pere/sami_parallel huggingface dataset:
Det meste av helårsreindrifta i Norge er basert på relativ nærhet til havet, i områder hvor veksling mellom ulike klimasoner gir tilgang til alternative vinterbeiter, mens den sørligste reindrifta i Hedmark likner på skogsreindrifta i Sverige og Finland.
Eanas birrajagi boazodoallu Norggas lea vuođđuduvvon lagasvuhtii merrii, guovlluide gos iešguđetlágan dálkkádatguovllut molsašuvvet, go de leat iešguđetlágan dálveguohtumat. Lulimus boazodoallu Hedemárkkus sulastahttá ges vuovdeboazodoalu Ruoŧas ja Suomas.
4.3.2. Næringsøkonomisk oversikt
4.3.2. Ealáhusekonomalaš oppalašgovva
Denne oversikten tar utgangspunkt i de to årlige publikasjonene fra Reindriftsforvaltningen;
Dat oppalašgovva vuođuštuvvo dan guokte jahkásaš almmuheami Boazodoallohálddahusas;
Ressursregnskap for reindriftsnæringen og Totalregnskap for reindriftsnæringen.
Resursarehketdoallu boazoealáhusas ja Obbalašrehketdoallu boazoealáhusas.
Ressursregnskapet er en årlig rapport om ressurssituasjonen i næringa og bygger for en stor del på reineiernes egne innmeldte opplysninger.
Resursarehketdoallu lea jahkásaš raporta ealáhusa resursadili birra ja stuora oassi lea huksejuvvon boazoeaiggádiid iežaset dieđihuvvon dieđuid vuođul.
Totalregnskapet er en årlig rapport om den økonomiske situasjonen i næringa og utgis av det partssammensatte Økonomisk utvalg som grunnlagsmateriale for reindriftsforhandlingene.
Obbalaš rehketdoallu lea jahkásaš raporta ekonomalaš dili birra ealáhusas ja olggosaddo seagáš áššáiosolaččain Ekonomalaš lávdegottis, mii lea vuođđomateriála boazodoallošiehtadallamiidda.
Presentasjonen av næringsøkonomien her er basert på sentrale data i hovedsak i tabellform.
Dát ealáhusekonomalaš ovdanbuktin lea čállon guovddáš dieđuid vuođul, mat eanas čájehuvvojit tabeallaid mielde.
Statistikken som presenteres, er ikke helt fullstendig.
Statistihkka mii almmuhuvvo ii leat áibbas ollislaš.
Delvis skyldes dette at data ikke er registrert, og delvis skyldes det at de tallene som finnes, ikke er sammenliknbare.
Veaháš danne go dieđut eai leat registrerejuvvon ja veaháš danne go logut mat gávdnojit, daid ii sáhte buohtastahttit.
Jeg følger den offisielle regioninndelinga og har valgt å starte sørfra.
Čuovun dan almmolaš guovlojuogu ja lean válljen álgit lulde.
Figur 4.3 Reindrifta i Sør-Norge og Trøndelag (Økonomisk utvalg 2013:151).
Govus 4.4 Boazodoallu Lulli-Norggas ja Trøndelagas (Ekonomalaš lávdegoddi 2013:151)
4.3.2.1 Tamreinlagene i Sør-Norge
4.3.2.1 Boazosearvvit Lulli-Norggas
Tamreinlagene driver reindrift i sørnorske fjellbygder.
Boazosearvvit doaimmahit boazodoalu lulli-Norgga várregiliin.
Tamreinlagene har ei lang historie, dokumentert tilbake til 1780-åra (Bitustøyl 2013).
Boazoservviin lea guhkes historjá, duođaštuvvon gitta 1780-jagiide maŋos (Bitustøyl 2013).
Nå er det bare fire tilbake, med Jotunheimen som det sentrale området, men tidligere har drifta foregått over store deler av det sentrale sørnorske fjellmassivet.
Dál leat dušše njeallje vel báhcán Jotunheimenii, mii lea dat váldoguovlu. Ovdal gal doaimmahedje ealáhusa viiddis guovlluin dain guovddáš lulli-Norgga váriin.
«Den langt viktigaste perioden for tamreindrifta var perioden etter 1880, og i mange område, t.d. Hardangervidda, fram til midten av 1950-talet, i Setesdal så seint som til 1979 og Hol i Hallingdal til 1982» (op. cit.:60).
«Dat deháleamos áigodat boazodollui lei áigodagas maŋŋil 1880, ja máŋgga guovllus, oassi Hardangerduoddaris, gitta gaskamuddui 1950-lohkui, Setesdalas nu maŋŋit go 1979 ja Holas Hallingdalas gitta 1982 rádjái» (op. cit.:60).
Drifta utøves i hovedsak på statsallmenning, i noen områder også på sameier og privat grunn.
Ealáhus doaimmahuvvo stáhta oktasašmeahcis, muhtimat maiddái searveopmodagain ja priváhta eatnamiin.
Formelt er drifta basert på konsesjon fra LMD etter reindriftsloven.
Formálalaččat doaimmahuvvo ealáhus EBD konsešuvnnain boazodoallolága vuođul
4.3.2.8 Oppsummering Finnmark
4.3.2.8 Čoahkkáigeassu Finnmárkkus
Finnmark har som nevnt de klart beste naturgitte vilkårene for reindrift innenfor Norges grenser.
Finnmárkkus lea, nugo namuhuvvon, dat buoremus lunddolaš eavttut boazodollui siskkobealde Norgga rájiid.
Fattig berggrunn med gode lavbeiter og tørt og kaldt vinterklima med lite snø gir stabile og sikre vinterbeiter i innlandet, mens næringsrik berggrunn i fjellområdene på øyer og halvøyer gir frodige sommerbeiter.
Doppe lea asehis álbmás eananvuođđu, gos leat buorit jeageleatnamat ja galbma dálvvit unnán muohttagiin, mii dagaha dássedis ja sihkkaris dálveguohtumiid siseatnamis, seammás go sulluin ja njárggain leat rássás šattolaš ja álbmás eananvuođut váriin, gos leat ruonas geasseguohtumat.
Paradoksalt nok har dette i løpet av de siste førti årene vist seg å gi opphav til et betydelig problem.
Paradoksa dás lea ahte dan maŋemus njealjelot jagis lea čájehuvvon ahte lea addán vuolggasaji mealgat stuorit váttisvuhtii.
På 1960-tallet var det klart overskudd på vinterbeite på Finnmarksvidda.
1960-logus lei ollu eambbo dálveguohtoneana go dárbbašuvvui Finnmárkku duoddaris.
Store områder inn mot finskegrensen var ubenyttet, og det var godt rom mellom vintersiidaene, se også figur 4.21 og den videre utviklinga fram mot årtusenskiftet.
Viiddis guovllut lahka Suoma ráji eai geavahuvvon ja lei buorre sadji dálvesiiddaid gaskkas. Geahča maiddái govus 4.21 ja movt dat rievddai gitta jahkeduhátmolsumii.
Figur 4.29 viser regionaliserte reintall for Finnmark for hele etterkrigsperioden.
Govus 4.29 čájeha Finnmárkku boazologu guovlluid mielde čađa gaska maŋŋel soađi.
Vi ser at selv om reintallene i Polmak/Varanger har variert betydelig, er svingningene mye mer dramatiske i både Karasjok og Kautokeino.
Oaidnit ahte vaikko boazologut Buolbmágis/Várjjagis lea rievddadan ollu, de lea Guovdageainnus ja Kárášjogas eambbo dramáhtalaččat rievddadan.
For begge ble reintallet fordoblet i løpet av en 25-årsperiode og nådde historiske toppnivåer omkring 1990. Så avtok tallene raskt og ble halvert i løpet av en ti- til tolvårsperiode.
