Etter at Cadwaladr var død ble kongene til britonere redusert til et slikt lite område at de opphørte å være konger av hele det brytonisktalende området. To av hans slektninger, Yvor og Yni, førte de landflyktige tilbake fra Bretagne, men var ikke i stand til å gjenetablere et forent kongedømme. Angelsakserne styrte den sørøstlige delen av Britannia, det som ble hetende England, etter en tid hvor kongene ble kalt for , og senere for konger av England. Arvingene til den britonsk trone fortsatte via de walisiske kongene av Gwynedd fram til denne slekten ble tvunget til å underkaste seg England på 1200-tallet. Fyrstene av Gwynedd styrte sitt walisiske område fram til styrtet til Dafydd ap Gruffydd, som styrte fra 1282 til 1283. Hans død markerte slutten på huset til Brutus. Owen Tudor, bestefar til Henrik VII av England, var en etterkommer på morsiden av kongene i Gwynedd; Henriks ekteskap med Elizabeth av York markerte således en sammenslåing av to kongeslekter (foruten også de rivaliserende slektene York og Lancaster).