Juni i 1993 representerte Stokke Norge i den anerkjente Venezia-biennalen med sin 22 meter lange installasjon i aske og glass. Installasjonen besto av seks store askepaneler med en blanding av aske fra Østlandet, Berlin, området rundt Venezia og fra Island. Ved hjelp av et tynt askefilter formerte det seg nye tegninger og formasjoner hver dag. Bilder av små og store insekter, fugler som forviller seg i det åpne taket, eller hvis glassdøren sto åpen, er motiver som blir skapt. Kunstverket var stadig i forandring fram til biennalens ende i oktober. Da demonterte hun hele verket, som gjorde at det ble til ingenting. Hun sier i et intervju med : «En gang var alt aske. Også vi mennesker har en gang vært stjernestøv. Og en vakker dag blir vi igjen til aske. Det er blant annet dette enorme tidsperspektivet jeg gjerne vil formidle med mine arbeider.» Liv og død er gjennomgående tematikker i hennes arbeider, ettersom når hun er ferdig med sitt, begynner verkene hennes også på et vis å dø.