For folkloristene innenfor den finske skole, som professor Christiansen tilhørte, var formålet med forskningen å finne sagnenes «urform». Metoden de brukte, kaltes den historisk-geografisk metode og besto i å ordne alle varianter av en sagntype etter alder og utbredelse. Ved å gjennomgå hele materialet mente de å kunne rekonstruere både urform, vandringsveier og forklare endringene underveis. En forutsetning for å denne metoden var at man kunne sortere sagnene i typer. Som et ledd i dette arbeidet laget Christiansen både en katalog over norske eventyr (1921) og katalog over norske vandresagn, i 1958, beregnet på internasjonal forskning. Han brukte standardtitler på engelsk.