Det store gjennombruddet med en elektrisk motor ble demonstrert den 13. september 1838. Jacobi demonstrerte denne dagen anvendelsen av sin motor med så stor ytelse at den kunne drive en båt med skovlhjul på elven Neva. Båten var 8 m (28 fot) lang, og var lastet med sinkbatterier med en samlet vekt på 200 kg. Batteriene besto av 320 par plater og ble satt opp på båtens sider i egne beholdere. Båten hadde med 12 russiske tjenestemenn, holdt en fart på 2,5 km/h og gikk en rute på 7,5 km. Det vil si at motoren kunne yte rundt 300 W. Jacobi kjørte rundt i flere dager med båten. Det ble skrevet avisartikler om dette, og det ble blant annet nevnt at etter to til tre måneders drift var sinkforbruket 24 pund. Motoren besto av to sett med elektromagneter, åtte i hvert sett, hvorav det ene settet var fastspent og det andre var montert på et hjul. Strøm gikk fra batteriet til de roterende magnetene via en kommutator. Jacobis kommutator var bedre utformet enn Davenports og var svært lik den som ble utbredt senere. Dette var første gang en båt ble drevet av en elektrisk motor. Vekten av de mange batteriene gjorde imidlertid farkosten lite praktisk. Den russiske marinen var interessert i å utnytte Jacobis motor til fremdrift på sjøen, og vitenskapsakademiets komité for å studere Jacobis oppfinnelser ble ledet av admiral Adam Johann von Krusenstern.