I 1933 var det bare 26.000 sigøynere i Tyskland og de var i utgangspunktet av liten interesse for nazistene. Gradvis ble naziledelsen mer opptatt av sigøynerne særlig som press nedenfra. Sigøynerne omflakkende livsstil passet blant annet ikke inn i et samfunn av stabile sosiale forhold som nazistene tilstrebet. Sigøynere med mørk hud stakk seg ut i en tid der det var ideologiske forestillinger om raserenhet. Raselovene for jøder innført i 1935 ble etterhvert også brukt mot sigøynere. Fra 1937 ble sigøynerne forfulgt angivelig som et tiltak mot kriminalitet. I 1938 ble det utstedt et dekret om "sigøynerpesten" der ble utpekt som rasemessig mindreverdige. Politikken overfor sigøynerne var ofte inkonsistent for eksempel ble reisende uten sigøynerbakgrunn ("hvite sigøynere") gjenstand for samme forfølgelse.