På Granlund hotell på Rena var general Laake og 150 stabsoffiserer innlosjert, fem mil unna regjeringen som ikke engang hadde invitert Laake til forhandlingene som militær rådgiver. Han hadde knapt hatt kontakt med justisminister Terje Wold siden morgenen den 9. april da Laake fylte 65 år og stod utenfor Festiviteten på Hamar i påvente av regjeringen, iført sivile klær. Senere sa kong Olav om hendelsen: «» Nå var 36 timer gått siden tyskernes ankomst, og ennå ingen forbindelse etablert mellom Norges politiske og militære ledelse. Mobiliseringen var feilslått, mange dradd hjem, og mens hæren manglet våpen, mat og ammunisjon, var noen av de viktigste depotene overtatt av tyskerne. Omsider besluttet general Laake å tilkalle Wold. Under møtet på hotellet anklaget han offiserene for å ha spolert mobiliseringen. Adolf Munthe forklarte høsten 1940 at de yngre offiserene ble så opprørt over denne urimelige anklagen, at Munthe var redd de skulle trekke våpen. Etterretningssjefen Harald Wrede Holm påpekte at regjeringen snarest måtte komme med en kunngjøring, for folk ante ikke om regjeringen fortsatt eksisterte eller ikke. Quisling hadde sagt på radio at den hadde trukket seg, uten at dette var blitt motsagt. Wold svarte da at regjeringen ikke hadde hørt noe fra kommanderende general Laake. Laake svarte med en inntrengende anmodning om at forhandlingene med tyskerne ble videreført, til britene rakk å sende hjelp. Under møtet ble Wold flere ganger kalt til telefonen, der Trygve Lie opplyste at tyskerne kom til å støtte Quislings kupp, så regjeringen hadde ikke annet valg enn å dra til Sverige; men dette skulle ikke offiserene vite. Wold sa da ikke mer om å fortsette kampen. Terje Wold dro deretter til regjeringen på Nybergsund og ble møtt med kontrabeskjed: Kampen skulle fortsettes. Men Wold mente at de som var på Rena, «» Kommanderende general måtte snarest skiftes ut med en som var sin stilling voksen. Valget falt på oberst Otto Ruge som hadde oppfordret politikerne til kamp og var skikket til å gjenreise tilliten. Laake ble innvilget avskjed i nåde i statsråd kl 9 neste morgen; midt under møtet gikk flyalarmen. Politisk sognet Laake til Venstre, og begrunnelsen for hans opptreden var ikke politisk sympati for angriperne. Han anses for å være blant gruppen av eldre offiserer i 1940 som i mange år hadde advart mot nedrustningen, og nå følte en veldig skuffelse over å bli satt til side av de politiske myndigheter som var ansvarlige. Blant annet hadde han vært i Tyskland på 1930-tallet og sett nazistenes opprustning, men da han kom hjem og rapporterte om dette til regjeringen Nygaardsvold, ble han avvist med at dette kun var spill for galleriet av tyskerne. Det passet ikke inn i «det brukne geværs politikk». Som KG manglet Laake Ruges evne til å ta initiativ til improvisert motstand, på tvers av de reglementene som var forberedt i fredstid.