pere/sami_parallel huggingface dataset:
De vant fram i retten, men tilsettingen ble likevel ikke omgjort.
Sii vuite dikkis, muhto virgáibidjan ii liikká rievdaduvvon.
Smått om senn ble det mer og mer klart at SOS kanskje ikke hadde livets rett.
Smávvážiid mielde čielgagođii ahte Sámi oahpaheddjiid searvi liikká ii dáidán ceavzit.
Det var nok av saker å ta fatt i, det var ikke det.
Áššit gal livčče leamaš vaikko man ollu, ii dien dáfus gal lean heahti.
Men små økonomiske ressurser ga lite spillerom.
Muhto go lei nu heittot ruhtadilli, de uhccán sáhtte bargat.
Osvald Guttorm tror likevel SOS hadde innflytelse og spilte en rolle i noen år midt på 1980-tallet.
Liikká jáhkká Osvald Guttorm ahte Sámi oahpaheddjiid searvi nagodii váikkuhit ja ahte das lei juogalágan doaibma muhtun jagiid gaskkamuttos 1980-logu.
– Vi fikk satt samiske skolesaker på dagsorden.
– Mii nagodeimmet oažžut sámi skuvlaáššiid áššelistui.
Vi var nok også med på å presse Norsk Lærerlag til å vie den samiske skolen større oppmerksomhet.
Ja mii leimmet suige maid fárus garrasit duvdimin Norgga oahpaheddjiidsearvvi, nu ahte dat šattai buorebut čalmmustahttit sámi skuvlla.
Tiden var nok inne til å gi stafettpinnen videre til lærerlaget i 1988, sier Osvald Guttorm, som med glede husker tilbake til den store entusiasmen som preget dette miljøet.
Dasto lei ge 1988:s áigi addit stafeahttasákki viidáseappot oahpaheddjiidsearvái, lohká Osvald Guttorm, gii iluin muittaša dan hirbmat movtta mii dien birrasis lei dalle.
– Folk gikk inn for oppgaven med liv og lyst.
– Olbmot barge duohta dáhtuin ja iluin.
De spurte ikke etter honorar, de var først og fremst opptatt av å ta et løft for den samiske skolen.
Eai sii jearran bálkkáid, sii beroštedje eanemusat das ahte sámi skuvla galggai loktejuvvot alit dássái.
Det var viktig, alle gode krefter trengtes, og kanskje kan vi ta litt av æren for at skolen i dag heldigvis er en annen enn den vi strevde oss igjennom, sier Osvald Guttorm.
Dat lei dehálaš, dasa dárbbašedje buot buriid fámuid, ja midjiide soaitá ge gullat veaháš gudni das go skuvla dál buorelihkus lea áibbas eará go dat man čađa mii ražaimet, lohká Osvald Guttorm.
Arne Nystad: – Tung kamp for alt samisk
Arne Nystad: – Lossat rahčat sámi áššiiguin
Arne Nystad (f. 1945) er oppvokst i Karasjok, der han har vært lærer i realfag ved Samisk videregående skole siden 1972.
Arne Nystad (r. 1945) lea bajásšaddan Kárášjogas, gos son lea bargan reálfágaoahpaheaddjin Sámi joatkkaskuvllas 1972 rájes.
I mesteparten av tida har han vært rådgiver og/eller inspektør og et år var han rektor.
Eanas áiggi son lea leamaš ráđđeaddi ja/dahje inspektevra ja son barggai rektorin ovtta jagi.
Han har hatt ei rekke tillitsverv i lærerorganisasjoner lokalt, på fylkes- og landsplan.
Sus leamaš ollu luohttámušdoaimmat oahpaheddjiid organisašuvnnain báikkálaččat ja fylkka- ja riikkadásis.
I en alder av 52 år fikk Arne Nystad endelig lære å skrive sitt eget morsmål, samisk.
Go Arne Nystad lei 52 jagi, de son viimmat beasai oahppat čállit iežas eatnigiela, sámegiela.
Karasjok-mannen har i hele sitt liv ivret for samisk språk og kulturs plass i skolen, i mange år var han også en sentral tillitsvalgt i lærerorganisasjoner.
Kárášjot-olmmái lea olles eallenáiggi áŋgiruššan oažžut sámegillii ja sámi kultuvrii saji skuvllas, ja ollu jagiid son lei maid guovddáš luohttámušdoaimmain oahpaheddjiidorganisašuvnnain.
Arne Nystad har vært ei vaktbikkje for det samiske i mange tiår hvor frontene har vært steile og fordommene og misforståelsene mange.
Arne Nystad lea logemat jagiid leamaš sámi áššiid váktabeana, dakkár áiggiid gos oaivilat ledje garrasit vuostálaga ja go ledje ollu ovdagáttut ja boasttu áddejumit.
Fornorskningen hadde mange tunge støttespillere, ikke minst i Karasjok.
Dáruiduhttimis ledje ollu nanu doarjjafámut, ii unnimustá Kárášjogas.
– Allerede da jeg var ung gutt på 60-tallet husker jeg min far Valdemar kunne si: – Husk Arne, vi må forsvare nynorsken med nebb og klør, de kjemper den samme kampen som vi samer gjør!
– Juo dalle go ledjen nuorra gánda 60-logus, muittán ahte Valdemar-áhččán sáhtii dadjat: – Muitte Arne, mii fertet ođđadárogiela bealuštit gaccaid bániid, danin go sii rahčet seamma soađis go mii sápmelaččat!
Våren 2012 møtte vi Arne Nystad på Samisk videregående skole i Karasjok.
Mii deaivvadeimmet Arne Nystadain giđđat 2012 Sámi joatkkaskuvllas Kárášjogas.
Helsa skranter, han er slagrammet og må støtte seg til en stokk når han tar oss med til kontoret.
Dearvvašvuođadilli ii leat nu buorre, sus leamaš gáldnanvihki ja ferte soppiin dorjjodit go bivdá min čuovvolit iežas kantuvrii.
Men hodet er fortsatt lynende skarpt, og han er ivrig opptatt med å skape nye samiske ord.
Muhto oaivvis gal ii leat mihkkege sivaid ja son dilihuddá bargat hutkat ođđa sámegiel sániid.
– Her er ei bok med matematiske ord på samisk, her er ei om byggfaglige ord. Hvorfor skal samer si, når det bør hete ovttamađodat på vårt språk?
– Dá lea girji mas leat matematihkkasánit sámegillii, dás leat ges huksenfágalaš sánit. Manne galget sápmelaččat geavahit sáni, go min iežamet gillii dat lea ovttamađodat?
spør Arne Nystad.
jearrá Arne Nystad.
De siste årene har han laget mange nye samiske ord. Arbeidet er banebrytende.
