I perioden da Corot etter hvert hengav livet til kunsten, var landskapsmalingen på høyden og generelt delt i to leire: Den første – historiske landskaper av neoklassisistene i Sør-Europa som representerte den idealiserte utsikten av virkelige og ettertraktede områder befolket med antikke, mytologiske og bibelske figurer – og den andre – realistiske landskaper, som var mer vanlig i Nord-Europa, som stort sett var trofast til faktisk topografi, arkitektur og flora, og som ofte viste figurer med bønder. Ved begge tilfeller begynte landskapskunstnerne typisk med utendørsskisser og undermaling, og avsluttet med siste lag innendørs. De engelske landskapskunstnerne John Constable og J.M.W. Turner var meget innflytelsesrike for de franske landskapskunstnerne i det 19. århundre, som styrket tendensen til fordel for realismen til forskjell fra neoklassisismen.