Et stort antall av diktene er kristen-religiøse og av begrenset interesse for deres litterære kvalitet, men en del av dem kan samles under betegnelsen elegier. Til tross for at del forskere bestrider at det faktisk var en egen elegisk sjangre i gammelengelsk litteratur er det likevel mange dikt som har et fellestrekk som man gjerne kaller elegisk. De kan karakteriseres ved en melankolsk og vemodig tone som man også kan finne i deler av -diktet. Disse diktene handler gjerne om kontrasten mellom fortid og nåtid, og formes gjerne av en klage eller en klagesang over et tragisk tap. Tapet kan være tapt storhet, tapt lykke, eller av personlig art som ved landsforvisning eller tapet av en herre og beskytter, eller som i som gir uttrykk fra tapet av en elsker. «Alt er underlagt forgjengelighet, intet forblir», som Arthur O. Sandved sier. Et godt eksempel på denne følelse finnes i de såkalte («hvor er»)-passasjene i diktet .