Disse lederne ble i praksis tiltalt for over én million drap. De tiltalte viste ikke anger og erklærte seg ikke skyldige. De holdt stort sett fast ved forestillingen om at de hadde gjort det rette, og ikke hadde gjort noe galt. Flere argumenterte som Ohlendorf, at de hadde fulgt ordre og at drapene var militært nødvendige. Gustav Nosske forsøkte å nekte for at han hadde noe med massedrapene å gjøre. Blobel, som hadde ledet massakren i Babij Jar, verken nektet for, eller forsøkte å rettferdiggjøre drapene. I rettssalen var fokus på hvordan folkemordet ble utført, i form av planlagt og systematisk utryddelse av jødene i de okkuperte områdene, og Einsatzgruppenes rolle i dette. Det var liten tvil om skyld, fordi de fleste tiltalte erkjente de faktiske forholdene i forhør eller i retten.