Israel hadde derimot ikke noe hastverk på å trekke seg ut, til tross for sterkt press fra de to supermaktene USA og Sovjetunionen. David Ben-Gurion, daværende israelsk statsminister, nektet å trekke styrkene ut før Israel fikk en garanti om at blokaden ville opphøre. Etter fire måneder med forhandlinger foreslo den kanadiske utenriksministeren Lester Pearson å opprette en FN-styrke ved navn UNEF (United Nations Emergency Force). Flere nasjoner skulle bidra til denne styrken, som skulle fungere som en fredsbevarende buffer mellom Israel og Egypt, og sikre Israel fra fremtidige fedayeen-angrep fra Sinai og Gaza. Nasser var ikke særlig begeistret for forslaget, siden han mente dette belønnet det han kalte "israelsk aggresjon". David Ben-Gurion var heller ikke fornøyd, ettersom han mente Nasser ville ha rett til å få UNEF-styrken fjernet når han måtte føle for det. Partene ble enige om et kompromiss, hvor Egypt ville få rett til å kaste ut styrkene dersom Generalforsamlingen var samtykkende i at oppdraget var utført. I tillegg garanterte USA for Israel at en ny egyptisk blokade av Tiran-sundet ville bli ansett som en krigshandling, og konstatere at i så tilfelle ville Israel ha rett til å forsvare seg. Til slutt ble UNEF-styrken satt sammen av styrker fra Norge, Sverige, Jugoslavia, Indonesia, India, Finland, Danmark, Colombia, Canada og Brasil.