De tyske fangene ble stort sett behandlet svært dårlig. De fleste døde av kombinasjonen dødelig forflytning (tvangsmarsjer, eller lange reiser med tog, stuet sammen i godsvogner) tungt arbeid, lite mat og sykdom. Et ukjent antall tyske fanger ble skutt ved kapitulasjonen, eller kort etter, som hevn for døde slektninger eller kamerater. Nær halvparten av de 91 000 mann som ble tatt til fange, var døde når våren kom, altså over 40 tusen mann i løpet av et par måneder. Blant de overlevende tyske og rumenske fangene var det mange som henfalt til kannibalisme (spise sine døde medsoldater), selv om dette var strengt forbudt og ble straffet med henrettelse.