Werlings ble planlagt som en serie, hvorav det første heftet var dedikert til bønn. Den første publikasjonen ble publisert, og det er mulig at hele den planlagte serien allerede i utgangspunktet var tenkt rettet mot et bredere publikum enn katolikker. Werling så på målet med serien som å «utdype [en estiske] sjelekulturen». Denne tenkemåten lånte han fra den katolske teologen og tyske biskopen Michael von Faulhaber (1869–1952), som understreket at «kulturens sjel er sjelens kultur» (). Werling advarte om at kulturen ikke ville overleve uten religiøst liv og snart ville bli en «ukulturert og døende kultur» (s. 3). I dette lyset kan det filosofiske grunnlaget for Werlings -serie anses som svært velvalgt, og relevansen har ikke falmet så langt (pave Johannes Paul II ble lang tid etter kjent for å advare om den invaderende «dødskultur»). «Det fedrene har drømt om lenge har kommet uventet til sønnene: Friheten til å strebe etter kultur etter eget ønske». (ibid.) Werling minnet esterne om at frihet kommer som en gave fra Gud og at hvis Gud ikke bygger huset, vil byggherrene arbeide forgjeves. Derfor begynte serien sannsynligvis med en publikasjon dedikert til bønn, for «visdommens begynnelse er gudsfrykt».