Den 20. januar ble annen seanse avholdt, denne gangen hjemme hos en Mr Bruin på hjørnet av den nærliggende Hosier Lane. Blant de som deltok var en mann som «ekstremt ønsker å oppdage svindel, og oppdage sannheten om denne mystiske affæren» som senere skrev om natten i . Han kom med et lite følge som omfattet James Penn fra St Ann's i Aldersgate. Inne i huset plasserte et medlem av gruppen seg ved sengen, men ble bedt av en av åndens sympatisører om å flytte seg. Han nektet, og etter en kort argumentasjon forlot spøkelsets støttespillere huset. Mannen spurte deretter om Parsons ville tillate sin datter å bli flyttet til et rom i sitt hus, men det ble nektet. For resten av natten ga ikke ånden lyd fra seg, mens Elizabeth Parsons, nå ekstremt opphisset, viste tegn til kramper. Da hun ble spurt, bekreftet hun at hun hadde sett spøkelset, men at hun ikke ble skremt av det. På det punktet forlot flere selskapet, men det var først kl. syv neste morgen at bankingen begynte. Etter de vanlige spørsmålene om årsaken til Fannys død og hvem som var ansvarlig, ble avhøret stoppet. alt=A three-quarter portrait of a young man. His hair is light grey/blonde. He wears pale leggings, a pale waistcoat decorated with gold lace, a large blue sash, and a blue and gold lace blazer. His right arm rests on a chair, his left hand points to a painting behind him.|venstre|miniatyr|Prince Edward, Hertugen av York og Albany som deltok på en séanse 30. januar 1762. Parsons sa seg enig i å flytte sin datter til Aldrichs hus for videre testing 22. januar, men da Penn den morgenen og en mann med "sannsynlighet og formue" ringte Parsons og spurte etter Elizabeth, fortalte kontoristen at hun ikke var der og nektet å avsløre hvor hun var. Parsons hadde snakket med venner og var tydeligvis redd for at Kent hadde vært opptatt med sine egne undersøkelser.. I stedet tillot han Elizabeth å bli flyttet en natt til St. Bartholomew's Hospital, der en annen seanse ble holdt. Ingenting ble rapportert til ca kl. seks om morgenen da tre ripelyder ble hørt, angivelig mens jenta lå og sov. Det 20-sterke publikum klaget over at saken var et bedrag. Da Elizabeth våknet begynte hun å gråte, og da man forsikret henne om at hun var trygg, innrømmet hun at hun var redd for sin far, «som må bli ødelagt og fortvilet, hvis deres rolle skulle være ment å være oppdiktet» Hun innrømmet også at selv om hun lot som hun sov, var hun faktisk fullt klar over samtalen rundt henne. I utgangspunktet var det bare som rapporterte om saken, men da det ble kjent at adelsmenn hadde fattet interesse og besøkt spøkelset i Mr Brays hus den 14. januar, begynte historien å dukke opp i andre aviser.