Under andre verdenskrigen satte sensurvesenet i verk en underlig praksis for å markere at de stadig var aktive og i virksomhet. Etter at først radioapparatene var blitt beslaglagt, og store deler av kulturlivet var blitt lammet eller nazifisert, var det lite annet å more seg over enn å vie seg til lesning. Dermed nådde den boklige interessen nye høyder, hvorpå okkupasjonsmakten tok til å frykte spredning av anti-tyske holdninger og en uønsket meningsproduksjon, og så ble det også satt ulike begrensninger på kjøp, salg og oppbevaring av litteratur.