Artilleritaktikken i senmiddelalderen var enkel: man satte de fremste batterier i front (stort sett serpentiner og ribaudequiner som var velegnete antipersonellvåpen) sammen med avantgarden eller mellom bataljonene. Det hendte at man rullet fram kanonene i takt med avansementet slik at motstandernes rekker kunne beskytes på kloss hold. Men ildhastigheten var så lav at de ofte måtte ha beskyttelse eller rett og sett graves ned for å ikke bli tatt i motangrep.