I den nordfranske poesien til , hoffskalder, på 1100-tallet synes å være en betydningsfull bakgrunn for balladene, først som betegnelse på dansesanger som formmessig tilhører andre sjangere som , en form for danse- og kjærlighetssang. Deretter tidlig på 1300-tallet dukket det opp en spesifikk ny form for ballade, som brøt opp fra den opprinnelige dansesang-karakteren. I utgangspunktet beholdt den musikalske sangtypen satt til musikk og som da også erstattet (lyrisk diktform av italiensk opprinnelse i jambisk versemål) som hovedsjangeren for kjærlighetspoesi, skjønt ikke kjærlighet alene, men kunne dekke et bredt spekter av emner.