En ettermiddag, noen dager etter at de flyttet til byen var Laura og lillesøstera Carrie på skolen da en storm bygde seg opp. Læreren var nettopp kommet østfra og hadde, i motsetning til Laura og familien hennes, aldri opplevd en kraftig snøstorm før. Hun ga elevene tidlig fri, men før hun nesten fikk sagt takk for i dag, slo stormen til med tett snødrev og kraftig vind. Så å si alle elevene måtte bare gjette på hvor de var hen og gå i rekke, tett innpå hverandre, fordi ingen kunne se noen verdens ting. Man diskuterte og kranglet om hvilken retning man skulle gå i, men noe motvillige ble man til slutt enige og tuslet videre, inntil en av elevene bokstavelig talt gikk på veggen. Det viste seg at de var kommet inn i byens ytterste kvartal; hadde man gått noen få meter på den andre veien som ble foreslått, hadde man etter all sannsynlighet gått seg vill og i verste fall ikke overlevd. Dette var den site dagen på lenge som det ble arrangert skole. Dager etter bestemmer Charles og andre menn, blant annet Mr. Edwards (fra Det vesle huset på prærien) seg for å brøyte jernbanen mellom De Smet i Dakota og Tracy i Minnesota, fordi innbyggerne i De Smet og andre byer lenger vestover var avhengig av matvarer og andre ting som måtte sendes vestover med tog. Dette skulle vise seg å være en jobb som var forgjeves. Bare noen dager etter at de ble ferdige kom det en ny snøstorm. Slik fortsatte det, og etterhvert ble lagrene mindre og mindre og priesene høyere og høyere, både for mat, parafin og kull som man brukte for å fyre med og å få varme. Den siste gangen toget kommer i løpet av denne vinteren, er rett før jul.