Gradvis ble gigantflåtene brutt opp, men det var først når de nådde Dordrecht eller Rotterdam at de ble brutt opp i mindre stykker og tatt på land eller ført videre. På grunn av størrelsen måtte øvrig skipstrafikk på elva stoppes opp etterhvert som flåtene fløt nedstrøms, fordi den skrøpelige sammensettingen innebar at flåtene måtte ha navigasjonsretten på alle navigerbare elver. De var vanskelige å håndtere, med bremseavstand på opptil 2 km tross mange ankre som var tatt med. Med dampdrevne båter ble tømmertrekking etter hvert vanlig, og fra 1952 var det ikke lenge tillatt å la tømmerflåtene drive nedstrøms uten slepebåter.