Det var her Bhāviveka og skilte seg ut fra sine forgjengere. Bhāviveka brukte en positiv dialektikk og positive argumenter for å forklare at fenomenene i sin sanne natur er tomme og mangler egen eksistens (). Bhāviveka hevdet at kunne være gjenstand for positiv undervisning og praksis, og denne positive undervisning er . kan derimot ikke diskuteres, og i så måte er han i harmoni med . Ser man det slik, er det ingen konflikt mellom disse to standpunkter ( og ). De handler om forskjellige ting og utfyller hverandre.