I 1682 ble han valgt til å representere den protestantiske siden i forhandlingene med den pavelig legat Nicolas Steno, biskop av Titiopolis, for gjenforening av kirkene. Han var tre ganger rektor ved Universitetet i Jena før han ble kalt av kurfyrste Fredrik III i 1694 som professor og midlertidig rektor ved det ny Universitetet i Halle. Hans hengivenhet til den lutherske ortodoksi fikk han i konflikt med noen av kollegaene, og den pietistiske bevegelsen gav han også problemer, så etter et år aksepterte han gladelig den kombinerte posisjonen som kapellan, superintendent og prest i Weimar – som han for øvrig kun holdt i noen få måneder før han døde.