Tempelet var gudens bolig, og prestene var hans tjenere. Det var tempelstabens daglige plikt å vaske og kle på gudestatuen, sette frem mat og drikke, og sørge for musikk og dans. Dette var så selvfølgelig at det sjelden omtales. En tavle om tempeltjenernes plikter pålegger dem å møte renvasket og rituelt rene. Hadde de ligget med en kvinne, fikk de ikke nærme seg guden før de hadde utført renselsesritualet. Mat og drikke viet til guden måtte ikke havne hos lekfolk. Alle tempeltjenere måtte tilbringe natten i tempelet, selv om de kunne gå ut om kvelden. Det var dødsstraff for å tilbringe hele natten hos sin kone. Det var regler for nattlig patruljering, også med tanke på brann. Offerdyr måtte være lytefri og helst ikke ha parret seg. Disse reglene gjaldt også for «urene» dyr som hunder og griser, selv om kveg, sauer og geiter var mer vanlige offerdyr. Menneskeofring forekom også, og et tapt slag ble fulgt av en rituell renselse der en mann, en geit, en valp og en grisunge ble skåret i to, og delene lagt hver for seg. Så ble det konstruert en slags port mellom delene som troppene passerte, og når de nådde til elven, sprutet de vann over seg. En krigsfange står også på en liste over ofringer, i lag med en grisunge og en hund. Slike ofringer var del av folketro og inngikk ikke i statens kult. Dyrene ble ofret ved å få halsen skåret over, og blodet herfra kan forklare ordet for dyreofring var det samme som for drikkoffer. Brød og ost ble «brutt», men det er ikke kjent hva som lå i dette.