Ny rettskrivning fastsatt ved kongelig resolusjon i 1917 gjaldt begge skriftspråkene og skulle skape mer konsekvens enn reformen i 1907. Som 1917-reformens hovedtrekk gjaldt stor valgfrihet tilnærming mellom de to målene. Hunkjønnsformer med -endelse var en talemålsform som nå kom inn i skriftspråket, og formene «kua», «geita», «onna» var obligatoriske, mens andre ord fikk valgfritt kjønn: «klokka» eller «klokken». I landsmålet ble en del stumme bokstaver fjernet, så ble «hei» og ble «glo».