Son lea maŋemus jagiid hutkan ollu ođđa sámi sániid. Dat bargu lea dego ođđa geainnu huksen.
– Jeg er vel en erkekonservativ samepolitiker.
– Mun dáiddán leat dat albma dološ konservatiiva sámepolitihkkár.
Jeg mener at samer skal ha samme mulighet som andre til å bruke sitt morsmål.
Oaivvildan ahte sámiin galgá leat seamma vejolašvuohta go earáin beassat geavahit eatnigielaset.
Ikke bare på kjøkkenet, men også i skolestua og på arbeidsplassen.
Eai dušše gievkkanis, muhto maiddái skuvlastobus ja bargosajis.
Hvis vi mangler ord og uttrykk, blir samisk et fattigere språk med begrenset bruk.
Jus mis váilot sánit ja dadjanvuogit, de gefo sámegiella ja dan geavaheapmi gáržžiduvvo.
Samisk må være like oppdatert som andre nasjoners språk, da må vi først og fremst ha de ordene som et moderne samfunn trenger, påpeker Arne Nystad.
Sámegiella ferte seamma dásis ođasmahttojuvvot go eará našuvnnaid gielat, ja de mis fertejit ovddemustá gávdnot dat sánit maid ođđaáigáasaš servodagas dárbbašit, čilge Arne Nystad.
Han kan se tilbake på store endringer i skolen i samiske områder.
Son lea vásihan stuora nuppástusaid sámi guovlluid skuvllas.
Men det har krevd stor innsats å komme dit man er i dag.
Muhto lea gáibidan ollu bargonávccaid joavdat dohko gos mii dál leat.
Arne Nystad har tatt sin del av ansvaret.
Arne Nystad lea váldán iežas oasi dan ovddasvástádusas.
– Heldigvis tok mine foreldre seg råd til å la meg reise til gymnaset i Alta, forteller han.
– Buorelihkus suittiiga mu váhnemat diktit mu vuolgit Áltái gymnásii, muitala son.
Studiene fortsatte ved Universitetet i Bergen, der han tok hovedfag i fysikalsk kjemi.
Son jotkkii oahpuin Bergen universitehtas, gos logai fysikála kemiija váldofága.
I alle år etter har han vært knyttet til Samisk videregående skole i Karasjok.
Ja dan maŋŋá son lea čađat bargan Sámi joatkkaskuvllas Kárášjogas.
– For samisk ungdom var det et stort framskritt at vi fikk et videregående skoletilbud i Karasjok.
– Sámi nuoraide lei guhkes lávki ovddos go oaččuimet joatkkaoahppofálaldaga Kárášjohkii.
Først het skolen Karasjok gymnasklasser med samisk, forteller Arne Nystad.
Álggos lei skuvlla namma Kárášjoga gymnásaluohkát sámegielain (Karasjok gymnasklasser med samisk), muitala Arne Nystad.
De unge lærerne var fulle av entusiasme og pågangsmot.
Nuorra oahpaheddjiin lei stuora bargomokta ja sii ledje hui arvvohat.
De ønsket å bygge en samisk læreinstitusjon som skulle være noe mer enn en skole.
Sii hálidedje hukset sámi oahppoinstitušuvnna mii galggai leat veaháš eambbo go dušše skuvla.
Den skulle være en bauta, et signal til omverdenen om at det samiske var likeverdig med det norske, og det samiske måtte ha en framtid.
Dat galggai šaddat juogalágan muitocaggin, mearkan olggobeale máilbmái ahte sámivuohta lea dáruin seammaárvosaš, ja dat galggai čájehit ahte sámivuođas galgá leat boahtteáigi.
Dette skjedde i ei bygd med store motsetninger og intens dragkamp mellom det samiske og det norske.
Dat dáhpáhuvai dakkár gilis gos ledje stuora vuostálasvuođat, ja garra siskkáldas soahti sámi ja dáru gaskkas.
I årtier hadde Hans Rønbeck [1] vært en sterk forkjemper for norsk språk og kultur, han så ingen framtid for det stusselige samiske i et avansert velferdssamfunn.
Logiid jagiid lei Hans Rønbeck [1] juo garrasit soahtan dárogiela ja kultuvrra bealis, son ii oaidnán makkárge boahtteáiggi bás sámegielas ođđaáigásaš buresovdánan servodagas.
Rønbeck hadde mange hatter på, han var både politiker for Arbeiderpartiet, sentral byråkrat og trakk i trådene for veiutbygging, etablering av kraftlag og slakteri.
Rønbeckas ledje máŋggalágan gahpirat, son lei sihke Bargiidbellodaga politihkkár, guovddáš byrokráhtta ja son lei maid mielde stivremin geaidnohuksemiid, elfápmorusttega ja njuovahaga ásaheami.
Han hadde mange tilhengere, samer som nordmenn, og splittelsen i lokalsamfunnet kunne gå tvers gjennom familier og bygdelag.
Sus ledje ollu bealušteaddjit, sihke sápmelaččat ja dáččat, ja sierramielalašvuohta sáhtii báikkálaš servodagas leat bearrašiid ja giliservviid siskkobealde maiddái.
En student brente det norske flagget på brua på 17. mai i 1979.
Muhtun studeanta bolddii 1979:s Norgga leavgga šalddi alde miessemánu 17. beaivve.
Lærerne likte det de så, selv om flaggbrenningen var å gå over streken.
Oahpaheaddjit liikojedje dasa maid oidne, vaikko leavgaboaldimiin gal manne badjel ráji.
– Karasjok var ei slagmark, det var ei tung tid.
– Kárášjohka lei soahtešillju, lei lossa áigi dalle.
Vi måtte være tøffe for å våge å tro på det samiske, husker Arne Nystad.
Mii fertiimet garradit iežamet jus galggaimet nagodit ain oskut sámivuhtii, muittaša Arne Nystad.
– Heldigvis hadde vi en framsynt og klok rektor i Jon Eldar Einejord, fred over hans minne.
Buorelihkus lei mis guhkesjurddašeaddji ja jierbmás rektor, Jon Eldar Einejord-rohkki, ráfi su muitui.
Han fanget i 1974 opp at de hadde fått til noe som het Reformgymnas i Bodø.
Son oaččui 1974:s dihtosii ahte Budejjui lei ásahuvvon juoga mii gohčoduvvui Reformgymnas.
Det ble vår snarvei til å få Samisk videregående skole, plutselig hadde vi vår egen institusjon med samiske stempel!
Dat šattai midjiide njuolggogeaidnun oažžut Sámi joatkkaskuvlla, fáhkka lei mis min iežamet institušuvdna mas lei sámi steampil!
– Hvilken markering, hvilken seier!
Vuoi makkár mearka, makkár vuoitu!
forteller Nystad.
muitala Nystad.
Det som sto igjen var å lage et samisk innhold til skolen.
