Også den italienske ser ut til å stamme fra den engelske jiggen, men det ikke er klart hvordan overføringen skjedde. Det tidligste kjente eksempelet er tredje sats i Giovanni Battista Vitalis opus 4 fra 1668. Senere finner en ofte formen i sonater og concertos av Arcangelo Corelli, Giuseppe Tartini og Antonio Vivaldi. Den italienske giga går oftest i 12/8-takt med regelmessige åttendedeler i stedet for punkterte rytmer. Avsnittene er også regelmessige, harmoniene enklere enn i den franske varianten og imitasjoner er det svært lite av.