Etter at det hadde blitt mange likestilte former etter 1938 var målet i 1959 å skrumpe inn valgfriheten, enten ved å gjøre hovedformer til sideformer, eller ved å ta ord helt ut av offisiell rettskriving. Mengden ord med obligatorisk diftong eller a-ending gikk ned, mens de mest norske formene ellers fikk bli hovedformer. I tillegg til å være en «opprydningsreform», betydde reformen også noen endringer. Noen ord fikk for , deriblant utgikk til fordel for , og kom inn ved sida av . Sideformen gikk dessuten ut til fordel for . I det offentliggjorte framlegget til rettskriving stod blant annet som tillatt sideform til og andre perfektumsformer på etter oslodialekten. Disse formene var ikke med i det endelige framlegget.