Dat mii lei barggakeahttá, lei oažžut skuvlii sámi sisdoalu.
Det var ikke gjort over natta, og det skulle ikke skje uten strid.
Dan ii sáhttán ijas bargat, iige dat dáhpáhuvvan áibbas riidduid haga.
– Vi var opptatt av at fag- og timefordeling måtte vie mye plass til det samiske.
– Mii stuorra beroštupmi lei ahte fága- ja diibmojuohkimis galggai biddjot ollu sadji sámi fáttáide.
Dette brøt med norsk tradisjon.
Dat lei dáru árbevieru vuostá.
Våre krav ble ikke alltid hørt, slett ikke.
Ja eai sii eisege álo beroštan min gáibádusain.
Vi var kanskje litt naive, og trodde at vi ville vinne raskere fram.
Soittii ahte leimmet menddo oktageardánat, geat jáhkiimet johtileappot ollet ovddos.
Ofte registrerte vi at kolleger og skoleledere uttrykte forståelse og velvilje i ord, men i handling skjedde det sørgelig lite, sier Arne Nystad.
Dávjá vásiheimmet ahte virgeguoimmit ja skuvlajođiheaddjit áddejedje ja dorjo min sániiguin, muhto daguiguin gal dorjo áibbas uhccán, muitala Arne Nystad.
Han husker 80-årene som ei hard brytningstid.
Son muitá 80-logu garra nuppástuhttináigin.
Så fort noen fremmet samiske krav, viftet noen med det røde flagget: – Er det en egen samisk nasjon dere vil ha?
Dalán go soames ovddidii sámi gáibádusaid, de seavvigohte soapmásat rukses leavggain: – Áigubehtet go sierra sámi našuvnna álggahit?
Folk krøp ned i skyttergravene og plaffet løs med ammunisjon bygd på fordommer og misforståelser.
Olbmot guokkardedje báhčinrokkiide ja beaškkuhedje bávkkanasaiguin maid duogábealde ledje ovdagáttut ja boasttuáddejumit.
– Vi var nok noen brusehoder, vi også.
– Gal mii ge leimmet ceaggásláganat.
Staten og Arbeiderpartiet var vår fiende.
Stáhta ja Bargiidbellodat ledje min vašálaččat.
Selvsagt fikk vi høre at vi var ekstremister, og bysamer, akademikere og svermere uten skit på nevene.
Diehttelas navde min ekstremistan ja gávpotsápmin, akademihkkárin, girddašeaddjin geain gieđat eai lean bargguin duolvan.
– Det rare var at i Kautokeino var Arbeiderpartiet vår medspiller, mens partiet var vår bitre fiende i Karasjok, sier Nystad.
– Lei maiddái imaš dilli, dasgo Guovdageainnus lei Bargiidbellodat min doarjja, muhto seamma bellodat lei min stuora vašálaš Kárášjogas, lohká Nystad.
Heller ikke i fagforeningen var det applaus for alle krav som ble rettet fra samiske medlemmer.
Ii fágasearvi ge doškon gieđaid buot gáibádusaide maid sámi miellahtut ovddidedje.
Striden sto både på fylkesplan og i landsorgansiasjonen.
Ledje riiddut sihke fylkadásis ja riikkaorganisašuvnnas.
Arne Nystad var medlem i Norsk lektorlag, som seinere blei omdøpt til NUFO og i 1993 sammen med andre lærerorgansiasjoner fusjonerte i det nye Lærerforbundet.
Arne Nystad lei Norsk lektorlag (Norgga lektoriid searvvi) miellahttu, mii maŋŋil gásttašuvvui NUFO:n ja 1993:s searvvai dat ovttas eará oahpaheddjiidservviiguin ođđa Oahpaheddjiidlihttui.
Nystad var medlem av et utvalg for samiske skolespørsmål som forbundet opprettet i 1993.
Nystad lei mielde lávdegottis mii barggai sámi skuvlagažaldagaiguin maid lihttu nammadii 1993:s.
Utvalget måtte slite for å få en posisjon i forbundet regionalt og nasjonalt.
Lávdegoddi ražai beassat posišuvdnii lihtus regionála- ja riikkadásis.
Arne Nystad ville løfte utvalgets status, og så for seg en egen avdeling for samiske lærere under forbundets paraply.
Arne Nystad dáhtui loktet lávdegotti árvvu, ja su mielas livččii Oahpaheddjiidlihtus galgan leat sierra sámi oahpaheddjiid lávdegoddi.
Avdelingen skulle holde sine årsmøter, velge sine tillitsvalgte og helst ha en egen representant i landsstyret.
Ossodat galggai lágidit sierra jahkečoahkkimiid, válljet ieš luohttámušolbmuid ja áinnas sis livččii galgan sierra áirras riikkastivrras.
– Jeg ville ha en samisk lærerleder, valgt av samer for samer.
– Hálidin sámi oahpaheaddjijođiheaddji maid sápmelaččat ieža válljejedje sámiide.
Det var galt at fylkesstyret i Finnmark skulle utpeke en representant for de samiske medlemmene, sier Nystad.
Lei boasttu vuohki ahte Finnmárkku fylkkastivra galggai nammadit sámi miellahtuid áirasa, lohká Nystad.
I flere år prøvde han å berede grunnen for å oppnå tilslutning til sin idé.
Son geahččalii máŋga jagi ráhkkanahttit vuođu dasa ahte oažžut doarjaga iežas jurdagii.
Han fremmet forslaget på landsmøtet i Haugesund i 2003.
Son ovddidii dan evttohusa 2003 riikkačoahkkimis Haugesunddas.
I forkant hadde han skult litt til Norsk lærerlag, som hadde gitt samene bedre representasjon.
Son lei ovdagihtii geahčastallan veaháš Norgga oahpaheddjiidsearvái, mii lei miehtan sámiide buoret ovddasteami.
Der satt Arnulf Soleng i sentralstyret, valgt av samiske lærere.
Doppe lei Arnulf Soleng guovddášstivrras, su ledje sámi oahpaheaddjit válljen.
– Det måtte da være helt naturlig at samiske lærere sjøl fikk velge sine tillitsvalgte!
– Orui leamen áibbas lunddolaš ahte sámi oahpaheaddjit ieža besse válljet iežaset luohttámušolbmuid!
Jeg mente at vi skulle bruke de samme valgdistriktene som ved valg til Sametinget, 13 distrikter over hele landet.
Oaivvildin ahte leimmet sáhttit geavahit seamma válgabiiriid go Sámediggeválggain, 13 biire miehtá riikka.
Mitt forslag ble fullstendig neglisjert, det ble tiet ihjel.
Muhto mu evttohusa gal eai váldán bealljáige, jávkadedje dan jávohisvuođain.
Vår leder, Helga Hjetland, overså det totalt, det ble ikke engang kommentert.
