Rundt siste del av 1910-årene ble det fra flere fagmiljøer stilt krav om en mer planmessig utbygging av norsk elektrisitetsforsyning. Mange små og middels store kraftverk var blitt bygget på privat initiativ av industrivirksomheter, og på småsteder og i byene stod kommunene bak kraftutbygging. I tillegg var det noen få store kraftverk som staten stod bak. Blant annet ville Stortinget at elektrisitetsforsyningen skulle komme hele landet til gode, ikke bare sentrale deler av Østlandet. Det var også ingeniører som argumenterte for store enheter, planmessig utbygging, overliggende kraftledninger og sentralisering. De som hadde vært på utenlandsturer, hadde sett hva man hadde fått til i USA og Tyskland når det gjaldt sentralisering og samkjøring av kraftverkene. Ikke minst for store industribedrifter ville dette gi fordeler.