Kapellene stod delvis utenfor den vanlige kirkeorganisasjonen, med en rolle i statsadministrasjon. Det ga kongemakten mulighet til å knytte til seg skriveføre og kompetente menn som kongemakten kunne stole på. Samtidig var stillingene ikke arvelige, noe som sikret både kompetent og kongelojal rekruttering. P.A. Munch beskriver kapellgeistligheten som en motvekt mot det verdslige aristokrati med en sterkere lojalitet til kongemakten og et sterkere tjenesteelement enn både det verdslige og det ordinære kirkelige aristokrati.