De fleste engangsbåttyper, som i utgangspunktet var ment som et praktisk og økonomisk transportmiddel av kort varighet, endte før eller senere opp med å bli flerbruksbåter, ettersom den enkle og praktiske konstruksjonen åpnet for videreutvikling og spesialtilpasning for mer varig bruk. På Donau, hvor det var mulig å ha manuell trekkraft motstrøms, ble engangsfartøyet omgjort til et karakterisk og fargerikt transportfartøy også som kongeskip for de tysk-romerske keisere som Leopold 1. og Karl 5. for seremonielle båtprosesjoner. Men det var engangsfartøyer som ble sendt ut med sin egen konstruksjon som frakt, først og fremst tømmer. Der hvor det hadde oppstått et sterkt behov for mye tømmer ble tømmertransport på kjøl viktig, men i det russiske innlandet omkring floden Volga valgte skoghuggere og bønder i de øvre deler av Volgavassdraget, som ved byen Nizjnij Novgorod, å bygge store skip av grovt bearbeidet tømmer for å sende dem nedstrøms helt fram til Astrakhan.