Min ovdaolmmoš, Helga Hjetland, badjelgeahčai dan oalát, dasa ii boahtán mearkkašupmi ge.
Det var mitt største nederlag, jeg var ikke engang verdig et kort tilsvar.
Dat lei mu stuorámus vuoittáhallan, eai atnán mu nu árvvus ge ahte livčče juo oanehaččat gillen vástidit ge.
Kanskje var vi ikke flinke nok.
Vejii ahte eat lean doarvái čeahpit.
Men det var en bitter lærepenge.
Muhto dat lei bahča oahppa.
Som et slags plaster på såret fikk vi et samisk utvalg i forbundet, forteller Arne Nystad.
Dan sadjái oaččuimet lihttui sámi lávdegotti, hávveloasttarin, muitala Arne Nystad.
– Det tok sin tid.
– Áiggi mielde gal.
Fylkesleder Sylvi Johnsen var lunken, vi har hatt mange heftige diskusjoner.
Fylkajođiheaddji Sylvi Johnsen lei loikkas, munnos leamaš ollu báhkka nákkáhallamat.
Vi ville at ting skulle skje hurtig, hun og andre krefter i fylkeslaget strevet for å holde oss ville hester i stramme tøyler.
Mii hálideimmet áššiid duvdit jođánit ovddos, muhto son ja eará fámut fylkasearvvis cipmo garrasit suittehiin, goahcat min, geat leimmet dego vildaheasttat.
Men så husker jeg at hun fikk reise til en FN-konferanse for urfolk rundt årtusenskiftet.
Muhto de muittán ahte son beasai vuolgit mátkkoštit eamiálbmogiid ON-konferánsii duhátjagimolsašumi áiggi.
Det tror jeg åpnet øynene hennes.
Gáttán ahte dat rabai su čalmmiid.
I hvert fall ble hun mye mer positiv etterpå.
Son šattai arvat eanet miehtemielalaš dan maŋŋá.
Og hun sydde seg kofte, tidligere ville hun bare være kven.
Ja son goarui alcces gávtti, ovdal lei son dáhtton leat dušše kveana.
Arne Nystad husker godt den langvarige striden med departementet rundt spørsmålet om elever med samisk som førstespråk skulle kunne velge å gå opp til eksamen i samisk som fremmedspråk.
Arne Nystad muitá bures dan guhkes áiggi riiddu departemeanttain mii guoskkai dasa ahte galge go oahppit geain lea sámegiella vuosttašgiellan beassat válljet sámegiela amasgiellan eksámena.
Departementet sto fast på at elevene selv måtte få velge hvilket nivå de ville ta eksamen i samisk på.
Departemeanta čuoččuhii garrasit dan ahte oahppit galge ieža beassat válljet makkár dásis sii dáhtto čađahit eksámena sámegielas.
Samiske lærere mente det var hull i hodet at elever som hadde samisk som førstespråk, skulle kunne ta eksamen i samisk på nivå tre.
Sámi oahpaheddjiid mielas lei áibbas jallodat diktit ohppiid geain lei sámegiella vuosttašgiellan čađahit sámegieleksámena goalmmát dásis.
– Vi tok dette også opp med fylket, som bare henviste til departementet.
– Mii ovddideimmet dan fylkii, mii dušše čujuhii departementii.
Vi kom ingen vei, det var et gedigent tap for oss, sier Nystad.
Mii eat joavdan gosage, dat lei midjiide hui stuora vuoittáhallan, muitala Nystad.
En annen stridssak var faget samisk kultur og språk, som ble tilbudt elever i språkblandingsområder og ute ved kysten.
Eará riidoášši lei sámegiella ja kultuvra -fága, mii fállojuvvui giellaseaguhusguovlluid ja riddoguovlluid ohppiide.
– Faget var verken fugl eller fisk, i hvert fall ikke språkundervisning.
– Dien fágas ii lean dáigá, ii lean goittot giellaoahpahus.
Vårt krav var et tilbud om undervisning i samisk språk, som etter hvert også ble resultatet, forteller Nystad.
Min gáibádus lei ahte galggai fállojuvvot čielga sámi giellaoahpahus, mii dađistaga maiddái šattai boađusin, muitala Nystad.
– Du har fått være med på en rivende utvikling i den samiske skolen, er du tilfreds med situasjonen i dag?
– Don leat beassan leahkit mielde dakkár áiggis gos sámi skuvla ovdánii ja nuppástuvai hui johtilit, leat go otná diliin duhtavaš?
– Heldigvis kom det tøvær etter den fryktelige tiden med hard fornorskning.
– Lihkus šattai fiertu maŋŋá dieid hirpmus garra dáruiduhttináiggiid.
Men ingen seier er vunnet for evigheten, vi må fortsatt være på vakt.
Muhto olmmoš ii vuoitte goassege vuoittu agálašvuhtii, mii fertet čađat leat gozuid alde.
Fortsatt er det mange uløste oppgaver i den samiske skolen, det er store mangler når det gjelder tilgang på lærebøker.
Ain leat ollu bargamušat sámi skuvllas mat eai leat čovdojuvvon, ain váilot ollu oahppogirjjit.
Jeg er opptatt av at vi samer skal se på oss sjøl som ett folk, som bor bak riksgrensene til fire ulike land.
Mu mielas lea hui dehálaš ahte mis sámiin lea diet dovdu ahte mii leat okta álbmot, mii ássá njealji riikka rájiid duohken.
Det er samer som eier Sápmi, ikke den norske stat, ikke den finske stat, ikke den svenske stat, ikke den russiske stat.
Sámit dat oamastit Sámi, ii ge Norgga stáhta, Suoma stáhta, Ruoŧa stáhta ii ge Ruošša stáhta.
Vi vil ikke blande oss inn i spørsmålet om det skal bygges ny havn i Grimstad.
Eat mii seagut iežamet dakkár gažaldagaide go ahte galggašii go huksejuvvot ođđa hámmán Grimstadii.
Men hvis det skal åpnes gruvedrift på Finnmarksvidda, vil vi ha et ord med i laget!
Muhto go lea ságas álggahit ruvkedoaimma Finnmárkku duoddariidda, de gal galgat mii beassat dadjat maid mii oaivvildit!
Vi har fått en delvis sjølråderett innenfor kultur- og skolepolitikk.
Mii leat muhtun muddui olahan iešmearrideami kultur- ja skuvlapolitihkas.
Men samer må stå med lua i hånden og tigge penger fra staten.
Muhto sápmelaččat šaddet ain čuožžut gahpergieđaid ja ánuhit stáhtas ruđa.
Uten en pengesekk, er sjølråderett ikke så mye verdt.
Ruhtaseahka haga ii leat iešstivrenrievttis beare ollu árvu.
