Etymologien av det latinske opphavet antyder at allerede fra gammel tid ble det brukt en sammentrengt, til dels forkortet samling med bønner, skriftstykker og lignende. Til tross for betegnelsen ble disse etter hvert lange, og pave Gregor VII fikk dem forkortet til i 1074, som man i de påfølgende århundrer søkte å gi ensgyldighet, uten at det lyktes. Enheten ble først gjennomført ved pave Pius V som i 1568 utga den reviderte , som senere fikk nye revisjoner i 1602 og 1631.