De kurdiske politikerne hadde likevel håpet på et tøvær med utvidede rettigheter for den kurdiske minoritet med omfattende selvstyre for «det østlige Kurdistan». De lykkes å samle de ulike fraksjonene i iransk Kurdistan under enslig politisk ledelse uten større vanskeligheter i februar 1979, og oppnådde kontakt med de nye makthaverne i Teheran med Ayatollah Khomeini som hadde blitt landets største autoritet. Men de oppdaget til deres bestyrtelse at ayatollahen var fundamentalistisk i spørsmål om religion, statsstyre og ideologiske stridsspørsmål uten toleranse for kompromiss eller politisk handel med «fremmede lære». En blodig innbyrdeskrig mellom de venstreradikale og islamistene som fortsatte i Iran med bomber, snikmord og geriljaoperasjoner for flere år framover, var startet. Khomeini ønsket en islamsk enhetsstat uten plass for autonome områder i teokratisk regi.