Først et århundre senere - i 1918 - la den britiske pattedyreksperten Reginald Innes Pocock merke til at spøkelsesaper hadde en nese som er tørr, slik de høyere apene har. Han foreslo å bruke Saint-Hilaires navn Strepsirhini for halvapene utenom spøkelsesaper, og å opprette en ny underorden Haplorhini («enkle nesebor») for en gruppe bestående av spøkelseapene og de høyere apene. Dette forslaget fikk lite gjennomslag, og Illigers systematikk var fortsatt i bruk fram til Pococks forslag ble tatt opp av den britiske anatomen William Charles Osman Hill i 1953. Siden den gang har vitenskapelig konsensus skiftet flere ganger mellom å bruke Illigers Prosimia og Simia (høyere aper) eller Pococks Strepsirhini-Haplorhini som inndeling. De fleste vitenskapelige arbeider presenterer gjerne mer enn én måte å dele inn primatene på. Selv om de fleste forskere er enige om slektskapsforholdene, er det ingen enighet om hvordan primatene best klassifiseres. Inndelingen i halvaper og høyere aper er imidlertid en enkel og praktisk inndeling, og den aller vanligste utenfor vitenskapelige arbeider.