Stokklaviatur betjenes med pedal og med lillefinger (i knyttet neve) og ligner middelalderens stokklaviatur for orgel, men med en helt separat utvikling og forskjellig spilleteknikk fra orgel. Mens orgelpedaler spilles med sko/såle og benytter både tå og hel nås klokkespillspedal kun med tå med dynamisk anslag der enkelte foretrekker å spille med ballettsko. Pedalverket er en og en halv oktav og felles med stokklaviaturets nederste del. Større klokker gir større dynamikk i lyd - klokkenisten kan spille knapt hørbart eller svært kraftig. Carillon har en dynamikk som kan sammenlignes med pianoforte og eldre eller større klokkespill kan være fysisk krevende å betjene. Anslaget er staccato for at klokken skal kunne vibrere (klang). Hamrene har fjær slik at de løftes bort fra klokken etter anslag. miniatyr|Typisk register for et 48 klokkers instrument. Hvert instrument er transponert slik at største klokke oppgis som C Hvert carillon har ulik toneomfang avhengig av hvor mye metall og klokker en har råd til. Konvensjonen er at nederste tone= største klokke alltid spilles som C fra noter og spillebord. Slik sett er alle klokkespill transponert til ulike toneleier som en må ta hensyn til ved avspilling, en skiftende transposisjon som det må tas hensyn til når musikk spilles fra ulike tårninstrumenter.