Esmann var en av dem som sluttet seg til Herman Bang, og i 1880-årene tiltrakk seg oppmerksomhet som føljetongforfatter i avisene. Han gjorde sin debut i 1885 med , to noveller i en blasert og ironisk tone, og skrev et ti-talls skuespill som ble bemerket for sine store scentekniske finesser, blant annet (1892) og (1900). De fleste oppført på Det Kongelige Teater, de to siste ble også oppført i Sverige. I sin levemåte var Esmann helt frem til sin død, en typisk representant for «den københavnske boulevard-intelligens».