Silda ble skåret over tvers på buksiden bak gjellene (hodet ble ikke kuttet av), åpnet i buken, slo (innmat) og tåkner (gjeller) ble fjernet, fremre del av bukleppene skåret vekk og silda skylt i vann. Deretter ble den lagt i sterk saltlake, men normalt ikke lenger enn 15-20 minutter. ( På Bømlo sier man at silda skal ligge i saltlaken til øyeeplet blir hvitt) Laken skulle være så sterk at en potet med en femtoms spiker i kunne flyte i den. Før tørking har det vært vanlig å røke silda, den blir da mer motstandsdyktig mot "muggel", og småfuglene lar silda henge i fred. Så ble silda hengt til tørk. Den ble tørket i friluft, gjerne høyt oppe på en nordvegg under takskjegget for skjerming mot regn. To og to sild ble hektet sammen i hodet ved at hodet på den ene ble tredd nedenfra ut gjennom kjeften på den andre. Sildeparene ble deretter vanligvis hengt over en tynn pinne eller rundstokk som igjen ble hengt opp på veggen. Opphenging skjedde oftest i januar-februar, og tradisjonelt skulle silda henge til den var ”i speke”, altså ferdig fermentert. Tommelfingerregelen var tradisjonelt at dette inntraff når ”gauken gol” tidlig i mai, altså etter flere måneder. Da kunne den spises. Altfor fuktig vær kunne medføre at det kom mugg på silda. Ulike tiltak ble iverksatt for å unngå dette og for å skjerme mot fluer og andre insekter.