I 1938 gikk Jansons regjering av og Spaak ble bedt om å finne en oppfølger. I stede for å invitere til regjeringsdannelsesmøter som er vanlig i Belgia, tok han selv ansvaret og former sin første regjering (kalt Spaak I) for sosialistene sammen med katolikkene og de liberale. Han ble dermed ikke bare Belgias første sosialistiske statsminister, men med sine 39 år også den yngste. Hans mangel på erfaring blir derimot fort tydelig: Hans ønske om å styre etter idealet han kaller «autokratisk demokrati» og en sterk regjering, sørget for å øke misnøyen blant hans egne. Spaak og De Man får ikke bukt med arbeidsledigheten og budsjettsprekken blir på rundt 108–283 millioner belgiske franc. Spaaks støtte til München-avtalen og hans legitimering av Franco's nye, fascistiske regime i Spania gjorde at han etter kort tid satt igjen med et knepen flertall i parlamentet. De liberale forlater regjeringen i 1939. Å regjere på rexistenes nåde var ingen ønskelig situasjon og Spaak leverte sin oppsigelse 21. februar 1939.