Både i samtida og for ettertida var likevel Lennox mest kjent som romanforfatter. Den mest interessante av romanene hennes er nok fra 1752. Den kvinnelige hovedpersonen likner sitt mer berømte spanske forlegg ved at hun har forlest seg på gamle romaner, og går ut i verden i den tro at virkeligheten er som dem. Ikke på ridderromaner, men på barokke franske 1600-tallsromaner. Slik lektyre var fortsatt utbredt blant bedrestilte unge damer, og romanen advarer mot hvor galt det kan gå dersom en ikke får en bedre forberedelse til voksenlivet enn slik lesning kan gi. Det hører med til historia at hovedpersonen innser sine feiltakelser, og deretter viser seg å besitte både fornuft og handlekraft. Boka fikk god mottakelse hos toneangivende kritikere – Henry Fielding påstod endog i sin at den var bedre enn .