Eduard Ebel selv omtalte først diktet som en barnesang. Det er ingen forkynnelses- eller trosbekjennende sang som var tiltenkt en plass i adventstiden. Men sangen uttrykker en ærefrykt for Den hellige natt, og ble gjennom sin forventning til Jesusbarnets komme en naturlig del av de sanger som passet i tida før jul. Folkeminnekjenneren Ingeborg Weber-Kellermann regner sangen blant de «mer eller mindre banale potpourrisanger».