Gerrards glossolalia nådde et høydepunkt på deres neste plate, . Særlig er «The Host of Seraphim» og «Orbis de Ignis», de to første sangene på platen, gode eksempler. Perrys «Severance» og «Ulysses» er også blant hans musikalske høydepunkt. På dette albumet er skillet mindre markant enn på forrige album, og musikken er her i ferd med å forlate også den nyklassiske stilen og skape et helt eget sound. På Aion blir imidlertid Dead Can Dance mer inspirert av europeisk middelalder. Albumets forside er hentet fra Hieronymus Boschs «Lystens hage», og sangene er enten inspirert fra eller faktisk direkte framføringer av musikk fra 1300-1500-tallet. Også her fungerte samarbeidet mellom de to godt, i hvert fall musikalsk. Særlig ble «Saltarello», en italiensk dans fra 1300-tallet, veldig populær.