Hvis det skal bli gruvedrift i Sápmi, må selskapene forplikte seg til å betale en avgift til samiske samfunn.
Jus ruvkedoaibma álggahuvvo Sápmái, de galget ruvkefitnodagat geatnegahttojuvvot máksit divvaga sámi servodahkii.
Og alle avgiftene fra jakt og fiske i våre områder, hvorfor skal de tilfalle den norske stat?
Ja manne galget buot min guovlluid bivdin-ja guolástandivvagat mannat Norgga stáhtii?
Det er våre ressurser, vi får for lite igjen.
Dat leat min riggodagat, midjiide báhcá beare uhccán.
Så alt henger sammen, skolepolitikk og rettigheter, vi har nok fortsatt en lang vei å gå, sier Arne Nystad.
Dasto lea ge nu ahte buot gullá oktii, skuvlapolitihkka ja vuoigatvuođat. Mis dáidá ain guhkes geaidnu vázzit, loahpaha Arne Nystad.
Sylvi Johnsen (f. 1956) fra Børselv i Porsanger har vært en sentral fagforeningsleder for lærere i Finnmark.
Sylvi Johnsen (r. 1956) lea eret Bissojogas Porsáŋggus ja leamaš guovddáš fágasearvejođiheaddji oahpaheddjiide Finnmárkkus.
Hun er mangeårig leder av Lærerforbundets og Utdanningsforbundets fylkeslag.
Son lea ollu jagiid leamaš Oahpaheddjiidlihtu ja Oahppolihtu fylkaservviid jođiheaddjin.
Johnsen gikk fra fagforeningsvervet til stillingen som rektor ved Lakselv videregående skole/Leavnnja joatkkaskuvla, en skole som har 200 elever på fem studieretninger.
Johnsen heittii fágasearvvi virggis ja álggii rektorin Leavnnja joatkkaskuvlii. Dan skuvllas leat 200 oahppi ja vihtta lohkansuorggi.
Sameflagget står litt bortgjemt øverst og bak på ei bokhylle.
Sámeleavga lea veaháš čihkosis badjin girjehildus.
Sylvi Johnsen klatrer lett opp på en stol og tar ned flagget for å sette det midt på kontorpulten.
Sylvi Johnsen gizzula geahppasit stuolu ala, faŋáda leavgga ja bidjá dan guovdu kanturbeavddi.
Hun er rektor ved Lakselv videregående skole/Leavnnja joatkkaskuvla, og er glad for at det samiske omsider har fått en sentral plass i skoleverket.
Son lea Leavnnja joatkkaskuvlla rektor, ja lea ilus dan dihte go sámivuohta viimmat lea ožžon guovddáš saji skuvlavuogádagas.
Sylvi Johnsen har en lang fagforeningskarriere bak seg, først og fremst som Lærerforbundets mangeårige leder i Finnmark.
Sylvi Johnsenis lea guhkes fágasearveduogáš, ovddemustá lea son ollu jagiid leamaš Oahpaheddjiidlihtu jođiheaddji Finnmárkkus.
Selv har hun en blandet etnisk bakgrunn.
Sus alddis lea seagáš čearddalaš duogáš.
Moren snakket kvensk, faren gjorde seg forstått både på kvensk og samisk.
Eadni humai kveanagiela, áhčči gulahalai sihke kveanagielain ja sámegielain.
Familien bodde først i Børselv, men flyttet til Kongsfjord ved Berlevåg da Sylvi var lita jente.
Bearaš ásai álggos Bissojogas, muhto fárrejedje Strommavutnii Bearalvágis dalle go Sylvi lei unna nieiddaš.
Sylvi og søsknene ble norsktalende.
Sylvi ja su oarbinaččat leat dárogielagat.
– Kvensk var et skjellsord i Kongsfjord.
– Strommavuonas lea kveanagiella cielossátni.
Samisk ble aldri nevnt.
Sámegiella ii goassege namuhuvvon.
Vi ble kalt, og det var nedsettende ment.
Min gohčodedje, unohas oaiviliin.
Min eldste bror måtte banke seg til en slags verdighet.
Mu boarráseamos viellja šattai doarrut alcces juogalágan árvvu.
Det var tøffe tak for oss unge, husker Sylvi.
Lei garra dilli midjiide nuoraide, muittaša Sylvi.
I dag kan hun huske at hun reagerte på at samiske og kvenske barn ble så ille behandlet.
Son muitá dál ahte lávii atnit unohassan go sámi ja kveana mánáiguin láhttejedje nu hejot.
I skolegården fikk en elev en ørefik av en lærer, gutten hadde snakket kvensk til en medelev.
Okte attii oahpaheaddji muhtun bártnážii doaškka bealjevuollái danin go son humai kveanagiela muhtun eará ohppiin.
Når noen hadde gjort noe galt, falt skylden fort på en kven eller samegutt.
Go muhtun lei bargan juoidá boastut, de lei hui álki sivahallat muhtun kveana dahje sámi bártnáža.
– Det var fælt.
– Lei hirpmus.
Vi burde jo ha gjort opprør.
Mii livččiimet galgan čuožžilit ja vuostálastit.
Men det var slik det var på den tiden, forteller Sylvi.
Muhto nie han lei dien áiggi, muitala Sylvi.
Både hun og andre søsken spurte sine foreldre hvorfor de ikke fikk lære minoritetsspråkene.
Sihke son ieš ja su oarbinaččat jerre iežaset váhnemiin manne sii eai beassan oahppat unnitlogugielaid.
Foreldrene sa at de ville skåne barna, de skulle ikke få oppleve det samme som de hadde gjennomgått.
Váhnemat lohke ahte sii hálidedje suodjalit mánáideaset, sii eai galgan dárbbašit vásihit seamma maid sii ieža ledje šaddan muosáhit.
Selv om skoleopplevelsen ikke var den beste, ønsket Sylvi en framtid i skoleverket.
Vaikko skuvlavásáhus ii lean ge buoremus, de liikká hálidii Sylvi boahttevuođas bargat skuvllas.
Hun tok desentralisert lærerutdanning, og fortsatte på Statens lærerhøgskole for handel og kontor.
Son čuovui lávdaduvvon oahpaheaddjioahpu, ja jotkkii Stáhta gávpe-ja kánturoahpaheaddjiskuvllas.
Der ble hun medlem av Handelslærerlaget, og ble valgt inn i fylkesstyret.
Doppe son dieđihii miellahttun Gávpeoahpaheddjiidsearvái (Handelslærerlaget), ja válljejuvvui fylkastivrii.
Da Handelslærerlaget ble en del av det nye Lærerforbundet i 1993, ble hun fylkesleder i Lærerforbundet på heltid.
Dalle go Gávpeoahpaheddjiidsearvi šattai oassin ođđa Oahpaheddjiidlihttui 1993:s, de son álggii Oahpaheddjiidlihttui ollesáiggi fylkajođiheaddjin.
