Senere historikere har i stor grad sett forbi slaget og fokusert på den større innvirkningen av Aëtius’ karriere. Han er generelt forstått som en av de største romerske militærledere gjennom alle tider, foruten en utmerket diplomat og administrator. Meghan McEvoy har uttrykt at Châlons er mer et vitnemål til hans politiske evner enn hans militære dyktighet grunnet hans framsyn som skaffet avtaler og forpliktelser. John Julius Norwich referert sarkastisk til attentatet på Valentinian III ved hans egne livvakter som en handling som keiseren påførte seg selv ved hans tåpelige henrettelse av Aëtius, Vestromerriket «største general». Hugh Elton har bemerket at Aëtius og hans hær var en av de mest effektive romerske hærer som har eksistert med dens hastighet og mobilitet som vitner om et meget effektiv logistikk og system for arbeidskraft, noe som ikke er direkte påvist i kildene. Den raske fragmenteringen og sammenbruddet for Vestromerriket etter hans død er generelt sett på som et vitnemål på Aëtius’ evne til å holde riket sammen.