Whitefields prekener ble høyt ansett for hans evne til å holde på sine tilhøreres entusiasme, og mange av dem som med hans brev og dagbøker ble utgitt i løpet av hans levetid. Hans dagbøker, opprinnelig ment for privat spredning, ble i smug utgitt av Thomas Cooper. Det fikk James Hutton til å utgi en versjon med Whitefields tillatelse. Overstrømmende og med et «altfor apostolisk» språk førte til mye kritikk og utgivelsen av dagbøkene opphørte etter 1741. Selv om Whitefield forberedte en ny utgave i 1744–45, ble de ikke utgitt før i 1938; og biografier på 1800-tallet viser til et tidligere manuskript som Whitefield utga i 1740, . Det skal ha dekket hans liv opp til hans ordinasjon. I 1747 utga han , som dekket perioden fra hans ordinasjon og til hans første sjøreise til Georgia. I 1756 ble en sterkt redigert utgave av hans dagbøker og selvbiografiske redegjørelser utgitt.