Slavefortellinger av slaver fra Nord-Amerika ble først utgitt i England på 1700-tallet, og disse ble snart hovedstrømmen i afroamerikansk litteratur. Slavefortellinger ble utgitt av abolitionister som kjempet i mot slaveri og ønsket lovgivning som forbød det. I løpet av den første halvdelen av 1800-tallet førte striden over slaveriet i USA til en følelsesladdet litteratur på begge sider av saken. I tillegg til fortellinger skrevet i førsteperson, kom det romaner som representerte slaverimotstandernes syn på saken. En av de mest kjente av disse var (1852) av Harriet Beecher Stowe. Den beskriver slaven Tom som forblir tro mot sin eier til tross for at han blir mishandlet. Samtidig skildres slavinnen Elizas flukt mot nord. Boken var en tendensroman som nådde millioner av lesere, og ble innflytelsesrik både i USA som Storbritannia. Den ga kraft til slaverimotstanderne i de amerikanske nordstatene og vekket et raseri mot sørstatene. President Abraham Lincoln karakteriserte Stowe en gang for kvinnen som startet alt. Motreaksjonen var såkalte anti-Tom-romaner skrevet av hvite sørstatsforfattere, blant annet William Gilmore Simms, som representerte det motsatte synet at slaveri ikke var ondt, men innstiftet av Gud som en del av naturens orden.