Dersom en cold reading-utøver snakker til en gruppe mennesker, kan vedkommende begynne enda mer diffust. Ofte begynner utøveren ved å stille spørsmål som «jeg får navnet Petter, eller Peter?», og vente på respons fra salen. Dersom noen i publikum svarer at deres far het Peter, har utøveren fått informasjon om at denne personens far er død, da han ble omtalt i fortidsform. Dermed kan utøveren si «din far, kan det stemme at han er død?». Får han ett «ja», kan han late som han har fått kontakt med en avdød person som heter «Peter». Det utøveren egentlig har gjort er å kaste ut et relativt vanlig navn, og satse på at noen i publikum kjenner noen ved det navnet. Når man omtaler personer, vil man som oftest avsløre om de lever eller er døde ved å bruke nåtidsform eller fortidsform, og dette benytter utøveren seg av. Ved å studere personen videre, kan utøveren gjøre flere kvalifiserte gjetninger. Dersom vedkommende i salen er ung, kan utøveren anta at den nevnte Peter selv døde relativt tidlig. Dersom personen i salen er tydelig rørt, kan utøveren anta at Peter har dødd relativt nylig. En kvalifisert gjetning, samt kjennskap til statistikker kan da være: «Jeg føler at Peter døde så alt for tidlig» og vente på respons, enten i form av svar, eller å lese ansiktsuttrykk og kroppsholdning. Så kan utøveren gå videre, og ved å si ting som «jeg kjenner smerte i brystregionen» kan vedkommende da referere til flere vanlige helsetilstander, slik som hjertesykdommer eller lungesykdommer. Ved å komme med en så upresis, men omfattende gjetning, er cold reading-utøveren ganske sikker på å få et treff, og gir dermed inntrykk av å inneha overnaturlige evner. Denne effekten forsterkes ofte av at vedkommende som blir lest husker gangene utøveren hadde rett, og glemmer de gangene utøverne tok feil, og at vedkommende gjerne ønsker at det skal være sant.