Romanen viser Parlands interesse for Marcel Proust – mottoet for romanen lyder «denna bok är kanske ett plagiat av Marcel Proust». I romanen skildres hukommelsen, kjærligheten og sjalusien, men også romanskrivningens teknikk. Parlands knappe, kåserande essays inneholder paradokser og ironiske observasjoner, og skiller seg på denne måten fra den samtidens utmalende og ordrike uttrykk.