Religiøse interesser drev ham inn i en mystisisme som distanserte ham gradvis mer fra det kartesiske utgangspunktet. Han satte tenkning høyt over den fysiske virkeligheten; men det finnes en enda høyere virkelighet, like uendelig opphøyet over tenkningen, nemlig kjærligheten som en åpenbaring av Guds sjel. Den når vi ikke med vår tanke, men bare med vårt hjerte, vår kjensle. «Hjertet har sine beveggrunner som forstanden ikke griper.» Som dødelige kan vi ikke danne oss noe begrep om Guds uendelige vesen. Hans eksistens kan vi ikke bevise, men velge å tro på den. Om vi tenker oss at dette er som å inngå et veddemål, for eller mot denne tro, vinner vi alt om vi velger troen på Gud og han virkelig eksisterer, mens vi ingenting taper om han ikke eksisterer. Vi er derfor angivelig ukloke hvis vi ikke tror på ham.