I 1800 ble det slutt på straff for blodskam i «uegentlig forstand», dvs. mellom besvogrede; personer som hadde fått slektsmessig fellesskap gjennom slektningers giftermål, men uten egentlige blodsbånd seg imellom. Dette gjaldt de tilfellene der man da normalt kunne forvente å få dispensasjon for inngåelse av ekteskap. Etterhvert hadde øvrigheten funnet ut at det på dette området lå en liten økonomisk gullgruve – og kongen trengte alltid penger. Derfor ble det mulig å søke kongen om ekteskap også med tremenninger og søskenbarn – mot å betale en avgift. Dermed ble «moralen» gjort til et spørsmål om penger.