Goappaš guovlluin lassánii boazolohku beliin 25 jagi áigodagas ja bođii historjjálaččat eanemus dássái birrasiid 1990. Dasto njidje logut jođánit ja ealut unno beliin 10-12 jagi áigodagas.
Siden har reinflokkene igjen vokst raskt og nærmet seg de samme toppnivåene.
Dan rájes leat ealut fas lassánan jođánit ja lahkonan fas dan eanemus dási rádjái.
Det bemerkelsesverdige med utviklingsmønsteret i Karasjok og Kautokeino, og dermed på Finnmarksvidda, er derfor ikke at reintallene går opp og ned i lange sykluser, men (1) den uvanlig store variasjonen, og (2) at bunnpunktene i 2001 faktisk ligger høyere enn tidligere toppverdier.
Mearkkašanveara dán rievddadanminstaris Kárášjogas ja Guovdageainnus, ja nu maid Finnmárkku duoddaris, lea ahte boazologut eai lassán ja njieja guhkes áigodagaid, muhto (1) dat eahpedábálaš stuora rievddadeapmi, ja (2) dat vuolemus dássi 2001 leat baicca ollu eambbo go dat ovdalaš stuorimus árvvut.
Dette tyder på at reinbestanden på Finnmarksvidda nå varierer omkring dobbelt så høye nivåer som før.
Dát čájeha ahte boazolohku rievddada dál birrasiid beali stuorit dásis go ovdal.
Til sammenlikning er ikke de høyeste reintallene i Polmak/Varanger særlig mye høyere enn de høyeste på 1950-tallet (Tømmervik et al. 2009).
Go buohtastahttá Buolbmágiin/Várjjagiin de eai leat doppe dat alimus boazologut ollu eambbo go alimus lohku, mii lei 1950-logus (Tømmervik et al. 2009).
Det har altså skjedd en historisk endring som innebærer at beitegrunnlaget på Finnmarksvidda utnyttes langt mer intenst enn tidligere.
Lea historjjálaš rievdan dáhpáhuvvan, mii mielddisbuktá ahte Finnmárkku duoddara guohtonvuođđu ávkkástallo eambbo garraseabbo go ovdal.
Den åpenbare forklaringa på dette er at den teknologiske revolusjonen som begynte på 1960-tallet, hvor muskelkraft – fra rein og mennesker – ble erstattet med motorkraft fra snøskuter, bil, terrengkjøretøyer og helikopter, gjorde det mulig.
Oinnolaš čilgehus dása lea go teknologalaš revolušuvdna álggii 1960-logus, mas olbmuid ja bohccuid fámuid sadjái bođii mohtorfápmu muohtaskohteriin, biillain, meahccevuojániiguin ja helikopteriin.
Samtidig  som  kjøretøyene  ga  muligheter  for  både  økt  mobilitet  og  økt kontroll med reinflokkene, førte de samtidig til en kostnadseksplosjon (Tømmervik et al. 2009, Riseth 2000, 2009).
Seammás go mohtorfievrrut adde eambbo vejolašvuođa vánddardit ja lihkadit ja eambbo bearráigeahččat ealuid, de maid golut sakka lassánedje (Tømmervik et al. 2009, Riseth 2000, 2009).
Den samme revolusjonen gjennomsyret hele reindrifta i løpet av et par tiår, men påfallende nok har den ikke fått tilsvarende konsekvenser for beitetilpasninga i andre deler av Norge.
Seamma revolušuvdna báinnii olles boazodoalu moatti logi jagis, muhto lea mearkkašahtti ahte ii leat dat dagahan sullásaš váikkuhusaid guohtonheiveheapmái eará sajiin Norggas.
Polmak/Varanger representerer sammen med sørsamisk område de klareste kontrastene til Karasjok og Kautokeino.
Buolbmát/Várjjat ovddastit ovttas lullisámi guovlluid daid čielgaseamos kontrásttaid Kárášjohkii ja Guovdageidnui.
Der la begrensning i reintall og endret flokkstruktur grunnlaget for stabil og god økonomi, selv om denne til dels er svekket av rovdyrtap fra og med 1990-tallet.
Doppe lea boazolohku ráddjejuvvon ja eallostruktuvra lea rievdaduvvon, mat leat vuođđun dássedis ja buori ekonomiijai, vaikko lea ge hedjonan boraspirevahágiid dihte 1990-logu rájes.
Det er åpenbart at reineierne i disse områdene har valgt andre tilpasningsstrategier for å møte det nye kostnadspresset.
Lea čielggas ahte boazoeaiggádat dain guovlluin leat heivehan eará strategiijaid, vai nagodit dustet daid ođđa goluid.
Kontrastene viser seg som vi har sett foran, både i beitetilstand, slaktevekter, produksjon, tap og økonomi.
Kontrástat leat, nugo ovdalis leat oaidnán, sihke guohtondilálašvuođain, njuovvandeattuin, buvttadeamis, vahágiin ja ekonomiijas.
Samtidig som reintallene har økt, har slaktevektene gått ned både i Kautokeino og Karasjok, og har nå de siste årene ligget under de fastsatte normene for bærekraftig nivå.
Seammás go boazolohku lea lassánan, de leat maid njuovvandeattut njiedjan sihke Guovdageainnus ja Kárášjogas, ja leat daid maŋemus jagiid leamaš vuolábealde daid mearriduvvon norpmaid ceavzilvuođa dási ektui.
Tapene, særlig av kalv, har også vært høye de siste årene.
Vahágat, earenoamážiid miessevahágat, leat leamaš alladat daid maŋemus jagiid.
Tetthetene av rein i forskjellige deler av Finnmark er presentert i figur 4.30.
Man ollu bohccot leat eatnama ektui guđege guovllus Finnmárkkus lea čájehuvvon govus 30.
Figur 4.30 Tetthet av rein i Finnmark (Statens reindriftsforvaltning 2014:18)
Govus 4.30 Man ollu bohccot eatnama ektui Finnmárkkus (Stáhta boazodoallohálddahus 2014:18)
Figur 4.30 bekrefter at tettheten av rein i Polmak/Varanger er mer stabil enn i de andre underregionene.
Govus 4.30 duođašta dan ahte boazolohku eatnama ektui Buolbmágis/Várjjagis lea eambbo dásset go dain eará guovlluin Finnmárkkus.
Det totale beitepresset på Finnmarksvidda er stort, særlig i områder som brukes av flere reinbeitedistrikter under flytting mellom vinter- og sommerbeiter.
Dat obbalaš guohtondeaddu Finnmárkku duoddaris lea stuoris, earenoamážiid guovlluin gos máŋga orohaga johtet gaskal dálve- ja geasseorohagaid.
I figur 4.20 har jeg vist at i Vest-Finnmark er det de indre distriktene, som ligger nærmest vinterbeiteområdene, som har størst reintetthet og de laveste slaktevektene, mens kystdistriktene gjennomgående har lavere reintetthet og høyere slaktevekter.
Govus 4.20 lean čájehan ahte OarjeFinnmárkkus leat dat siskkimus orohagat (naniorohagat), mat leat dálveorohagaid lagamusas, gos leat eanemus bohccot eatnamiid ektui ja gos leat dat geahppaseamos njuovvandeattut, seammás go riddoorohagain leat unnit bohccot eatnamiid ektui ja losit njuovvandeattut.
Det har ikke vært mulig å avdekke et tilsvarende mønster for Karasjok.
Ii leat leamaš vejolaš oaidnit sullásaš minstara Kárášjogas.
For Varanger/Polmak, derimot, viser gjennomgangen foran at slaktevektene har holdt seg innenfor normene, samtidig som produksjonen har holdt seg på et rimelig høyt nivå.
