsette søket. I og med at det fortsatt er fjernkontrollen som deler flest egenskaper med den mentale representasjonen, vil man i et slikt tilfelle være avhengig av en mekanisme som forhindrer at man retter oppmerksomheten tilbake til den. Uten en slik mekanisme vil man stadig rette oppmerksomheten tilbake til fjernkontrollen, og det visuelle søket er dømt til å mislykkes. Mekanismen som forårsaker IOR har blitt foreslått til å være denne mekanismen.