Det er vanlig å bruke (PDMS), et organisk polymer og et type silikon, for å lage brikkene. PDMS er biokompotabelt (ikke giftig for cellevevet), gjennomsiktig, har god permabilitet (gasser kan trenge igjennom det) og er relativt billig. Materialet er lett å forme ved hjelp av litografi, hvilket gjør det mulig å produsere ulike design for ulike brikker. For enkelte eksperimenter har PDMS egenskaper som skaper uønskede effekter, og i slike tilfeller forsøker forskere å bruke andre materialer. For ulike typer celler og igjen i ulike typer eksperimenter bruker man brikker spesiallaget for det gitte eksperimentet. Ved hjelp av teknikker som fotolitografi og mikrokontakt-printing kan man lage brikkene utformet spesielt for de eksperimentene man skal utføre.