Tradisjonelt var latin – som frem til 1800-tallet var det dominerende vitenskapelige språket – blant de viktigste fagene man måtte kunne for å bli student. Frem til midten av 1800-tallet eksisterte det i Danmark og Norge en egen preliminæreksamen som gav mulighet til å studere uten eksamen i latin og gresk, men disse studentene fikk egne, lavere akademiske grader med mer begrensede karrieremuligheter, og slike studenter ble i samtiden betegnet som heller enn studenter. Da det i 1875 ble innført realartium uten latin forsøkte konservative filologisk orienterte professorer fortsatt å forbeholde ordet student for dem med latinartium (gjerne kalt «latinere»); tradisjonelt hadde latinerne høyest status i skolesystemet og høyere utdannelse. Historikeren Ludvig Daae var kjent for å tiltale studentene som «studenter og realister» for å markere skillet mellom det han så på som egentlige studenter og dem som studerte ved universitetet med realfaglig bakgrunn.