I begynnelsen av 1950-årene endte sosialdemokratene i en ideologisk usikkerhet om sin egen rolle i den nye velferdsstaten. I slutten av 1940-årene hadde partiet fått gjennomført flere nye sosialpolitiske reformer av en type der en gav generelle støttebeløp, fremfor behovsprøving. I midten av 1950-årene ble allmenn sykeforsikring innført, og sosialdemokratene var også tilhengere av et system med tilleggspensjoner der staten tok hånd om innbetalingene og foretok utbetalinger i forhold til hver ens egen inntekt. Gjennom en rådgivende folkeavstemning mente regjeringen å ha folkets støtte for en slik politikk.