Traktatens artikkel 16 bestemte at begge lands konger umiddelbart skulle utstede proklamasjoner til innvånerne i de land som var avstått og «indbyde dem til med Rolighed at modtage deres nye Souverainers Tropper, som maatte komme ind i deres Land». I tråd med dette utstedte Frederik VI et åpent brev datert 18. januar 1814 om «Norges Afstaaelse til Sverrig». Men Sverige kunne foreløpig ikke sette militær makt bak verken danskekongens avståelse eller sin egen proklamasjon om maktovertakelse i Norge, som med stattholder Christian Frederiks velsignelse ble trykt i avisen den 5. mars. Han mottok 16. januar brev om at Kongen hadde avstått Norge og at danske sendebud var på vei til Kiel for å forhandle om vilkårene. Den 24. januar ankom brevet som informerte om Kieltraktaten og kongens avståelse av Norge til svensk suverenitet. Uten Kongens samtykke tok Christian Frederik til orde for norsk reisning mot unionsplanene. Han var formelt ikke lenger dansk stattholder, han tok rollen som norsk opprørsleder. Han mente gjennom sin arverett til den dansk-norske trone å ha rett til den norske trone. Den 7. februar mottok han brev med Frederik VIs samtykke til å sette i gang det norsk opprøret mot union med Sverige. Kiel-traktatens 28 artikler ble i sin helhet trykt i den 10. mars 1814. Ifølge artikkel 4 var kongeriket Norge «med fuld Eiendomsret og Souverainitet» avstått til den svenske konge, slik at det for framtiden skulle danne «et Kongerige forenet med det Svenske».