Marin Sorescus dramatikk nærmer seg hovedsakelig temaet poetisk-parabolsk teater, i trilogien "Setea Muntelui de Sare". Dette kompilerer stykkene "Iona", "Paracliserul" og "Matca". «Paracliserul» illustrerer tragedien som kunstnerskaperen går gjennom, fortært av sin egen indre flamme som får ham til å følge hensikten sin. Noen ganger eksperimenterte forfatteren med samtidsteater, for eksempel i "Există nervi", historisk teater (i "A treia țeapă" og "Răceala") eller komedier, som "Vărul Shakespeare", som bruker den sorescianiske ikoniske ironien.