Kort tid etter at nyhetene om denne tragedien nådde Athen, brøt det ut massive kontroverser rundt skyldfordelingen for den avblåste redningsaksjonen. Folket var rasende for at de døde fra slaget ikke hadde blitt reddet slik at de kunne gravlegges. I den religiøse atmosfæren i antikkens Hellas, kan dette ha vært nesten like alvorlig som å oppgi de overlevende. Generalene mistenkte at Thrasybulos og Theramenes som allerede hadde reist tilbake til Athen, kunne være ansvarlige for å få forsamlingen mot dem, derfor skrev Thrasyllos og hans kolleger brev til folket som la skylden for det mislykkede redningsforsøket på dem. Trierarkene ble ført frem for forsamlingen for å gjøre rede for sine handlinger, men de forsvarte seg godt, og generalene ble avsatt fra deres embeter og kalt tilbake til Athen. To flyktet, men Thrasyllos og fem andre returnerte til byen. Deres forsvar møtte innledningsvis sympati, men festivalen Apaturia hvor familiene skulle ha vært samlet for feiring, gav muligheter for deres politiske fiender til å minne befolkningen om tapet de hadde vært gjennom. I et emosjonelt møte i forsamlingen dagen etter, stilte forsamlingen ledet av den aggressive Kallixeinos generalene og hans kompanjonger og dømte dem til døden. Selv om athenerne snart skulle angre på sin forhastede beslutning, var det for sent for Thrasyllos og hans medgeneraler. Alle seks var døde før forsamlingen fikk muligheten til å revurdere situasjonen.