Hun hadde håpet å få styre riket sammen med Nero, og de første årene utøvet hun faktisk innflytelse på Neros regjeringsarbeid. Innflytelsen avtok kraftig over tid. Hun forsøkte så å få Claudius' sønn Britannicus som keiser, med det resultat at Nero lot han myrde. I år 59 lot Nero også sin mor drepe. Denne ugjerningen ble frem til begynnelsen av 1900-tallet sett på som utslag av en egenartet galskap som fremtrer hos enkelte mektige, cæsarisk galskap. Dette skulle være en spesiell form for hybris, stormannsgalskap og paranoia, som skal ha kjennetegnet enkelte romerske keisere. Senere er det fremkommet andre måter å se det på: Uttrykket betegner da ikke så meget en medisinsk tilstand, men snarere et knippe kjennetegn på en monark som er uegnet til sine høye oppgaver.