Várjjagis/Buolbmágis ges čájehit ahte njuovvandeattut leat bisson norpmaid siskkobealde, seammás go buvttadeapmi lea doalahuvvon alla dásis.
4.3.2.9 Helhetlig oppsummering
4.3.2.9 Obbalaš čoahkkáigeassu
Dette avsnittet oppsummerer en del av de viktigste poengene i den regionale gjennomgangen foran.
Dán oasis čoahkkáigeasán muhtin daid deháleamos čuoggáid maid lean dás ovdalis čađahan guovlluid mielde.
Figur 4.31 Reintallsutvikling – områdene sør for Finnmark
Govus 4.31 Boazologu ovdáneapmi – guovlluin lullelis Finnmárkku
(Statens reindriftsforvaltning 2014:20)
(Stáhta boazodoallohálddahus 2014:20)
Figur 4.31 viser at reintallet i Sør-Trøndelag/Hedmark er nokså stabilt, mens det svinger en del i Nord-Trøndelag og nokså mye i Troms og Nordland.
Govus 4.31 čájeha ahte boazolohku Lulli-Trøndelagas/Hedemárkkus lea oalle dásset, seammás go boazolohku eambbo rievddada Davvi-Trøndelagas ja oalle ollu Tromssas ja Nordlánddas.
Figur 4.32 Gjennomsnittlige kjøttinntekter pr. rein.
Govus 4.32 Gaskamearálaš biergosisaboađut juohke bohcco nammii.
Produksjon pr. rein (Økonomisk utvalg 2013:22)
Buvttadeapmi juohke bohcco nammii (Ekonomalaš lávdegoddi 2013:22)
Figur 4.32 viser at det er store forskjeller i produktivitet og kjøttinntekter pr. rein i Norge.
Govus 4.32 čájeha ahte Norggas leat stuora erohusat buvttadeami ja biergosisaboađuid ektui juohke bohcco nammii.
Tamreinlagene er i en positiv særstilling.
Boazosearvvit leat positiivvalaččat earenoamáš dilis.
Polmak/Varanger og Sør-Trøndelag/Hedmark er også på et høyt nivå.
Buolbmágis/Várjjagis ja Lulli-Trøndelagas/Hedemárkkus lea maid alla dássi.
Videre har Nord-Trøndelag kommet under normen.
DavviTrøndelaga lea maid boahtán norpma vuolábeallái.
Troms, Nordland og Karasjok er enda lavere, mens de øvrige Finnmarks-sonene er meget langt nede.
Tromsa, Nordlánda ja Kárášjohka leat ain vuollelis dásis, ja dat eará johtolagat Finnmárkkus leat hui vuollin.
Figur 4.33 Gjennomsnittlige kjøttinntekter pr. siidaandel.
Govus 4.33 Gaskamearálaš biergosisaboađut juohke siidaoasi nammii.
Gjennomsnittlig reintall pr. siidaandel (Økonomisk utvalg 2013:21)
Gaskamearálaš boazolohku juohke siidaoasi nammii. (Ekonomalaš
Figur 4.33 viser at kjøttinntektene pr. siidaandel er høye bare i Polmak/Varanger og SørTrøndelag/Hedmark.
Govus 4.33 čájeha ahte biergosisaboađut juhke siidaoasi ektui leat dušše Buolbmágis/Várjjagis ja Lulli-Trøndelagas/Hedemárkkus.
Vi ser at noen av Finnmarks-sonene kommer opp mot et landsgjennomsnitt på grunn av et relativt høyt reintall i siidaandelen.
Oaidnit maid ahte muhtin johtolagat Finnmárkkus bohtet riikadássái, sivas go siidaoasis leat ollu bohccot.
Figur 4.34 Inntekter og kostnader pr. rein (Økonomisk utvalg 2013:54)
Govus 4.34 Sisaboađut ja golut juohke bohcco nammii (Ekonomalaš lávdegoddi 2013:54)
Figur 4.34 viser at det bare er tamreinlagene, Polmak/Varanger og Sør-Trøndelag/Hedmark som dekker, eller er i nærheten av å dekke kostnadene sine med kjøttinntekter, og at erstatninger spiller en meget viktig rolle i Nord-Trøndelag, Nordland og Troms.
Govus 4.34 čájeha ahte leat dušše boazosearvvit, Buolbmát/Várjjat ja Lulli-Trøndelaga/ Hedemárku mat gokčet, dahje measta nagodit gokčat, goluid biergosisaboađuiguin. DavviTrøndelagas, Nordlánddas ja Tromssas ges leat buhtadusat stuora ávkin ealáhussii.
Figur 4.35 Totale inntekter og kostnader per siidaandel (Økonomisk utvalg 2013:56)
Govus 4.35 Obbalaš sisaboađut ja golut juohke siidaoasi ektui (Ekonomalaš lávdegoddi 2013:56)
Figur 4.35 viser at de fleste Finnmarks-sonene har lite overskudd eller til og med negativt resultat pr. siidaandel, mens Polmak/Varanger og områdene sør for Finnmark har et middels eller stort overskudd.
Govus 4.35 čájeha ahte eanas Finnmárkku guovlluin lea unnán badjelbáza dahje vel negatiivvalaš boađus ge juohke siidaoasi ektui, seammás go Buolbmágis/Várjjagis ja guovlluin lullelis Finnmárkku leat gaskageardán dásis dahje lea stuora badjelbáza.
Etter denne gjennomgangen skal jeg søke å sammenholde resultatene mer med de teoretiske tilnærmingene og trekke inn økologiske og historiske faktorer i forklaringa av funnene.
Maŋŋil go lean dáid čađa mannan, de áiggun geahččalit buohtastahttit eambbo daid teorehtalaš lahkonemiid ja geassit sisa daid ekologalaš ja historjjálaš fáktoriid dan čilgehussii maid gávnnahan.
4.4 Analyse og vurdering
4.4 Analysa ja guorahallan
Som figur 1 illustrerer, er bærekrafta i reindrifta avhengig av både kritiske enkeltfaktorer og balansen mellom produksjonssystemet og det institusjonelle systemet.
Nugo govus 1 čájeha, de dárbbaša boazodoalu ceavzilvuohta sihke kritihkalaš ovttaskas fáktoriid ja balánssa gaskal buvttadanvuogádaga ja dan ásahuslaš vuogádaga.
På produksjonssystemsida står naturressursbasen, først og fremst beitekapasiteten, sentralt.
Buvttadanvuogádaga bealde leat luondduresurssat guovddážis, vuosttažettiin guohtonkapasitehta.
På den institusjonelle sida er man avhengig av både interne og eksterne institusjoner.
Ásahuslačča bealis dárbbaša sihke siskkáldas ja olgguldas ásahusaid.
Ikke minst vil balansen imellom dem kunne bli avgjørende.
Balánsa dán guovtti gaskkas sáhttá šaddat mearrideaddjin.
4.4.1 Områdene sør for Finnmark
4.4.1 Guovllut lullelis Finnmárkku
Tamreinlagene og reindrifta i Sør-Trøndelag har relativt sikre vinterbeiteforhold, mens NordTrøndelag er mer preget av kystklima.
Boazoservviin ja Lulli-Trøndelaga boazodoalus leat oalle sihkkaris dálveguohtoneatnamat, ja Davvi-Trøndelagas ges lea eambbo riddodálkkádat.
Som tallmaterialet påviser, er reindrifta i de sørligste områdene i utgangspunktet godt tilpasset produksjonsgrunnlaget med både optimalisert reintall og en optimalisert flokkstruktur, jf. figur 4.2. Tamreinlagene representerer lange tradisjoner i sørnorske fjellbygder.
