Etter 2011-sesongen forlot Mika Kojonkoski stillingen som treneren for det norske hopplandslaget og den unge østerrikeren Alexander Stöckl ble ansatt kort tid etter. Etter en god treningsperiode sommeren og høsten 2011, og med en ny satsteknikk der en skulle få mer kraft ved hoppkanten ved å balansere litt lenger bakpå i satsøyeblikket, fikk Bardal sitt virkelige øyeblikk i 2012-sesongen. Bardal som hadde deltatt i verdenscupen i elleve år hadde bare én verdenscupseier, fra 2008. 17. desember 2011 i Engelberg i Sveits fikk han sin andre verdenscupseier i karrieren, og 15. januar 2012 i Bad Mitterndorf i Østerrike, kom hans tredje verdenscupseier. Hans fjerde kom 12. februar 2012 i Willingen, i et renn som ble dramatisk siden verdenscuplederen Andreas Kofler ikke greide å komme seg til andre omgang, med det resultat at Bardal tok over ledelsen i verdenscupen. Bardal fulgte opp med en 12.-plass i Heini-Klopfer-bakken i Oberstdorf i det siste rennet før VM i Vikersund. Der endte han på 7.-plass individuelt og 4.-plass i lag. Etter VM fulgte det noen nervepirrende runder før Anders Bardal kunne ta imot kula for Verdenscupen 2011/12 i Planica 18. mars. Den ble utdelt av hopplegenden Bjørn Wirkola. Bardal ble den tredje norske vinneren av verdenscupen i hopp, den første var Vegard Opaas (1986/87), og den andre var Espen Bredesen (1993/94). Etter seieren i verdenscupen ble Bardal tildelt Olavstatuetten. Han ble nr. 3 i Sommer Grand Prix 2013 sammenlagt.