Det franske nederlaget på de Isle de France markerte slutten på de aktive britiske operasjonene og resulterte i at seks fregatter og over 200 kanoner falt i britiske hender, i tillegg til selve øya som fikk sitt opprinnelige hollandske navn Mauritius tilbake. Øye forble under britisk kontroll frem til den fikk sin selvstendighet i 1968. De britiske styrkene i regionen ble nedskalert, kommandoen ble overlatt til Beaver, som sendte skip for å eliminere franske havner på Madagaskar og på Seychellene. På grunn av tiden det tok å kommunisere mellom Det indiske hav og Europa, var den franske regjering fortsatt uvitende om øyas fall i februar 1811, da en eskadre med forsterkninger under François Roquebert, med nødvendige forsyninger for å reparere Hamelins eskadre, ble sendt til Det indiske hav. Eskadren ankom 6. mai og ble nesten involvert i kamper med en britisk styrke utenfor Grand Port, før de klarte å rømme over til den vestre delen av Det indiske hav. Da de gjorde en stopp på Tamatave på Madagaskar, ble den franske eskadren fanget av en britisk styrke under kaptein Charles Marsh Schomberg den 20. mai og led nederlag. Slaget om Tamatave var karakterisert av veldig lett vind, mye av dagen var det helt vindstille, med periodevise kamper når brisen økte.