Nugo logut čájehit, de lea boazodoallu dain lulimus guovlluin, gos lea buoremus vuođđu ja gos lea bures heivehuvvon buvttadanvuođđu optimaliserejuvvon boazologuin ja eallostruktuvrrain, geahča govus 2. Boazoservviin leat guhkes árbevierut Lulli-Norgga várregilážiin.
Mange av lagene har i perioder hatt samiske gjetere som læremestre og fått viktige impulser fra samisk kultur (Bitustøyl 2013).
Máŋgga searvvis leat sápmelaš guođoheaddjit leamaš oahpaheaddjin ja nu leat ožžon mávssolaš máhtu sámi kultuvrras. (Bitustøyl 2013).
Reindriftslovens § 8 gir gode muligheter for tamreinlag så lenge drifta ikke kommer i konflikt med villreinområder.
Boazodoallolága § 8 addá buriid vejolašvuođaid boazoservviide bargat bohccuiguin, nu guhká go ii čuoza goddeealuide guovllus.
Tamreinlagene kommer spesielt godt ut med høy produktivitet og lave tap.
Boazoservviin lea alla buvttadeapmi ja unnán vahágat.
Reindrifta i Trollheimen er på toppnivå innen samisk reindrift.
Sámi boazodoalus ges lea Trollheimen gos lea buoremus dássi.
Den er meget produktiv med meget høye slaktevekter.
Doppe buvttadit hui ollu ja leat lossa njuovvandeattut.
Innenfor det samiske reindriftsområdet var det reindrifta i SørTrøndelag/Hedmark, med Riast/Hylling som et førende distrikt, som gikk i spissen for produktivitetsrevolusjonen i reindrifta i Norge omkring 1980 (Riseth 2000, 2009).
Sámi boazodoalloguovlluin lei Lulli-Trøndelagas/Hedemárkkus, Riast/Hylling, geat álggahedje buvttadanrevolušuvnna Norgga boazodoalus birrasiid 1980 (Riseth 2000, 2009).
Dette området har som vi ser i gjennomgangen, fortsatt gode resultater, men har nå noe redusert produktivitet i forhold til tidligere på grunn av økende tap til rovdyr.
Dien guovllus leat ain dál buorit bohtosat, nugo leat maid oaidnán, muhto buvttadit dál veahá unnit go ovdal, go leat massigoahtán boraspiriide.
Sørsamisk reindrift sør for Stjørdalen har ei spesielt vanskelig historie.
Lullisámi boazodoalus lulábealde Stjørdala lea hui suivadis historjá.
Det politiske tilbakeslaget på slutten av 1800-tallet fikk særlig sterke virkninger her.
Politihkaš hejoheami dihte loahpageahčen 1800-logu čuzii garrasit guvlui.
For deler av denne regionen skyldtes det delvis at bruken av landområdene her nok ikke var like kontinuerlig som i mange andre områder.
Muhtin guovlluin dáppe ii sáhtán šat joatkit boazodoaluin nugo eará guovlluin, sivas go boandaservodat lei lassáneame váriid guvlui.
Men den viktigste årsaken var at bondesamfunnet var i ekspansjon opp mot fjellet, og at 1800-tallet var en meget nasjonalistisk epoke hvor bøndenes kår hadde stort politisk gjennomslag.
1800logus lei hirbmat našunalisttalaš áigodat, goas boanddain lei hui stuora dadjamuš politihkalaččat.
Samene i Trollheimen kom spesielt ille ut da Trollheimen ikke ble reinbeitedistrikt etter felleslappeloven og også ble rammet av tamreinforbud omkring forrige århundreskifte.
Sápmelaččaide Trollheimenis čuzii hui garrasit go Trollheimen ii šaddan boazoorohahkan oktasašsámelágas, ja doppe šattai gielddus bargat bohccuiguin birrasiid ovddit jahkečuođimolsuma.
Trollheim-samene hadde derfor lenge en høyst usikker tilværelse.
Trollheimen sápmelaččain lei danne guhká eahpesihkkaris dilálašvuohta.
På 1970-tallet fremmet villreininteresserte grunneiere sak mot reindrifta om beiteretten.
1970-logus manne godde berošteaddji eananeaiggádat diggái boazodoalu vuostá guohtonrivttiid dihte.
Høyesterett avsa i 1981 dom for at reineierne i Trollheimen ikke hadde selvstendig rett til å utøve reindrift på fremmed grunn.
Alimus riekti celkkii duomus 1981 ahte Trollheimen boazodolliin ii lean iešheanálaš riekti bargat bohccuiguin vieris eatnamiin.
I 1984 fremmet Regjeringa en egen lov (Trollheimen-loven) som ble vedtatt av Stortinget, og Landbruksdepartementet innvilget konsesjon for reindrift.
1984 ovddidii Ráđđehus sierra lága (Trollheimen-lága), maid Stuoradiggi ja Eanandoallodepartemeanta mearrideigga juolludit boazodollui konsešuvnna bargat bohccuiguin.
Selv om dette løste lovlighetsproblemet, er de formelle rammene for denne reindrifta ut fra en faglig vurdering fortsatt altfor trange og heller ikke sikre nok.
Vaikko diet čovddii váttisvuođaid lobálašvuođa dáfus, de leat dat formálalaš rámmat dán boazodoalus fágalaš árvvoštallama ektui ain hui gáržžit, eai ge leat doarvái sihkkarat.
Reindrifta i Trollheimen er veldrevet og burde få mulighet til å ekspandere og drive med et høyere reintall enn den har hatt etter avtaleverket de siste 30 år (Danielsen og Riseth 2010).
Boazodoallu Trollheimenis doaimmahuvvo bures ja berrešii oažžut vejolašvuođa viidánit ja lasihit boazologu, go dat maid leat sáhttán dahkat dan maŋemus 30 jagis (Danielsen og Riseth 2010).
Felleslappeloven og utredninger fra såkalte «Fjeldfinnkommisjoner» (Berg 1990), støttet av «vitenskapelige» teorier som gjorde samene til sene innvandrere i disse områdene (Jünge 2005), gjorde det også meget vanskelig for reindrifta innenfor reinbeitedistriktene å forsvare sine interesser mot bønder som ekspanderte og anla setervoller på reindriftas mest intensivt brukte sommerområder (melketrøer).
Oktasašsámelága ja guorahallamiin dan nu gohčoduvvon «Boazosápmelaččaid lávdegottis» («Fjeldfinnkommisjoner») (Berg 1990), maid “dieđalaš” teoriijat dorjo, dagahedje sápmelaččaid sisafárrejeaddjin, geat maŋŋil leat boahtán daidda guovlluide (Junge 2005). Diet maid dagahii váttisvuođaid orohagaide cakkadit iežaset beroštumiid boanddaid vuostá, geat lassánedje guvlui ja ásahedje geassesajiid boazodoalu eanemus adnon geasseguohtumiidda (livvasajiide).
Dette førte til sterk tilbakegang for denne reindrifta omkring forrige århundreskifte (Fjellheim 2012).
Diet mielddisbuvttii ahte diet boazodoallu manai ollu maŋos birrasiid ovddit jahkečuođimolsuma (Fjellheim 2012).
Reorganisering og nyorientering av reindrifta i Røros-området i etterkrigstida og fram mot 1980-tallet førte til stor produksjonsmessig og økonomisk framgang fra omkring 1980. Sørsamene var også førende i NRL i den avgjørende epoken da grunnlaget for den nye reindriftspolitikken med både hovedavtalen for reindrifta (1976) og ny reindriftslov (1978) ble lagt.
Go ođđasit organiserejedje ja ođđa čuvgejupmi šattai boazodoalus Plassje guovlluin maŋŋel soađi gitta 1980-lohkui, de ovdánedje ollu 1980-logu rájes buvttadeami ektui ja ekonomalaččat. Ledje ge lullisápmelaččat geat ovddas manne NBRas dan áigodagas go galge vuođđudit dan ođđa boazodoallopolitihka, go álggahedje boazodoallo váldošiehtadusa (1976) ja go ođđa boazodoalloláhka (1978) bođii.