Lærerforbundet sto sterkt på de videregående skolene, men hadde også medlemmer fra grunnskolen.
Oahpaheddjiidlihttu lei hui nanus joatkkaskuvllain, muhto lihtus ledje maid vuođđoskuvllain miellahtut.
Lærerforbundet hadde engasjerte medlemmer fra skoler i samiske kjerneområder.
Oahpaheddjiidlihtus ledje hui berošteaddji miellahtut sámi guovddášguovlluid skuvllain.
De var pådrivere for at samisk skulle få en større plass i skoleverket.
Sii áŋgirušše oažžut sámi fáttáide stuorát saji skuvllain.
Striden sto om samiske fagplaner, timefordeling, læremidler og lærernes arbeidssituasjon.
Sámi fágaplánat, diibmojuohkin, oahpponeavvut ja oahpaheddjiid bargodilli ledje áššit mat dagahedje riidduid.
Samiske lærere var utålmodige.
Sámi oahpaheaddjit ledje dolkan vuordimis.
I Lakselv satt Sylvi Johnsen og tråkket på bremsepedalen, i hvert opplevde mange samiske medlemmer av Lærerforbundet det slik.
Sylvi Johnsen čohkkádii Leavnnjas ja duolmmui goahcanduolmmana, nu dovde goittot ollu Oahpaheddjiidlihtu sámi miellahtut.
Sylvi Johnsen er ikke helt enig.
Sylvi Johnsen ii mieđit ahte nu lei.
– Jeg var helt enig i at det var på tide å gi det samiske og kvenske større plass i skoleverket.
– Ledjen hui mielas dasa ahte lei áigi láhčit stuorát saji sámi ja kveana fáttáide skuvllain.
Det var høyst nødvendig å vitalisere samisk identitet, ikke minst blant de unge.
Lei áibbas dárbu ealáskahttit sámi iešdovddu, eandalii nuoraid gaskkas.
Samtidig måtte vi gå varsomt fram, framskrittene kunne ikke vinnes med sjumilssteg.
Muhto mii fertiimet seammás johtit várrogasat ovddos, ovdáneami eat sáhttán joksat stuora lávkkiiguin.
For det rådet skepsis blant mange foreldre, og det var viktig å ta skritt for skritt, sier Sylvi Johnsen.
Danin go eatnat váhnemat ledje eahpesihkkarat, ja lei dehálaš lávkkážiid mielde ovdánit, lohká Sylvi Johnsen.
Samisk opprør
Sámi stuimmiid
Innføring av samiske læreplaner var den saken som virkelig satte Lærerforbundet på en tøff prøve.
Sámi oahppoplánaid atnuiváldin lei ášši mii duođai bijai Oahpaheddjiidlihtu garra geahččalusaid sisa.
I 1997 sendte Kirke-, undervisnings- og forskningsdepartementet ut et forslag til samiske fagplaner for skolen på høring.
1997:s sáddii Girko-, oahpahus- ja dutkandepartemeanta sámi oahppoplánaid evttohusa gulaskuddamiidda.
En gruppe foreldre i Tana reagerte voldsomt på forslaget, som de mente ville føre til at elevene ble tapere i norsk.
Muhtun váhnenjoavku Deanus reagerii garrasit evttohuvvon plánaid vuostá, mat sin oaivil mielde bohte dagahit dan ahte oahppit bázahallet dárogielas.
Foreldrene krevde at forslaget måtte trekkes tilbake, de ønsket ikke å styrke det samiske i skolen.
Váhnemat gáibidedje evttohusa gessojuvvot ruovttoluotta, sii eai hálidan nannet sámivuođa skuvllas.
Tana-gruppen var svært aktiv i mediene og brukte de kontaktene de hadde for å vinne fram sentralt.
Deanu-joavku lei hui garas geavahit mediaid, ja geavahedje daid oktavuođaid mat sis ledje guovddáš eiseválddiiguin veahkkin oažžut doarjaga iežaset oidnui.
Plutselig fikk de også en støtte i Lærerforbundet.
Fáhkka doarjjui maiddái Oahpaheddjiidlihttu sin.
Forbundet sendte 5. oktober 1997 ut en pressemelding der de krevde at forslaget til samisk læreplanverk ble trukket tilbake.
Lihttu sáddii golggotmánu 5.beaivvi 1997 preassadieđáhusa mas gáibidedje ahte sámi oahppoplánaevttohus galgá gessojuvvot ruovttoluotta.
Nå hadde virkelig Lærerforbundet kastet bensin på bålet.
Dál gal lei Oahpaheddjiidlihttu duođas leiken bensiinna dollii.
Sylvi Johnsen var presset fra alle kanter.
Sylvi Johnsen dovddai garra deattu juohke guovllus.
Samiske medlemmer tordnet mot sin egen organisasjon, som de opplevde hadde dolket dem i ryggen.
Sámi miellahtut geavahedje garra sániid iežaset organisašuvnna vuostá, mii sin mielas fallehii sin sealggabealde.
Gode råd var dyre, og tiden var knapp.
Gos dál gávdnat rávvagiid, hui oanehis áiggis.
Konflikten ble utspilt på åpen scene, i finnmarksavisenes spalter.
Lei soahti rabas lávddi alde, finnmárkkuaviissain.
– Det stormet!
– Lei albma roassu!
Jeg hadde små unger, telefonen sto ikke, seint og tidlig måtte jeg forsvare, forklare og prøve å rydde opp i misforståelser.
Mus ledje smávva mánát, telefuvdna čuojai bisánkeahttá, šadden čađat bealuštit, čilget ja geahččalit čilget boasttu áddejumiid.
Vi kom uheldig ut.
Mis lei heajos vuolggabáiki.
Saken brant også i mitt hjerte.
Ášši bulii maiddái mu váimmus.
Men jeg visste at hvis vi gikk knallhardt ut, ville vi tape.
Muhto mun dihten ahte jus beare garrasit viggat soahtat, de vuoittahallat.
Det var om å gjøre å være litt taktiske også, framholder Sylvi Johnsen.
Lei hui dárbu máhttit maiddái taktihka geavahit, oaivvilda Sylvi Johnsen.
Forsøkene på å roe gemyttene hadde liten effekt.
Muhto lei unnán ávki viggat riidduid jaskkodahttit.
Anders Folkestad, leder i Lærerforbundet, måtte til Finnmark og stå skolerett for sine medlemmer.
Anders Folkestad, Oahpaheddjiidlihtu ovdaolmmoš, fertii vuolgit Finnmárkui gullat iežas miellahtuid cuiggodemiid.
Han var ikke den eneste som tok den lange turen fra Oslo til Sápmi.
