Tibetansk buddhisme følger den generelle mahāyānalæren om at Buddha underviste i forskjellige lærdommer som ikke synes å harmonere; herav de forskjellige uoverenstemmelsene mellom de tidlige buddhistiske skolene eller såkalt «hīnayāna» (Theravāda, Sarvāstivāda, Pudgalavāda, Sautrāntika, etc.) på den ene siden og mahāyānaskriftene på den andre. Den følger som lærer at Buddha underviste i tre store sykluser som ble kalt «dreininger av dharmas hjul»: «Hīnayāna» er den første av disse dreininger, mādhyamika er den andre og yogācāra er den tredje og «høyeste lære». Tibetansk buddhisme er imidlertid sterkt preget av mādhyamika (den andre av «hjulets tre dreininger»), og den tolker sūtraen i lys av dette. Spørsmålet blir desto mer presserende ved at tibetansk buddhisme kombinerer elementer fra alle tre «dreininger», og derfor må forsvare tekstene samtidig som den må minimalisere indre konflikter mellom dem.