Etter den store katastrofen ved Gotland 26. juli 1566 hadde de allierte Danmark-Norge og Lübeck bare rester tilbake av den tidlige storslagne krigsflåten etter et tap på 15 skip og over 5000 liv i løpet av én natt. Den dansk-norske kongen Fredrik II var blitt tvunget til å utruste krigsflåten med ekstraordinære midler allerede i forveien, og katastrofen kunne ha blitt ulykkesbringende om det ikke var for den svenske admiral Klas Horns død i det samme året som tok pusten for godt ut av den svenske krigsflåten. Resten av krigsårene til sjøs var begivenhetsløst ettersom begge parter var meget utmattet og opptatt med å ruste ut nytt utstyr, hentet inn eller bygde nye skip, å kjøpe til seg skyts og krutt samt rekrutterte folk som høyst motvillig gikk med på å gå om bord på krigsskipene.