Noen av verkene fremstår virkelighetsnære, men som regel abstraherer, minimerer og ekskluderer hun, «av og til så sterkt at man bare aner synsopplevelsen». På utstillingen i Galleri Dobloug i 1987 viste hun hun sin styrke som kolorist, med pasteller som ga «en fortettet tolkning av natur i skiftende stemninger, av og til lyrisk, av og til dramatisk, med fargen som det stemningsbærende element».