LGE ble opprinnelig utviklet med hensyn på å identifisere områder i hjertet rammet av hjerteinfarkt. Sammenligning med histologiske analyser viser at den klarer å fange opp de skadede områdene med høy nøyaktighet. Methoden klarer også å fange opp ikke-iskemiske områder, ved utvikling av fibrose i tidligere stadier i ulike ikke-iskemiske pateologiske tilstander. Dette gjør at metoden også kan brukes i forhold til risikovurderinger. Forekomst av LGE har blant annet blitt brukt for diagnostisering og risikovurdering ved koronar hjertesykdom, hypertropisk kardiomyopati, dilatert kardiomyopati, myokarditt, Fabrys sykdom og amyloidose.