Halsen er ulikt definert blant ulike arter og grupper av arter. Mest ekstrem er den hos sjiraffer og noen fuglearter, som eksempelvis flamingoer, svaner, hegrer, pelikaner, skarver, storker, traner og selvsagt slangehalsfugler med flere. Dette er dyr som kan sies å ha en svært bevegelig hals. Den mest bevegelige formen kalles gjerne . Hos fisk og sjøpattedyr er halsen eksteriørmessig enten fraværende eller svært lite definert. Disse har enten liten eller nærmest ingen bevegelighet i halsen, noe som betyr at de må snu på hele eller deler av kroppen når de skal vende på hodet. Primater (herunder også mennesket) har en kort, men tydelig definert hals. Sammenlignet med dyr med lang hals er primatenes hals betydelig mindre bevegelig, men allikevel godt bevegelig i forhold til dyr med dårligere definert hals.