Etter forvisningen av den siste etruskiske konge av Roma, Lucius Tarquinius Superbus, en hard hersker ved slutten av det romerske kongedømme, ble det meste av makten og autoriteten til kongen tilsynelatende gitt til den nyopprettede konsulembetet. Opprinnelig ble konsulene kalt for («ledere»), noe som refererte til deres plikter som øverste militære ledere. Ved minst rundt 300 f.Kr. var tittelen som konsul kommet i bruk. Antikkens forfattere avledet vanligvis tittelen konsul fra det latinske verbet , «å ta råd, beslutning», men det er mest sannsynlig en senere forklaring av begrepet basert på likhet i ordene. Det er antagelig avledet — grunnet det felles vesen i posisjonen — fra og , «komme sammen», eller fra og , «sitte sammen med» eller «ved siden av». På gresk ble tittelen opprinnelig gjengitt som στρατηγός ὕπατος, , «øverste hærfører», og senere som kun ὕπατος.