Fra 1922 til 1930 arbeidet han for det statlige akademiet for kunstvitenskap (GAKhN), som bestyrer av kommisjonen for skjønnlitterær oversettelse. En tid var han også vikarierende bestyrer for underseksjonen for teoretisk poetikk. Det dannet seg en gruppe av filologer som holdt seg til presise metoder, hvor Jarkho deltok sammen med L. I. Timofejev, M. P. Sjtokmar og andre. Denne gruppen sto i motsetning til de såkalte «intuitivistene» (blant andre G. G. Sjlet) innenfor det samme akademiet, samt den bulgarsk-sosiologiske retningen innenfor litteraturvitenskapen. I denne perioden underviste Jarkho i fremmede språk ved forskjellige høyskoler, arbeidet for det øverste sovjetet for nasjonaløkonomi (VSNKh), oversatte middelaldersk og moderne litteratur (den karolingiske renessansen, , , , Molière, Goethes og Schiller. Samtidig skrev han flere hovedverk om litteraturteori: «Grunnlaget for formell analyse» (1927) og «Grensene for vitenskapelig litteraturvitenskap» (1925), samt en grunnleggende monografi om «Metodologien for en nøyaktig litteraturvitenskap», som først ble utgitt av M. I. Sjapir og hans kolleger i 2006.