Antagelig var avhandlingen delvis motivert av Stephen Gosson, en tidligere dramatiker som dediserte sitt angrep av engelsk drama, , til Sidney i 1579, men Sidney adresserte mer generelle innvendinger mot poesi som de av Platon. I sin avhandling samordner Sidney en rekke klassiske og italienske instrukser for fiksjon. Grunnleggende i hans forsvar er at poesi, ved å kombinere historiens liv med filosofiens etiske fokus, er mer effektivt enn både historie og filosofi i å bevege leseren til dyd eller fortreffelighet. Dikterens bilde skal skjenke leseren glede, men også oppdra og gi kunnskap. Oppdragelsens mål, slik humanismen også så det, kombinert med hans egen platonske idealisme, var det fullkomne menneske. Verket har også viktige kommentarer angående Edmund Spenser og samtidens elisabethanske teater, spesielt det siste har han lite godt å si om, men hans kritikk er basert på teateret før William Shakespeare.