Regjeringen godtok i prinsipp forslaget, men Stortingskomitéen var uenige i valget av plassering. Bestemmelsen av det endelige området falt på kongen, for å ikke utsette ting lenger enn nødvendig. I juni 1825 ble det opprettet enda en kommisjon, bestående av Herman Wedel Jarlsberg, professor Lundh og andre prominente nordmenn. Etter å ha undersøkt hele innsjøen la de frem en rapport som besto av elleve forskjellige steder, deriblant områder i nærheten av dagens Eidsvoll, Minnesund, Tangen, Åker, Storhamar, Brumunddal, Nes, Moelven, Lillehammer, Gjøvik og Toten. Alle ble argumentert for og imot. Kommisjonen var selv splittet mellom Storhamar og Lillehamar (Lillehammer). Stortinget vedtok at byen skulle legges til Lillehammer.