Mens praksis hadde beveget seg bort fra bestemmelsene i landsloven, ble det livsvarige leieforholdet, samt pengeytelsene førstefeste og tredjeårstake lovfestet gjennom en rekke kongelige resesser på 1500-tallet (resessene av 1544, 1557, 1568 og 1578). Det ble forbudt å forandre landskylden uten etter seks menns skjønn, og det ble satt faste takster for førstefeste og tredjeårstake av kron- og kirkegodset. For krongods skulle dessuten fogden ha egne avgifter, den såkalte «støvlehuden» ved innfestningen og «fogdepenger» hvert tredje år. Jordleieforholdet var dermed i høy grad regulert av lovgivningen. Det eneste en privat landherre fortsatt kunne endre fritt, var førstefestet. Men også denne muligheten ble fjernet ved en kongelig forordning av 1685, som satte en øvre grense for førstefestet i forhold til landskyldens størrelse. Forordningen bestemte også at leilendingskontrakten skulle være skriftlig og måtte tinglyses.