De realiteter som Gottfried introduserte i sin tekst var nye for hans samtid. Hans tenkning adskilte seg den idealisering av verden og menneskene som hans samtidige fremmet. For Gottfried synes det som om kulminasjonen av all lidelse og menneskelig svakheter gjennom mirakuløs og velsignet hjelp fra Gud ikke er en opplagt løsning. I hans tekst er det evnen til å holde ut og overkomme lidelsen og bitterheten som gjør menn og kvinner spesielle. Kun slike mennesker er det som han kaller , edle hjerter. Det kan ikke eksistere glede uten sorg. I sin fortelling om den store, rensende kjærligheten mellom Tristan og Isolde framviser Gottfried et storstilt eksempel på lykke og sorg til . Disse edle hjertene tar sorg og selv død på grunn av deres store kjærlighet.