Det greske versemål er her ganske enkelt, bestående av askepiadisk versemål, smidig benyttet for å befordre eksempelvis rytmen av klirrende kopper (). Diktets språk er karakteristisk direkte og kortfattet, og består av korte setninger. Den første linjen er et mønster for konsentrert mening, bestående av et utbrudd: «La oss drikke!», et retorisk spørsmål: «Hvorfor venter vi på lampene?» og et forklarende utsagn: «Kun en strime dagslys igjen». Meningen er klar og ukomplisert, emnet er selvopplevd, med et fravær av poetisk utsmykning. Som mange av Alkaios' dikt (jf. ) begynner det med et verb, i dette tilfellet «La oss drikke!» og inkluderer et stående uttrykk, «Kun en strime dagslys igjen», og det er mulig at denne aller først ble uttrykt av ham.