Son ii lean áidna olmmoš gii dán áššis šattai vuolgit gitta Oslos Sápmái.
Statsråd Jon Lilletun stilte på møte i Lakselv.
Maiddái stáhtaráđđi Jon Lilletun searvvai čoahkkimii Leavnnjas.
Foreldregruppen ga seg ikke, de samiske lærerne var like utålmodige.
Váhnenjoavku ii vuollánan, ja eai sámi váhnemat ge vuollánan.
Striden var snacks for avisene i Finnmark.
Riidu lei vuodjagáhkkun Finnmárkku aviissaide.
Bitre medlemmer
Miellahtuin bahča dovdu
Trygve Guttorm, leder for Lærerforbundets lokallag i Karasjok, meldte seg ut av forbundet i protest.
Trygve Guttorm, Oahpaheddjiidlihtu Kárášjoga báikkálaš searvvi jođiheaddji, dieđihii eret lihtus čájehan dihtii iežas vuostehágu.
Utmeldelsen var også en reaksjon på at Lærerforbundet fratok Svein Lund vervet som leder av utvalget for samiske skolespørsmål i Lærerforbundet i Finnmark.
Su eretdieđiheapmi lei maid vuostálastin dasa go Oahpaheddjiidlihttu bijai Svein Lund eret lihtu sámi skuvlagažaldagaid lávdegotti jođiheaddjin Finnmárkkus.
Utvalget hadde utvist stor aktivitet, og valgte ikke alltid å gå tjenestevei for å fremme sine synspunkter.
Lávdegoddi lei leamaš hui doaimmalaš, ja válljii muhtun háviid earaláhkái go virggálašgeainnu mielde ovddidit iežas oainnuid.
Fylkeslederen og fylkesstyret mottok gjerne innspill fra utvalget, men satte ikke pris på at utvalget med Svein Lund i spissen gikk sine egne veier.
Fylkajođiheaddji ja fylkastivra gal áinnas dáhtui gullat lávdegotti oainnuid, muhto eai liikon dasa go lávdegoddi, mas Svein Lund lei njunnošis, manai su iežas geainnuid.
Svein Lund var også hovedtillitsvalgt for Lærerforbundet ved de samiske videregående skolene.
Svein Lund lei maid Oahpaheddjiidlihtu sámi joatkkaskuvllaid váldoluohttámušolmmoš.
Brevet fikk begeret til å renne over for ledelsen i Lærerforbundet.
Dat reive gal dagahii ahte Oahpaheddjiidlihtu jođiheddjiid gárri govddai badjel ravdda.
Svein Lund var blitt en torn i øyet for forbundsledelsen.
Svein Lund lei šaddan soađisin lihtu jođiheddjiid čalmmiide.
Først fikk han en skriftlig irettesettelse, og så vedtok fylkesstyret 6.6.1997: «Fylkesstyret har ikke lenger tillit til Svein Lund.
Álggos son oaččui čálalaš várrehusa, ja 6.6.1997 dagai fylkastivra čuovvovaš mearrádusa: «Fylkastivrras ii leat šat luohttámuš Svein Lundii.
Fylkesstyret anmoder derfor Svein Lund om å trekke seg fra sine tillitsverv i Lærerforbundet.»
Danin Fylkastivra ávžžuha Svein Lund geassádit buot su luohttámušdoaimmain Oahpaheddjiidlihtus.»
Svein Lund anket til sentralstyret, men fikk ikke støtte.
Svein Lund guoddalii mearrádusa guovddášstivrii, muhto ii ožžon doarjaga.
Sylvi Johnsen ser den dag i dag på Svein Lund-saken som en personalsak, og vil ikke kommentere den.
Sylvi Johnsen navdá ain otná dán beaivvi Svein Lund-ášši personáššin, ja ii hálit dasa maidege dadjat.
Trygve Guttorms utmeldelse toppet et medlemsopprør som truet Lærerforbundets posisjon i Finnmark.
Trygve Guttorma eretdieđiheapmi lei stuorámus áššin miellahttostuimmiin mat áite Oahpaheddjiidlihtu posišuvnna Finnmárkkus.
Både Sylvi Johnsen og forbundsleder Anders Folkestad strevde for å redde medlemsskaren og hindre fullt opprør.
Sihke Sylvi Johnsen ja lihtu ovdaolmmoš Anders Folkestad ražaiga oažžut miellahtuid bissut lihtus ja geahččaleigga hehttet dievas moivvi.
De sendte ut pressemeldinger og stilte opp i intervjuer og understreka at de var tilhengere av samiske fagplaner.
Soai sáddiiga preassadieđáhusaid, vástideigga ollu jearahallamiid ja deattuheigga ahte soai doarjuba sámi fágaplánaid.
Den første pressemeldingen hadde bare fått en uheldig overskrift!
Muhto vuosttaš preassadieđáhusa bajilčállagiin gal leigga eahpelihkostuvvan!
Trygve Guttorm sa i et intervju med Finnmark Dagblad 08.10.1997 at utmeldelsen var en samvittighetssak for ham.
Trygve Guttorm muitalii Finnmark Dagblad jearahallamis 08.10.1997 ahte eretdieđiheapmi lei sutnje oamedovdoáššin.
– Min påstand er at Lærerforbundet er livredd for å bruke ordet «samisk», sa Karasjok-læreren, og antydet at Lærerforbundet hadde noen spøkelser gjemt i skapet.
– Mu čuoččuhus lea ahte Oahpaheddjiidlihttu ballá jur jámas geavaheamis «sámi» sáni, logai Kárášjot-oahpaheaddji, ja geažuhii ahte Oahpaheddjiidlihttu várra lei čiehkan muhtun balddonasaid skábii.
Guttorm kunne ikke se at norsk språk og kultur var truet av samisk læreplan, og spurte om det var slik at norske barn ville ta skade av å lære litt om en annen av nasjonens egne kulturer?
Guttorm gal ii sáhttán oaidnit ahte sámi oahppoplána livččii áittan dárogillii ja dáru kultuvrii, ja jearai ge ahte lei go nu ahte dáru mánáide lea vahágin oahppat veaháš dán našuvnna eará kultuvrraid birra?
Lærerforbundsmedlem Arne Nystad i Karasjok var også opprørt.
Oahpaheddjiidlihtu miellahtu Arne Nystad Kárášjogas lei maid eddon.
I et brev til sentralstyret 13.10.1997 spurte han om Lærerforbundet nå var blitt løpegutt for Tana-aksjonen (foreldregruppen som motarbeidet samiske læreplaner).
Reivves guovddášstivrii 13.10.1997 jearrá son lea go Oahpaheddjiidlihttu šaddan Deanu-akšuvdnii reaŋgan (váhnenjoavkku mii vuostálasttii sámi oahppoplánaid).
