På 1700- og 1800-tallet anså økonomene at de ressursene som trengs til produksjon, altså det som trengs for å lage varer og tjenester, var land, kapital og arbeidskraft. Kapital ble definert som produksjonsfaktorer som ikke ble forbrukt når en vare lages, for eksempel maskiner i en fabrikk. Land var blant annet naturressurser, og ble ansett som et gode fra naturen som menneskene ikke kunne påvirke tilgangen på. På 1900-tallet ble kapital definert som en eiendel som produserte en strøm av inntekter. Land ble da en del av begrepet kapital, slik at bare to produksjonsfaktorer var gjeldende, altså arbeid og kapital. Utover på 1970-årene ble allmennheten opptatt av forurensning, begrensede naturressurser og tiltagende miljøproblemer på grunn av økonomisk vekst, dermed var det mange økonomer som igjen tok i bruk begrepet naturkapital.