Dette gjorde at de fikk en reindriftspolitikk som passet med deres driftsopplegg (Riseth 2000, 2009).
Dat dagahii ahte ožžo boazodoallopolitihka mii heivii sin doaibmanmállii (Riseth 2000, 2009).
Særlig utover 1990-tallet skulle det vise seg at selv om reindriftspolitikken, som sektorpolitikk, var vellykket i sørsamisk område, var vernet av reindriftsarealene fortsatt altfor svakt.
Earenoamážiid 1990-logus čájehuvvui ahte vaikko boazodoallopolitihkka, suorgepolitihkkan, lei bures mannan lullisámi guovlluin, de gáhttejuvvojedje boazoguohtoneatnamat ain hui hejot.
I Røros-området reiste grunneiere en rekke rettsaker på 1980- og 1990-tallet.
Plassje guovllus manne ollu eananeaiggádat diggái 1980- ja 1990-logus boazodoalu vuostá.
Reindrifta tapte flere av disse og fikk høyesterettsdommer mot seg med begrunnelser som undergrov reindriftas rettsstilling også innenfor reinbeitedistrikt.
Boazodoallu vuoittahalai máŋgga áššis ja ožžo Alimusriekteduomuid iežaset vuostá dainna ákkain mii goaridii boazodoalu rivttiid, maiddái siskkobealde iežaset orohagaid.
Ei endring av reindriftsloven i 1996 styrket reindriftas posisjon noe, men viktigere var en plenumsdom i Høyesterett (Selbudommen) som slo fast at reindriftas rettigheter skulle vurderes ut fra dens egne forutsetninger.
Rievdadeami mii bođii boazodoallolágas 1996 nannii boazodoalu sajádaga veahá, muhto Alimusrievtti plenumduopmu (Selbu-duopmu) lei buoret, mii celkkii ahte boazodoallo rievttit galge veardiduvvot iežaset eavttuid vuođul.
Presset fra rekreasjonssamfunnet er betydelig og øker over tid i relativt bynære områder (Lie et al. 2006).
Lea garra sisabahkken ja lea juoga mii ain lassána gávpogiid lahka servodaga lustadoaimmaid dihte (Lie et al.2006).
Nord-Trøndelag reinbeiteområde hadde fram til begynnelsen av 1990-tallet også meget gunstige produktivitetstall.
Davvi-Trøndelaga boazoguohtonguovllus ledje, gitta álggu geahčái 1990-logu, hui buorit buvttadanlogut.
Som følge av økende rovdyrstammer har distriktene nå høye, til dels meget høye, tap.
Sivas go boraspiret leat lassánan, de leat orohagain dál oalle ollu vahágat.
Dette har ført til at produksjonen er redusert fra meget høy til middels.
Dat lea mielddisbuktán ahte buvttadeapmi lea njiedjan alla dásis gaskageardán dássái.
Norges implementering av Bernkonvensjonen om ville dyr og planter skjedde også uten at reindrifta fikk innflytelse på dette.
Go Norga bijai johtui Bernkonvenšuvnna vilda elliid ja šattuid birra, de ii beassan boazodoallu dasa maidege váikkuhit.
Økende rovdyrstammer har medført betydelig økning av tap til freda rovdyr.
Boraspiriid lassáneapmi lea dagahan ahte masset ollu bohccuid ráfáidahtton boraspiriide.
Dette har fått størst utslag i Nord-Trøndelag og ført til markert nedgang i produktiviteten de to siste årtiene.
Eanemus dovdo dat Davvi-Trøndelagas ja lea mielddisbuktán čalbmáičuohcci unnit buvttadeami dan maŋemus moaddelogi jagis.
Rovdyrstatistikken er ikke så enkel å trenge inn i, og dokumentasjonskravene er også vanskelige å oppfylle, men reindriftsfaglige vurderinger tilsier at reindrifta i enkelte distrikter kan stå i fare for å kollapse fordi det tapes for mange produksjonsdyr (Danell 2010).
Boraspirestatistihkkii ii leat nu álki váikkuhit ja duođašteapmi maid ii leat álki. Boazodoallofágalaš árvvoštallamat ges lohket ahte muhtin orohagat sáhttet šaddat heaitit, go sii masset nu ollu njiŋŋelasaid (buvttadanbohccuid) (Danell 2010).
Nordland og Troms utgjør kjerneområder i regionen med ugunstig vinterklima (Tveraa mfl. 2007), og slaktevektmaterialet i næringsoversikten bekrefter oppsummeringen til Tveraa mfl. av at reinsdyrene i disse områdene utvikler mer robust kroppsstørrelse og høyere toleranse mot vanskelige vintre.
Nordlánda ja Tromsa leat dat guovllut gos ii leat nu buorre dálvedálkkádat (Tveraa m.fl.2007), ja njuovvandeaddomateriála ealáhuslistus maid duođašta daid čálliid čoahkkáigeasu, go bohccot dain guovlluin leat mihá stuoribut ja de cevzet maid buorebut goavvi dálvviid.
Gjennomgangen viser også at begge områder har redusert kalvetilvekst og produktivitet som følge av økte rovdyrtap.
Guorahallamat mat čájehit ahte goappaš guovlluin šaddet unnán miesit ja buvttadit unnán, sivas go masset nu ollu boraspiriide.
Begge områdene har også overskudd på barmarksbeitekapasitet (Reinbeitekommisjon 1967, Reinbeitekommisjon 2001).
Goappaš guovlluin lea liiggás guohtoneanakapasitehta (Boazoguohtonkommišuvdna 1967, Boazoguohtonkommišuvdna 2001).
Næringsoversikten foran viser til og med at minst ett distrikt ikke benyttes til reindrift.
Ealáhuslistu čájeha maid ahte unnimus okta orohat ii adno boazodoalus.
Dagens situasjon for den grenseoverskridende reindrifta mellom Norge og Sverige har vært uavklart i flere år.
Dálá dilli dan rádjerasttildeaddji boazodoalus gaskal Norgga ja Ruoŧa lea leamaš eahpečielggas juo máŋga jagi.
Den norsk-svenske reinbeitekonvensjonen av 1972 utløp i 2002 og ble rutinemessig forlenget med fem år i påvente av forhandlinger.
Dat Norgga-Ruoŧa boazoguohtonkonvenšuvdna, maid soabadalle 1972, nogai 2002. Vihtta jagi jotke ain doaimmaid nugo ovdal ge dahke, dan botta go vurde šiehtadallamiid.
En fagkommisjon la i sin innstilling i 2001 til grunn at den nye konvensjonen skal legge til rette for en økologisk, økonomisk og kulturelt bærekraftig grenseoverskridende reindrift.
Okta fágalávdegoddi celkkii 2001 ahte dat ođđa konvenšuvdna galgá láhčit dili vai dat rádjerasttildeaddji boazodoallu šaddá ekologalaš, ekonomalaš ja kultuvrralaš ceavzil.
Kommisjonen tok utgangspunkt i at når det er kryssende interesser på tvers av grensen, er det reindriftssamene selv som må inngå lokale avtaler, mens statene må bidra med et regelverk som gjør dette mulig (Pavall 2007).
Lávdegoddi oaivvildii ahte go goappašagain leat beroštumiid goabbat bealde ráji, de fertejit boazosápmelaččat ieža šiehtadit báikkálaš šiehtadusaid, ja stáhta ges ferte ráhkadit njuolggadusaid vai dat šaddá vejolažžan (Pavall 2007).
