Denne hypotesen ble registrert i 1607 av komponisten og musikkteoretikeren Agostino Agazzari, videreført av jesuittmusikere fra 1600-tallet og vedvarte i de følgende århundrene. I sin biografi om Palestrina fra 1828 kalte historikeren Giuseppe Baini Palestrina for «polyfoniens frelser». Hans Pfitzners opera , som hadde premiere i 1917, er også basert på denne forståelsen av de tridentinske resolusjoner. Det er imidlertid ingen bevis for at konsilet hadde til hensikt et fullstendig forbud mot polyfoni, eller at det ble frarådet denne planen på grunn av Palestrinas messe, hvis dogmatiske deler hovedsakelig er komponert i en homofonisk setting.