Innsats fra ulike organisasjoner, ikke-statlige og frivillige, betyr mye for arbeid med vern og videreføring av immateriell kulturarv lokalt, nasjonalt og internasjonalt. UNESCO-konvensjonen legger stor vekt på å etablere et nettverk av slike ikke-statlige organisasjoner og frivillige organisasjoner (NGO-er) som kan arbeide lokalt i det enkelte land og gi råd til UNESCO sentralt. En organisasjon kan få innpass i dette nettverket ved å søke UNESCO om akkreditering i henhold til artikkel 91 i bestemmelsene om implementering av Konvensjonen. I Norge har Kulturrådet følgende beskrivelse av betydningen av slik akkreditering:Ifølge Kulturrådet er ordningen med akkreditering en annen strategi enn den som brukes i Verdensarvkonvensjonen av 1972, der noen få, internasjonale, ikke-statlige organisasjoner fungerer som rådgivere for Verdensarvlista.