Alle de fire diktene fra manuskriptet er i den samme mellomengelske dialekten fra Cheshire i nordvestlige England. Chaucer skrev i dialekt fra London og Øst-Midlands, forløperen til moderne engelsk og med et stort antall ord lånt fra fransk. En konsekvens av hans franske innflytelse var en økende mulighet for vokal rytme og rim. Det står i kontrast til Perledikterens egen mesterfulle bruk av stavrim, et grep spesielt velegnet for den mer germanske vestlige Midlanddialekten. Chaucer selv anerkjente denne samtidige tradisjonen som lekende spilte på i sitt eget verk . Likevel, forskjellene mellom de to poetene er bedre tenkt på som geografiske og lingvistiske. Perledikterens håndtering av sine emner er like netthendt og sofistikert som Chaucers, og han beviser at han har tilegnet seg finurlig diktformer og er komfortabel med intellektuell debatt, illustrerer livlig jaktscener og hoffkonversasjoner og tilbedelse. Til tross for den dominerende innflytelsen fra stavrimtradisjonen bruker han noen franske ord foruten ord fra norrønt språk og latin.