Etter dette har det vært gjennomført høringsrunder og forhandlinger mellom statene i to omganger; de siste ble sluttført i 2009. Konvensjonen ble undertegnet av begge statene i 2009, men ble ikke ratifisert.
Maŋŋil dán lea leamaš gulaskuddanáigodagat ja stáhtat leat šiehtadallan guktii, maŋemus loahpahuvvui 2009. Konvenšuvdna vuolláičállui goappaš stáhtain 2009, muhto ii ratifiserejuvvon.
Prosessen omkring det nye konvensjonsforslaget har vært meget vanskelig.
Konvenšuvdnaárvalusa proseassa lea leamaš hui váttis.
I påvente av den nye konvensjonen vedtok Norge i 2005 en lov som innebar en ensidig forlengelse av 1972-konvensjonen, mens Sverige har holdt seg til at uten konvensjon er det Lappekodisillen som gjelder.
Dan botta go vurde dan ođđa konvenšuvnna mearridii Norga 2005 ovttabeallásaš lága mii guhkidii 1972 konvenšuvnna, seammás go Ruoŧŧa ges lea dan oaivilis ahte go ii leat konvenšuvdna, de lea Lappekodicilla mii doaibmá.
Fraværet av en gyldig konvensjon har derfor fått ulike konsekvenser for norske og svenske reindriftssamer.
Go ii leat dohkkehuvvon konvenšuvdna doaimmas, de lea dat dagahan goabbat lágan váikkuhusaid sihke Norgga beale ja Ruoŧa beale boazosápmelaččaide.
Svenske reindriftssamer bestrider rettmessigheten av den norske loven av 2005 og har foretatt innflyttinger til Troms i strid med denne loven, mens norske myndigheter har foretatt tvangsutdriving, til og med fra områder som ikke er brukt av norske reindriftssamer (Lenvikhalvøya).
Ruoŧa boazosápmelaččat eahpidit rievttalašvuođa dan 2005 Norgga lágas ja leat joatkán johtit Tromsii lobi haga, dan lága ektui. Norgga eiseválddiid ges leat bákkuin vuojehan ealuid eret, vel dakkár guovlluin nai maid Norgga boazosápmelaččat eai ane (Ávgolatnjárga).
Det kunne umiddelbart virke som om svenske myndigheter støttet «sine» samer gjennom sin henvisning til at Lappekodisillen gjelder, men Sveriges forhandlingsleder 2003–2005 Lars Norberg har avslørt et mindre flatterende bilde.
Orru dego nu ahte Ruoŧa eiseválddit dorjo iežaset sápmelaččaid dás go oaivvildit ahte lea Lappekodicilla mii gusto, muhto Ruoŧa šiehtadallan ovddasteaddji Lars Norberg lea geažuhan ahte dat ii leat nu ovdamunni.
I konvensjonsforhandlinger i 2004 ble svenske reindriftssamer for første gang spurt om hva de mente.
2004 jerrojuvvui Ruoŧa boazodolliin vuosttaš geardde maid sii oaivvildedje konvenšuvdnašiehtadallamiid birra.
Spørsmålet var om de ville akseptere videre forlenging av 1972-konvensjonen.
Jearaldat lei áigo go viidásit dohkkehit guhkiduvvot 1972-konvenšuvnna.
Svaret ble et unisont nei.
Vástádus lei ovttajienalaččat ii.
Etter at Sverige sa nei til en forlenging, presenterte Norberg en strategi for at Sverige skulle kreve at svenske reindriftsamer fikk tilbake områder de hadde tapt i 1972. Kort tid etter dette ble den erfarne diplomaten løst fra sitt oppdrag (Norberg 2007).
Maŋŋil go Ruoŧŧa logai ahte eai áiggo guhkidit konvenšuvnna, ovdanbuvttii Norberg strategiija Ruŧŧii, mas Ruoŧa boazosápmelaččat galge gáibidišgoahtit ruovttoluotta guovlluid maid ledje massán 1972 konvenšuvnnas. Dakka maŋŋil dien, de šattai dat hárjánan diplomáhtta heaitit ámmáhis (Norberg 2007).
Sametingene i Norge og Sverige fikk i september 2012 sammen med Svenska Samernas Riksförbund og Norske Reindriftssamers Landsforbund som oppdrag fra norsk og svensk regjering å arbeide videre med å få til en norsk-svensk reinbeitekonvensjon som ivaretar alle parters rettigheter og interesser på en god måte.
Čakčamánu 2012 oaččuiga Norgga ja Ruoŧa Sámedikkit ovttas Ruoŧa Sámiid Riikabellodagain ja Norgga Boazosápmelaččaid Riikkaservviin ovddasvástádusa Norgga ja Ruoŧa ráđđehusain bargat viidásit oažžut fas Norgga-Ruoŧa boazoguohtonkonvenšuvnna, mii vuhtii váldá buohkaid rivttiid ja beroštumiid buori vuogi mielde.
En grenseoverskridende samisk arbeidsgruppe ledet av Sametinget i Norge la i mars 2014 fram forslag til en ny konvensjonstekst. Nå er det opp til de to statene å sørge for at 42 reinbeitedistrikter og samebyer endelig får ordnede forhold på tvers av riksgrensen.
Riikarasttildeaddji sámi bargojoavku, maid Norgga Sámediggi jođihii, buvttii ovdan árvalusa ođđa konvenšuvdnatekstii njukčamánu 2014. Dál lea dan guovtti stáhta duohken fuolahit ahte 42 boazoorohaga ja čearu viimmat ožžot fas ortnet dilálašvuođaid riikarájiid rastá.
4.4.2 Finnmark
4.4.2 Finnmárku
Finnmark omfatter pr. 2013 så mye som 73 % av all tamrein tilhørende norske statsborgere og har også fått det vesentlige av den offentlige oppmerksomheten som reindrifta får, inkludert myndighetenes oppmerksomhet.
Finnmárkkus ledje 2013 73 % buot bohccuin Norggas mat gullet Norgga stáhtaborgáriidda, ja lea maid eanas ožžon dan almmolaš fuomášumi maid boazodoallu oažžu, maiddái eiseválddiid bealis.
Som det også går fram av forrige delkapittel, har statens politikk med tanke på å regulere reintallet i Karasjok og Kautokeino vært fullstendig mislykket.
Nugo maid boahtá ovdán dan ovddit oassekápihttalis, de ii leat stáhta lihkostuvvan iežas politihkain oažžut boazologu unnut Kárášjogas ja Guovdageainnus.
Årsakene til dette er sammensatt.
Dasa leat máŋga siva.
Et grunnleggende problem er at det ikke forelå en helhetlig analyse av tilpasningssituasjonen for denne reindrifta da reformene fra slutten av 1970-tallet ble iverksatt.
Okta vuđolaš váttisvuohta lea ahte ii lean ollislaš guorahallan dán boazodoalu heivehandilálašvuhtii, go ođastumiid loahpageahčen 1970-logu álggahuvvojedje.
I praksis innførte man tiltak som i hovedsak var utviklet i dialog med sørsamisk reindrift, som foregår i en langt mindre skala og har en annen politisk historie (Riseth 2000, 2009).
Praksisas álggahedje doaimmaid mat ledje ráhkaduvvon ovttas lullisámi boazodoaluin, gos lea ollu unnit hivvodat ja lea áibbas eará politihkalaš historjá (Riseth 2000, 2009).
Situasjonen i Varanger/Polmak likner mer på den sørsamiske både gjennom at det er færre reineiere, og at de tidlig utviklet strategier som fokuserte både kalveslakt og økonomisk overskudd.
Dilli Várjjagis/Buolbmágis sulastahttá eambbo dan lullisámi málle, go doppe leat unnit boazoeaiggádat ja go sii áigá ráhkadedje strategiijaid mas barget dan ala ahte njuvvet eambbo misiid ja vai šaddá ekonomalaš badjelbáza.
