Inmarsatproduktene deles normalt inn i tre segmenter som stiller forskjellige krav både til terminalene og til nettet: , som oftest har antenner som skal stilles på jorden og peiles mot den satellitten man ønsker å bruke. Der finnes også varianter som er optimerte til å bruke på kjøretøy i bevegelse. , som ut over krav om vanntetthet og lignende, også normalt krever antennesystemer som automatisk kan spore satellitten under skipets bevegelser i vannet. Inmarsat-C er en unntagelse ettersom det ikke bruker retningsbestemte antenner. , som er tilpasset luftfartens store sikkerhetskrav og som er beregnet til å virke ved høye hastigheter der dopplereffekten spiller inn på signaltransmisjonen.