I byene ivaretok gjaldkeren kongens interesser ut fra Bjarkøyretten. Sysselmannen fikk hjelpere, lensmenn. Eirik Magnusson forutsatte i 1280 at det ikke skal være flere lensmenn enn én for hver sysselmann. Håkon V Magnusson lovfestet i 1293 at lensmenn skulle velges blant «gode bønder», ikke blant kongens «håndgangne menn» som tidligere var skjedd. Håkon V var oppmerksom på at håndgangne menn «er vinnesyke og fulle av knep til å tynge kotkarlen». Han fikk en påminnelse om dette etter et bondeopprør på Opplandene på slutten av 1290-tallet som skal ha vært forårsaket av kongsmenns overgrep og hensynsløshet overfor allmuen. Et vedvarende problem i Håkon Vs kongstid var at sysselmenn og lensmenn inndrev bøter uten lov og dom, tusket til seg bestikkelser for å fremme noens sak og hindre andres, og selv nektet å svare for loven når det ble klaget på deres fremferd.