Den historiske Labarna dukket opp på den maktpolitiske scenen i løpet av første halvdel av det 17. århundre f.Kr., det vil si bare noen tiår etter Kanesjs fall helt mot slutten av det foregående århundret. På dette tidspunktet var deler av det sentrale Anatolia under kontroll av en hersker kjent som «Hattusilis bestefar», hvis navn ikke nevnes i det eksisterende kildematerialet, men bare omtales som farfaren til Hattusili I, Labarnas umiddelbare etterfølger på tronen. Kunnskapen om det politiske landskapet i denne perioden er svært begrenset, og man vet ingenting sikkert Labarnas rolle og posisjon i forhold til kongsmakten som Hattusilis bestefar representerte. Situasjonen bedrer seg imidlertid noe dersom man aksepterer Beals tidligere nevnte hypotese om at «den gamle kongen» og «kongens bestefar» i den omdiskuterte Zalpa-teksten er identiske med henholdsvis Labarna og Hattusilis bestefar. Foruten å indikere at «kongens bestefar» kontrollerte Hattusa og utøvde betydelig innflytelse i Zalpa, forteller Zalpa-teksten også at han utnevnte «den gamle kongens far» til herre over Hurma, noe som ifølge Beal betyr at Hattusilis bestefar gav denne byen i len til Labarnas far. Hvis dette er riktig, vil det si at maktbasen til Labarna og hans familie kan lokaliseres til regionen rundt Hurma, en by som lå øst for Kanesj og trolig var et senter for den delen av Kanesjs gamle elite som eventuelt hadde overlevd etter hjembyens fall.