En institusjonell analyse legger vekt på at endringene fra 1960- og 70-tallet, både den teknologiske revolusjonen og en større integrasjon i storsamfunnet, skapte et styringsbehov som reindriftas egne institusjoner ikke var sterke nok til å ivareta.
Ásahuslaš guorahallan deattuha ahte rievdamat 1960- ja 1970-logus, sihke teknologalaš revolušuvdna ja eambbo ovttaiduhttimin stuora servodagain, dagahedje eambbo stivrendárbbu, juoga maid boazodoalu iežas ásahusat eai nákcen dahkat.
Sommerbeitegrensning og et åpent landskap med få naturlige grenser og et stort antall reindriftshushold og siidaer gjorde også disse områdene ekstra sårbare for ekspansjon (Riseth &amp; Vatn 2009).
Geassesiidarájiid ja rabas viiddis eatnamat, gos leat unnán lunddolaš rájit, ja ollu boazodoallobearraša ja siidda, dahke maid daid guovlluid hui raššin viidáneapmái (Riseth &amp; Vatn 2009).
Når det gjelder Karasjok og Kautokeino, stimulerte tilskuddsordninger over reindriftsavtalen i praksis også til å investere i økt reintall (Riseth 2000, 2009, Hausner et al.
Kárášjogas ja Guovdageainnus ledje boazodoallošiehtadusa doarjjaortnegat veahkkin praksisas lasihit boazologu (Riseth 2000, 2009, Hausner et al.
Medforvaltningsorganene (områdestyrer og reindriftstyret), som alle hadde flertall av reineiere, fastsatte så vidt høye øvre reintall at reindriftsloven ikke bidro til å begrense reintallet på Finnmarksvidda på 1980-tallet.
Mielhálddašanorgánat (Guovllustivra ja Boazodoallostivra) – main ledje eanas boazosápmelaččat, mearridedje nu alla alimus boazologuid Finnmárkku duoddarii 1980-logus, ahte boazodoalloláhka ii veahkehan ráddjet daid.
Det er også en del av bildet at mange store reineiere og siidaer ikke ønsket restriksjoner (Karlstad 1998).
Okta oassi dán govas lea maid ahte máŋga bozolaš boazoeaiggáda ja siidda eai háliidan gáržžidemiid (Karlstad 1998).
Når reintallet likevel ble halvert i løpet av 1990-tallet, skyldes dette i stor grad noen meget vanskelige vintre.
Go boazolohku goitge njiejai 1990-logus, dáhpáhuvai dat dan dihte go ledje moadde goavvi dálvvi.
Stortingsmeldinga En bærekraftig reindrift (St. meld 28 (1991–1992)) evaluerte reindriftspolitikken og la opp til økt selvstyre i næringa.
Stuoradiggedieđáhus “Ceavzilis boazodoallu” (St. meld 28 (1991-92)) guorahalai boazodoallopolitihka ja adde eambbo iešstivrema ealáhussii.
På slutten av 1990-tallet stilte NRL krav om å få utredet en ny reindriftslov, i pakt med næringas egne behov.
Loahpas 1990-logu gáibidii NBR čielggadit ođđa boazodoallolága, boazodoalu dárbbuid ektui. Dien doahttaledje eiseválddit.
Lovkomiteen for utredning av ny reindriftslov bestod av et flertall av reindriftssamer og hadde en leder som nøt bred tillit blant reindriftssamene.
Ođđa boazodoallolága láhkalávdegottis ledje eanas boazosápmelaččat ja jođiheaddji lei geasa lei nanu luohttámuš boazosápmelaččaid gaskkas.
Utredninga (NOU 2001:35) ga siidainstitusjonen, som ble oversett i reindriftsloven av 1978, en sentral plass.
Čielggadeamis (NAČ 2001:35) adde siidadilálašvuhtii guovddáš saji, juoga maid 1978 boazodoalloláhka ii vuhtiiváldán.
Reinbeitedistriktene fikk i utgangspunktet ansvaret for å regulere reintallet gjennom å lage bruksregler.
Orohagat ožžo ovddasvástádusa mearridit alcceseaset boazologu go ráhkadit doaibmanjuolggadusaid.
Dette rimer godt med moderne fellesressursforskning som (jf. tekstboks 1) tilrår mest mulig selvstyre og begrenset myndighetsinnblanding.
Dat heive bures oktii dainna ođđaáigásaš oktasašresursadutkamiin (geahča teakstaboksa 1), mas eanemus lági mielde lea iešstivren ja mas ráddje eiseválddiid seaguheamis.
Videre var det omfattende kontakt og dialog mellom departementet, Sametinget og NRL i perioden mellom utredning og lovvedtak i 2007, og det synes å ha vært en rimelig samstemmighet om at man nå fikk en tjenlig reindriftslov (Gundersen &amp; Riseth, 2013).
Dasto lei ollu oktavuohta ja gulahallan departemeanttain, Sámedikkiin ja NBR dan áigodagas go barge guorahallamiin dasságo ođđa láhka mearriduvvui 2007, ja orru leamaš oalle ovttajienalašvuohta dasa ahte dál ožžo dohkálaš boazodoallolága (Gundersen &amp; Riseth, 2013).
Den nye reintallsveksten ga imidlertid ny næring til gammel frustrasjon for sentrale myndigheter, særlig fagkomiteen i Stortinget.
Go ođđasit boazolohku lassánišgođii, de lei guovddáš eiseválddiide, earenoamážiid Stuoradikki fágalávdegoddái, cuogga ovdalaš fuolastumiid fas boltut bajás.
Reintallet i Finnmark har blitt framhevet som det sentrale reindriftspolitiske spørsmålet i gjentatte stortingsdebatter helt siden 1980-tallet.
Finnmárkku boazolohku lea ovddiduvvon guovddáš boazodoallopolitihkalaš gažaldahkan máŋgii Stuoradiggedigaštallamiin 1980-logu rájes.
To statsråder, Sponheim (i 2005) og Brekk (i 2011), kom begge med medieutspill om tvangstiltak for å redusere reintallet.
Guokte stáhtaráđi, Sponheim (2005) ja Brekk (2011), celkkiiga media bokte ahte bággonjuovvandoaimmaiguin ferte unnidit boazologu.
Sannsynligvis hadde de behov for å verne seg mot kritikk fra Stortinget.
Jáhkkimis lei sudnos dárbu gáhttet iežaska Stuoradikki kritihka vuostá.
Det skulle imidlertid bli Riksrevisjonens rapportering som førte til at sentralmyndighetene i praksis skiftet politisk linje fra dialog til konfrontasjon.
Lei goitge Riikarevišuvnna raporteren mii dagahii ahte guovddáš eiseválddit praktihkalaččat rievdadedje politihkalaš linnjá gulahallamis konfrontašuvdnii.
Riksrevisjonen har avgitt to rapporter med temaet bærekraftig reindrift i Finnmark.
Riikarevišuvdna lea olggosaddán guokte raporta mas fáddán lea ceavzilis boazodoallu Finnmárkkus.
Den første (fra 2003) inngikk i behandlingen av ny reindriftslov, mens den andre (Riksrevisjonen 2012) kom etter at den nye loven var iverksatt og etter rask stigning i reintallene gjennom hele 2000-tallet og mangelfull oppfølging av nye vedtak om øvre reintall.
Vuosttážis (2003) bođii ovdán go galge meannudit ođđa boazodoallolága, ja dat (Riikarevišuvdna 2012) bođii maŋŋil go ođđa boazodoalloláhka lei doaibmagoahtán ja boazolohku lei jođánit lassáneame miehtá 2000-logu, seammás go ledje váilevaš mearrádusat bajimus boazologu ektui.
