I løpet av første verdenskrig fikk flere enn 600 000 franske soldater skader som gjorde dem uføre eller vansiret for livet. I de skyttergravene som ikke hadde periskoper tilgjengelig, var soldatenes hoder og ansikter spesielt utsatt. av de franske soldatene fikk skutt i stykker hele eller deler av ansiktet. Frankrike hadde ingen klinikk der disse soldatene kunne få hjelp, utover det rent medisinske, men de franske myndighetene ønsket å gjøre noe mer for å hjelpe, både medisinsk og med omskolering. I juli 1917, ble «The Bureau for the Reeducation of the Mutilated in France» (norsk: Kontoret for omskolering av de vansirede i Frankrike) opprettet i samarbeid med amerikanske Røde Kors. miniatyr|A.C. Ladds avstøpninger av soldaters ansikter (øverst) og modeller klare for masker (nederst). På bordet: ferdige masker Anna C. Ladd leste Derwent Woods artikkel i , og overbeviste amerikanske Røde Kors om å opprette en avdeling ved omskoleringsbyrået, der det kunne produseres ansiktsproteser for de vansirede franske soldatene. I løpet av den tiden det tok å organisere proteseklinikken, korresponderte hun med Derwent Wood, som sendte henne detaljerte beskrivelser av teknikkene hans avdeling brukte.