Tidlig på 1800-tallet hadde forbedringene av jordbruksteknikkene økt utbyttet per landenhet mange ganger i henhold til tilsvarende i middelalderen. Til tross for at jordbruket ble mer rasjonelt forble jordbruket var den viktigste næringsvirksomheten, og var arbeidsintensivt og sysselsatte derfor størstedelen av befolkningen, noe som ble avspeilet i demografien. I begynnelsen av 1800-tallet bodde det i Storbritannia fortsatt flere mennesker på landsbygda enn i byene, men det endret seg raskt. Ved 1850 var kun 22 prosent av den britiske befolkningen sysselsatt i jordbruk, den minste andelen i verden. Den samme utviklingene skjedde senere i Norden og for Norge begynte flukten fra landsbygda rett før den andre verdenskrigen, og noe tidligere i Sverige, rundt 1930.