Optisk dispersjon spilte en viktig rolle i utviklingen av kvantemekanikken fra 1919 og i årene som fulgte. Allerede etter etableringen av Bohrs atommodell i 1913 var det blitt klart at absorbsjon av lys foregikk ved at et elektron i et atom ble eksistert fra en kvantetilstand til en tilstand med høyere energi. Det hadde også vært grunnlaget for Einsteins innføring av strålingskoeffisientene i 1916. Men likevel ga ikke denne fremgangen noen forståelse av hva slags oscillatorer som kunne befinne seg i atomet for å gi et resultat for dispersjonen av samme form som Sellmeier hadde etablert.