Reagans økonomiske politikk, som ble fremmet på 1980-tallet og fortsatt praktisert, var generelt assosiert med en makroøkonomi som argumenterte at økonomisk vekst kan mest effektivt ble opprettet ved å senke barrierene for produsentene til å produsere eller tilby varer og tjenester, som å senke skatter, og tilby større fleksibilitet ved å redusere statlig regulering. Det ble referert til som «neddryppingsøkonomi» («trickle-down») av politiske motstandere. Reagan, og ikke minst republikanere som Mitt Romney og George H.W. Bush, viste til at kuttede skatter blant middelklassen og bedriftene så vel som høyinntektsfamilier, ville føre til at selskaper ville tjene mer penger uten myndighetene i veien. Middel- og lavinntektsfamilier skulle beskattes mindre, samt at de rike bedriftseierne ville ha mer penger til investeringer i egne virksomheter. Dermed ville kjøpekraften øke, mens bedrifter ville få høyere inntekter og mulighet for høyere ansettelse. Resultatene Reagans reforme resulterte i årene etter, bedringene etter den stagnerte økonomien fra Jimmy Carter, har gjort Reagan til en av USAs mest populære presidenter.