Denne setning ble senere forkastet på det sjette økumeniske konsil, i Konstantinopel i 680. Det var da at man fordømte den avdøde Honorius som kjetter. Her kan det vel historisk heller sies at Honorius ikke hadde gått god for monoteletismen. Snarere hadde han opptrådt som realpolitiker. Han hadde støttet patriark Sergios I av Konstantinopel i at i Kristus bare var virket én viljens kraft (θέλημα,), men hvorvidt denne ytret seg i to viljer (ἐνέργειαι, ), oppfattet han som unødvendig spissfindig, og ikke noe som trengte en kirkelig læredefinisjon.