Byen Ulm var ofte endestasjonen for lokale zillebåter kalt , hvor de enten ble brutt opp eller solgt videre som pram. Byggearbeidet på en zille ble gjort så enkelt som mulig slik at det var lite annet enn en boks med utfallende sider og kurvende ender. De som kjøpte en zille etter den var uttjent, ville bare ha opptil fire års levetid på fartøyet i lokal skipsfart rundt Ulm, Berlin, Magdeburg eller Hamburg. Ved ankomsten ble det arrangert et marked på strendene langs elvebredden, hvorfra produktene ble markedsført om bord på båtene, som dermed ble kalt . Når man navigerte seg nedstrøms, var det viktig å kunne kontrollere fartøyets retningsbevegelse, og to svære styreårer forut og akterut ble derfor tatt i bruk. På større zillefartøyer opptil 30 meter lengde som Ulmer Schachteln måtte man ha to styreårer for hver ende.