Den lærde munken Maximos Planudes framstilte også en utgave av på 1200-tallet. Han la til en del dikt, slettet eller endret på mange av diktene han mente var altfor direkte eller obskøne. Hans utgave var den eneste som var kjent i vestlige Europa (hans egenhendige kopi, datert 1301, er bevart; den første utgaven basert på hans samling ble trykt i 1494) fram til 1606 da Claudius Salmasius fant en fyldigere samling i biblioteket i Heidelberg som var basert på Konstantin Kefalas. Kopien som Salmasius framstilte ble imidlertid ikke trykt før i 1776 da Richard François Philippe Brunck inkluderte den i sin . Den første kritiske utgave ble framstilt av Friedrich Jacobs i 13 bind i tiden 1794–1803, revidert utgave i 1813–17.