Japanernes styrker fikk først stor suksess med felttogene på landjorda, hvor de beseiret mindre koreanske styrker i flere slag, og inntok Seoul og siden Kaesong og Pyeongyang. Flere byer ble mer eller mindre totalt ødelagt; mens japanerne brente flere byer ble Seoul ødelagt av koreanere i deres frustrasjon etter at den ikke alt for populære kong Seonjo av Joseon forlot byen og fikk mange av dens innbyggere til å føle at deres konge forlot dem. Seonjo flyktet siden helt nord til Uiju. Styrkene under Katō Kiyomasa kom så langt nord som Mandsjuria. Siden gikk det dårligere for japanerne, da betydelige deler av deres marine ble ødelagt av den koreanske marinen under I Sun-sin og andre kommandanter i 1592, noe som førte til at deres forsyningslinjer ble kuttet, og i tillegg til et stadig større behov for forsyninger og fler soldater, ble japanske styrker stadig presset av koreanske "rettskafne arméer," som beseiret dem i flere mindre trefninger, særlig da de fikk japanerne til å angripe deres festninger. Det kinesiske Míng dynastiet under keiser Wànlí ble også innblandet i krigen, og sendte i 1593 en hær på 35.000 mann under Song Yingchang og Li Rusong for å bekjempe japanerne.