Ved Stortingets behandling i januar 2013 av Riksrevisjonens rapport stilte man departementet til ansvar med krav om å pålegge Reindriftsstyret å vedta forholdsmessig reduksjon av reintallet for en rekke distrikter og siidaer som ikke har utarbeidet lovbestemte reduksjonsplaner.
Go Stuoradiggi meannudii Riikkarevišuvnna raportta ođđajagimánu 2013, de gáibidedje ahte departemeantas galggai leat ovddasvástádus gáibidit ahte Boazodoallostivra mearrida heivvolaččat unniduvvon boazologu muhtin orohagaide ja siiddaide, mat eai lean ráhkadan láhkamearriduvvon unnidanplánaid.
Dette er blitt lojalt fulgt opp av departementet og Statens reindriftsforvaltning.
Dan leaba departemeanta ja Stáhta boazodoallohálddahus oskkáldasat dahkan.
Jeg skal her ta utgangspunkt i den siste av Riksrevisjonens to rapporter.
Dás áiggun geahčadit Riikkarevišuvnna guokte raportta.
Hovedfunnene i denne rapporten var følgende:
Váldogávdnosat dán raporttas leat čuovvovaččat:
1) Målet om en økologisk bærekraftig reindrift er fremdeles ikke realisert.
(1) «Mihttu oažžut ekologalaš ceavzilis boazodoalu ii leat vel olahuvvon.
Store deler av Finnmarksvidda er overbeitet, som følge av et for høyt reintall.
Stuora oassi Finnmárkku duoddaris lea guorban, sivas go leat badjelmeare ollu bohccot.
2) Det er fremdeles vesentlige svakheter i Landbruks- og matdepartementets styring for å nå målet om bærekraftig reindrift, selv om styringen er forbedret.
» (2) «Leat ain oinnolaš headjuvuođat Eanandoallo- ja biebmodepartemeantas stivremis, dan ektui movt joksat ceavzilis boazodoalu, vaikko stivren lea šaddan buoret.
Delmålet om økologisk bærekraft er operasjonalisert, mens delmålene om økonomisk og kulturell bærekraft ikke er tilstrekkelig operasjonalisert.
Oassemihttu oažžut ekologalaš ceavzilis boazodoalu gal lea doaimmahuvvon, muhto ekonomalaš ja kultuvrralaš ceavzilvuođa mihtuid eai leat doarvái doaimmahan.
3) Det er avdekket svakheter ved bruken av reindriftsloven og reindriftsavtalen for å sikre en bærekraftig reindrift. (Riksrevisjonen 2012:9)
» (3) «Lea čájehuvvon ahte boazodoalloláhka ja boazodoallošiehtadus leat báneheamit go galgá sihkkarastit ceavzilis boazodoalu» (Riikarevišuvnna 2012:9).
Videre viser man til at gjennomsnittlige slaktevekter og kjøttavkastning ikke er i samsvar med grenseverdiene i kriteriene for økologisk bærekraft, og påpeker at reintallet må reduseres med 20 prosent.
Revišuvnna mearkkašumiin cuiggodit man ollu lea eanan guorban ja čujuhit maid ahte gaskamearálaš njuovvandeattut ja biergobuvttadeamit eai olát ekologalaš ceavzilvuođa eavttuid rádjeárvvuid, ja mearkkašahttet ahte boazolohku ferte 20 proseanttain unniduvvot.
Revisjonen anser også at Stortingets mål ikke er realisert, og påpeker at den økonomiske situasjonen for reineierne i Finnmark er forverret. Videre sier revisjonen at det ikke er «mulig å vurdere om reindriften er økonomisk og kulturelt bærekraftig fordi målene ikke er tilstrekkelig operasjonalisert».
Revišuvdna oaidná maid Stuoradikki mihttu ii leat čađahuvvon ja čujuhit ahte Finnmárkku boazoeaiggádiid ekonomalaš dilli lea vearáskan ja dadjet maid ahte «ii leat vejolaš veardádallat leago boazodoallu ekonomalaš ja kultuvrralaččat ceavzil, go mihtuid eai leat doarvái bures doaimmahan».
I sine merknader til svakhetene i styringen peker revisjonen både på manglende avklaring av hvordan de folkerettslige forpliktelsene skal ivaretas, og hvordan konsultasjonsavtalen kan brukes bedre.
Stivrema váilivuođaid mearkkašupmái čujuha revišuvdna ahte sihke váilevaš čielggadeapmi movt álbmotrievttalaš geatnegasvuođaid galget vuhtiiváldit ja movt konsultašuvdnašiehtadusa sáhttá buorebut geavahit.
Det pekes også på at det er uheldig at departementet ikke har sørget for å realisere Reindriftsstyrets vedtak om øvre reintall.
Čujuhuvvo maid ahte ii leat nu buorre go departemeanta ii leat fuolahan ahte Boazodoallostivrra mearrádus alimus boazologu ektui ii leat čađahuvvon.
Når det gjelder reindriftsavtalen, peker revisjonen på manglende informasjon om tilskuddsordningenes effekter med hensyn til bidrag til å nå mål om bærekraftig reindrift.
Go guoská boazodoallošiehtadussii, de cuiggoda revišuvdna váilevaš diehtojuohkima doarjjaortnegiid váikkuhusaid ektui, go guoská dasa movt olahit ceavzilis boazodoalu mihtuid.
Riksrevisjonen mener prosessen med å få vedtatt bruksregler som skal avklare beitebruk og fastsette øvre reintall, har tatt for lang tid, og understreker også hvor viktig det er å fastsette bruksregler med øvre reintall for vinterbeitedistriktene.
Riikarevišuvdna oaivvilda ahte proseassa oažžut dohkkehuvvot doaibmanjuolggadusaid, mat galget čielggadit guohtongeavaheami ja mearridit alimus boazologu, lea váldán beare guhkes áiggi. Sii deattuhit maid man dárbbašlaš lea ahte dálveorohagaide mearridit doaibmanjuolggadusaid main lea alimus mearriduvvon boazolohku.
I tillegg peker man på at departementet må ta et tydeligere ansvar for å utarbeide reduksjonsplaner og gjennomføre reduksjonen.
Dasa lassin čujuhit ahte departemeanta ferte eambbo ovddasvástádusa váldit ráhkadit unnidanplánaid ja čađahit boazologu unnideami.
Riksrevisjonens anbefalinger var også i tråd med merknadene, og som nevnt har departement og Storting fulgt opp saken i tråd med det revisjonen har lagt opp til.
Riikarevišuvnna ávžžuhusat ledje mearkkašumiid mielde ja nugo namuhuvvon, de leaba departemeanta ja Stuoradiggi čuovvolan ášši nugo revišuvdna lea ávžžuhan.
Mine kommentarer til Riksrevisjonens vurdering og myndighetenes oppfølging er flersidig.
Mu kommentárat Riikkarevišuvnna árvvoštallamii ja eiseválddiid čuovvoleapmái lea máŋggabealat.
Det er ingen tvil om at revisjonens faktiske beskrivelse av beiteforhold og driftsøkonomi er korrekt.
Ii leat gal oba eahpádus ge revišuvnna duohta čilgehus guohtondilálašvuođa ja doaibmaekonomiija birra lea duohta.
Det er selvsagt også meget uheldig at myndighetene ikke har klart å følge opp sine egne vedtak, og at man ikke har vedtatt øvre reintall for de mest sårbare områdene, vinterbeitene.
Diehttelas ii leat veahá ge buorre go eiseválddit eai leat nagodan čuovvolit iežaset mearrádusaid, ja eaige leat mearridan alimus boazologu daidda eanemus hearkkimus guovlluide, dálveorohagaide.
Her stopper imidlertid også min enighet.
Dasa bisána ge mu ovttaoaivilvuohta.