Av Balanchines balletter satte hun også opp "Apollon Musagetes" i 1967, "Symfoni i C" i 1967, “De fire temperamenter” (1968) og “Serenade” (1970). Ingen av disse verkene er lange, men de rommer mange og store utfordringer og stiller meget høye tekniske krav til danserne. Blant solistene som utmerket seg var særlig Ellen Kjellberg. Den hevning i standarden som fant sted i Sonia Arovas tid resulterte i invitasjoner til gjestespill i utlandet. Men produksjonen var lite preget av nyskapninger.