Selv om Alexius hadde oppfordret Peter til å vente på hovedhæren, hadde Peter mistet mye av sin autoritet, og korsfarerne ansporet hverandre og beveget seg mer frimodig mot nærliggende byer inntil franskmennene til slutt nådde utkanten av Nikea, en seljuk-tyrkisk høyborg og provinshovedstad, hvor de plyndret forstedene. Tyskerne, for ikke å bli forbigått, marsjerte med 6 000 korsfarere mot Xerigordos, rundt fem km unna Nikea, ifølge Albert av Aix. Borgen i Xerigordos ble erobret og benyttet som base for å angripe landsbygda. Som svar beleiret tyrkerne, ledet av en av Kilij Arslans generaler, korsfarerne ved Xerigordos. Tyrkerne sendte en stor styrke dit, og 29. september tok de kontroll over den eneste vannkilden. De tyske korsfarerne hadde ikke lagt merke til at vannkilden lå utenfor bymurene, en feil som erfarne krigere ikke ville gjort. Situasjonen for de borgen ble raskt prekært da vannforsyningen deres var kutte opp. Etter 8 dager ble mange tvunget til å drikke blod fra esler og/eller sin egen urin, og de overga seg. Noen av korsfarerne som ble tatt til fange konverterte til islam, som de knapt visste innholdet av, og ble sendt til Khorasan som slaver og aldri hørt fra siden, mens andre som nektet å forlate sin tro ble drept.