Tranströmers dikt er ofte bygd opp omkring en konkret – trolig sjølopplevd – situasjon som kan synes triviell, men som under tekstforløpet utvider seg til å romme dype psykologiske eller filosofiske innsikter. Han kan også bruke naturbilder på en symbolsk måte, som han gjør i , der naturkreftene koples til den spente situasjonen mellom øst og vest under den kalde krigen. Både i og i memoarboka (1993) bruker han opplevelser fra Runmarö, der han tilbrakte mange somre som barn.