Punerne holdt kontakten med hjemlandet Fønikia fram til den romerske republikkens ødeleggelse av Kartago i 146 f.Kr. Til å begynne med var det ikke mye forskjell mellom fønikisk og punisk. Utviklingen i språket før 146 f.Kr. er i stor grad skjult for oss ved at kartagiske skriftlærde holder seg til en tradisjonell fønikisk ortografi, men det er sporadiske hint om at fonologien og grammatikken til punisk hadde begynt å avvike fra fønikisk etter 500-tallet f.Kr. De klareste bevisene for dette kommer fra Motya på det vestlige Sicilia, men det er også spor etter det i kartaginske inskripsjoner fra 600-tallet f.Kr., og det er uklart om denne utviklingen begynte på det vestlige Sicilia og spredte seg til Afrika eller omvendt. Fra 400-tallet f.Kr., er et delt sett med alfabetiske, ortografiske og fonologiske regler påtruffet i puniske inskripsjoner over hele det vestlige Middelhavet, sannsynligvis på grunn av kartaginsk innflytelse. Puniske litterære verk ble skrevet i perioden før 146 f.Kr. For eksempel skrev forfatteren Mago 28 bokruller om dyrehold. Det romerske senatet verdsatte verkene i den grad at de etter å ha inntatt Kartago presenterte dem for berbiske høvdinger som eide biblioteker der. Magos verk ble oversatt til gresk av Cassius Dionysius fra puniske Utica i dagens Tunisia. En latinsk versjon ble sannsynligvis oversatt fra den greske versjonen. Ytterligere eksempler på puniske litteraturverk er blant annet verkene til Hanno sjøfareren, som skrev om sine opplevelser under sine sjøreiser rundt det som i dag er Afrika og om bosettingen av nye kolonier i Iberia, Nord-Afrika og Middelhavet.