Tettheten av galakser i den lokale superhopen avtar med kvadratet av avstanden fra superhopens sentrum som ligger nær Virgohopen. Dette antyder at hopen ikke har en tilfeldig fordeling. Generelt er det store flertallet av lysende galakser (over absolutt størrelsesklasse -13) konsentrert i et lite anttall galakseskyer (grupper av galaksehoper). 98 % finnes i de følgende ellefe skyer (angitt i synkende orden i forhold til antall lysende galakser): Canes Venatici, Virgohopen, Virgo II (sydlig del), Leo II, Virgo III, Crater (NGC 3672), Leo I, Leo Minor (NGC 2841), Draco (NGC 5907), Antlia (NGC 2997) og NGC 5643. Av de lysende galaksene i skiven finnes en tredjedel i Virgohopen mens resten finnes i Canes Venatici-skyen og Virgo II-skyen samt i den mer ubetydelige NGC 5643-gruppen. Også de lysende galaksene i haloen er konsentrert i et lite antall skyer (94 % i 7 skyer). Denne fordelingen viser at «det meste av romfanget utenfor det supergalaktiske plan er et stort tomrom». En analogi til den observerte fordelingen kunne vært såpebobler. Flate galaksehoper finnes der hvor boblene støter sammen og boblene selv er store, nesten kuleformet (med en diameter i størrelsesorden 20–60 Mpc) tomrom i universet. Lange trådaktige strukturer synes å være fremherskende. Et eksempel på det er Hydra-Centaurus-superhopen. Det er den superhopen som ligger nærmest den lokale superhopen og strekker seg fra en avstand på ca. 30 Mpc og ut til ca. 60 Mpc.