De første tiårene etter uavhengighetskrigen var den rådende israelske oppfatning at arabere bosatt i landområdene som staten Israel ble opprettet på dro frivillig eller på oppfordring fra arabiske ledere. Etter hvert som dokumentasjon fra hendelsene har blitt nedgradert og tilgjengelig for forskere har dette narrativet blitt utfordret, og det har siden blitt en bredere oppfatning også i Israel om at de fleste flyktet i reell frykt for sine liv eller ble fysisk jaget av israelske soldater. Det viktigste vendepunktet i dette narrativet kom da den israelske historikeren Benny Morris i 1987 ga ut boken som fikk stor internasjonal oppmerksomhet. I arkivmaterialet hadde han funnet dokumentasjon på at israelske soldater hadde begått krigsforbrytelser mot sivile palestinere, og at David Ben-Gurion og andre sionistiske ledere under de pågående krigshandlingene diskuterte muligheter for å «overføre» arabere ut av områdene som jødene hadde erklært sin nye stat på. Morris konkluderte likevel med at den voldelige fordrivelsen av palestinerne var et resultat av krigshandlingene, og at det ikke forelå indikasjoner på en overordnet plan for systematisk fordrivelse av arabere forut for uavhengighetskrigen. Morris har kritisert israelske styresmakter for å nekte å frigjøre alle dokumenter som kan kaste lys over hendelsene.