I noen av de få intervjuene Gulbranssen gav mot slutten av livet, kommer han også selv inn på dette. I 1957 gjorde NRK ved Arthur Klæbo er sjeldent intervju med Gulbranssen, der Alfred Maurstad i tillegg leste utdrag fra bøkene. I intervjuet nevner Gulbranssen at han i starten savnet livet i Oslo, og at han ofte angret de første årene etter at han flyttet til Eidsberg. Han følte seg utenfor det aktive livet han hadde hatt i hovedstaden, men denne lengten tilbake ble med årene svakere, ettersom vennene der ble færre. Lite kontakt med disse vennene kan ha isolert ham og skadet inspirasjonen, til tross for at det var nettopp inspirasjon og nærhet til bondelivet han søkte ved å flytte ut på landet.