Mens Valerianus oppholdt seg i Østen og bekjempet perserne, sendte han to brev til senatet hvor han beordret at grep måtte bli tatt mot de kristne. Det første, sendt i 257, kommanderte det kristne presteskapet til utføre ofringer til de romerske gudene eller bli forvist. Det andre brevet, sendt året etter, beordret kristne ledere til å bli henrettet, romerske senatorer og andre som var kristne til utføre handlinger til romerske guder eller miste sine titler, deres eiendommer konfiskert, og om de fortsatte å vise manglende lojalitet til den romerske stat, skulle de også henrettes. Også sivile tjenere og medlemmer av den keiserlige husholdning som ikke åpent æret romerske guder ville bli solgt til slaveri. Det viser at kristne allerede var framtredende på denne tiden, også blant folk i høyere samfunnsposisjoner. Blant de framtredende kristne som ble henrettet på keiserens ordre var Cyprianus, biskop av Kartago, pave Sixtus II, biskop av Roma, sammen med seks dekoner, og Laurentius av Roma. Da Valerianus' sønn ble enekeiser i 260 ble denne lovgivningen opphevet.