Hver beboer hadde her fri bolig, brensel, lege og medisiner samt kr. 1.80 i ukentlig «Pengeunderstøttelse». Institusjonen hadde god økonomi og mange beboere, mot slutten av 1600-tallet huset det 60–70 lemmer. I 1715 fikk De sjøfarendes fattighus en ny vedtekt som slo fast at minst en fjerdedel av beboerne skulle være menn. Med andre ord rommet huset en del kvinner, trolig var disse enker etter sjøfolk. I 1801 bodde det 50 kvinner og 19 menn der. Fattighuset rommet da flest "lemmer" av alle fattighus og lignende institusjoner i hele byen.