I Ciceros fjerde og siste tale la han grunnlaget for andre talere (hovedsakelig Cato den yngre), og argumenterte for henrettelse av konspiratørene. Selv om han som det romerske senatets konsul ikke var tillatt å ha noen formell mening om spørsmålet omgikk Cicero spørsmålet ved finurlig retorikk. Selv om svært lite er kjent av debatten, bortsett fra Ciceros argumenter, som sannsynligvis også er blitt redigert senere, var senatet sannsynligvis av flere grunner imot dødsdom: en av grunnene var at det var adelen som var anklaget. Eksempelvis hadde Julius Cæsar argumentert for at eksil og tap av rettigheter kunne være straff nok for Catilina og hans medsammensvorne, men etter kombinerte anstrengelser fra Cicero og Cato skiftet stemmegivningen i deres favør.