Frankerriket ble angrepet første gang av vikinger i 799, seks år etter at vikingtiden startet med plyndringen av klosteret på Lindisfarne, og Karl den store var tvunget til å opprette et kystforsvar langs nordkysten i 810. Kystforsvaret slo tilbake et vikingangrep ved munningen i 820, som var etter Karl den stores død, men kystforsvaret greide ikke å stoppe de påfølgende angrepene fra danske vikinger i Friesland og Dorestad i 834. Det var ingen forbindelse mellom angrepene i 820 og 834, som også var begrenset i omfang, og de organiserte plyndringstoktene med vekselvise angrep langs begge sider av Den engelske kanal, tok ikke til før midten av 830-tallet. Vikingtoktene var ofte en del av maktspillet innen den skandinaviske adelen, og som hos andre folk som delte grense med frankerne, var danskene godt informert om den politiske situasjonen i Frankerriket; på 830-tallet og tidlig på 840-tallet dro vikingene fordeler av de frankiske borgerkrigene. Vikingene foretok mer omfattende plyndringstokt til Antwerpen og Île de Noirmoutier i 836, til Rouen i 841, samt til Quentovic og Nantes i 842.