I en utveksling av manuskriptmateriale for deres egne historier, ga Robert av Torigni en kopi av til Henry av Huntingdon, som både Robert og Henry benyttet ukritisk som et autentisk historieverk i sine egne tekster, hvilket innebar at en del av Geoffreys litterære fiksjoner ble en del av historieskrivningen. Fortellingene til Geoffrey danner grunnlaget for mye av britisk folkeminne, muntlig overlevering og skriftlig litteratur, foruten også å være en rik kilde for materiale for walisiske barder (sangere). Verket ble meget populært i løpet av høymiddelalderen, revolusjonerte synet på britisk historie for før og i angelsaksisk tid til tross for kritikk og skepsis fra forfattere som William av Newburgh og Gerald av Wales. Profetiene til Merlin ble i særdeleshet ofte benyttet og henvist til i senere perioder, eksempelvis av begge sider i stridsspørsmålet om engelsk innflytelse over Skottland under Edvard I av England og hans etterfølgere.