Nystad minnet om at Lærerforbundet også motarbeidet Kongen, for kong Harald hadde ved åpningen av det tredje Sametinget (07.10. samme år) ønsket det samiske læreplanverket velkommen.
Nystad muittuhii ahte Oahpaheddjiidlihttu maid vuostálasttii Gonagasa, danin go Gonagas Harald lei goalmmát Sámedikki rahpamis (07.10. seamma jagi) sávvan sámi oahppoplánabuktagii buori vuostáiváldima.
Og kongen hadde minnet om at i Norge bor det to folk med to likeverdige kulturer.
Ja Gonagas lei muittuhan ahte Norggas ásset guokte álbmoga maid kultuvrrat lea seammaárvosaččat.
Pressemeldingene fra Anders Folkestad fikk høsten 1997 en helt annen vinkling.
Anders Folkestad preassadieđáhusat 1997 čavčča ožžo oalát nuppelágan oaivila.
«Lærerforbundet støtter samisk skole», lød en av titlene.
«Oahpaheddjiidlihttu doarju sámi skuvlla», lei okta bajilčála.
Han forklarte at forbundets motstand mot innføring av lærerplanverket var formelt begrunnet, i og med at høringsrunden var mangelfull.
Das son čilgii ahte lihttu vuostálasttii oahppoplánabuktaga atnuiváldima formálalaš ákkastallama vuođul, danin go gulaskuddan lei váilevaččat čađahuvvon.
Tidligere på året hadde han reagert på formuleringer i læreplanen som «Opplæringen som helhet skal bidra til å fremme samisk identitet» og «Skolen skal støtte hjemmet i oppfostringer av en ny samisk generasjon og forberede de unge på oppgaver i samfunnet».
Ovdalaš seamma jagi lei son reageren oahppoplána sátnádemiide, nugo «Ollislaččat galgá oahpahus váikkuhit ovddidit sámi identitehta» ja «Skuvla galgá ruovttu doarjut ođđa sámi buolvva bajásgeassimis, ja ráhkkanahttit nuoraid servodaga bargamušaide».
Fylkesleder Sylvi Johnsen beklaget i avisintervjuer at Lærerforbundet hadde krevd at forslaget til samisk læreplan måtte trekkes tilbake.
Fylkajođiheaddji Sylvi Johnsen šállošii aviisajearahallamis go Oahpaheddjiidlihttu lei gáibidan ahte sámi oahppoplánaevttohus galggai gessojuvvot ruovttoluotta.
I ettertid kan hun se tilbake på striden med et smil om munnen, det samiske vant fram til slutt.
Dál, arvat maŋŋil sáhttá son dien riiddu muitit mojunjálmmiid, sámi ášši aŋkke vuittii loahpas.
– Vi prøve å bygge ei bru mellom sterke motsetninger.
– Mii geahččaleimmet hukset šalddi garra vuostálastiid gaskii.
Vi var litt upresise.
Muhto leimmet veaháš eahpečielgasat.
I kampens hete ble slike unøyaktigheter blåst opp til noe stort, sier Sylvi Johnsen.
Báhkkaseamos riiddus bosso diekkár eahpečielggasvuođaid hirbmat stuora áššin, lohká Sylvi Johnsen.
Hun mener at Lærerforbundet i bunn og grunn var en forkjemper for det samiske i skolen på slutten av 1990-tallet, selv om samiske lærere ikke alltid fikk gehør i forbundet.
Son oaivvilda ahte Oahpaheddjiidlihttu gal duohtavuođas ražai oažžut skuvlii sámi sisdoalu loahpageahčen 1990-logu, vaikko lihttu ii buot áiggiid guorrasan ge sámi oahpaheddjiid oaiviliidda.
– I 1996 utarbeidet vi også et program for samiske skolespørsmål.
– 1996:s ráhkadeimmet mii maid sámi skuvlagažaldagaide prográmma.
Det er vi stolte over.
Dainna gal čevllohallat.
Samisk språk var i ferd med å dø ut i marginale områder.
Sámegiella lei jávkamin rašes guovlluin.
Det var virkelig på høy tid å gjøre noe.
Lei duohtavuođas áigi bargat juoidá.
Min holdning var at vi står sterkere når vi står sammen, enn når vi kjemper mot hverandre.
Mu oaivil lei ahte mii leat gievrrabut go geassit ovttas, go de go soahtat vuostálaga.
Det var krevende å ha en skittentøyvask for åpen scene.
Lei váttis bassaladdat albmosis, rabas lávddis.
Mye har skjedd siden 1997, det samiske har fått en oppblomstring både i grunnskolen og i den videregående skolen.
1997 rájes lea ollu dáhpáhuvvan, sámivuohta lea lieđđugoahtán sihke vuođđoskuvllas ja joatkkaskuvllas.
Lærerforbundet skal ha sin del av æren for at vi har kommet så langt, sier Sylvi Johnsen.
Oahpaheddjiidlihttui gullá oassi dan gudnis go mii leat ná guhkás joavdan, lohká Sylvi Johnsen.
Også for henne personlig har fagforeningskarrieren vært en læreprosess.
Maiddái sutnje persovnnalaččat lea fágasearvvi bargoduogáš leamaš oahppanproseassa.
Møtet med hverdagen i den samiske skolen for et tiår og to siden, ble en vekker.
Deaivvadeapmi sámi skuvlla beaivválaš diliin muhtun logenar jagiid dás ovdal morránahtii.
I dag vil Sylvi Johnsen heller verdsette de gode resultatene enn dyrke de bitre motsetningene fra gamle dager.
Dál gal hálida Sylvi Johnsen baicca árvvusatnit daid buriid bohtosiid dan sadjái go lállit dološ bahča soahpameahttunvuođaid.
Hun husker tilbake på heftige diskusjoner med samiske kolleger med stor fornøyelse.
Sutnje lea hávski muittašit garra nákkáhallamiid mat ledje sámi bargoskihpáriiguin.
I 2002 var Sylvi Johnsen en av delegatene til FNs urfolkskongress i New York.
2002:s lei Sylvi Johnsen lahttun sáttagottis ON eamiálbmotkongressii New Yorkas.
Tidligere sametingspresident Ole Henrik Magga var da leder for FNs Forum for urfolk.
Dalle lei ovdalaš sámediggepresideanta Ole Henrik Magga ON Eamiálbmogiid Foruma jođiheaddji.
Urfolkskongressen ble avholdt på den norske nasjonaldagen 17. mai.
Eamiálbmotkongreassa lágiduvvui Norgga našunalbeaivvi, miessemánu 17.beaivvi.
– Kongressen var en fantastisk opplevelse, og er noe av det aller største jeg har opplevd.
– Kongreassa lei ovddolaš vásáhus, ja lea okta mu stuorámus vásáhusain.
Jeg er selv en del av Nordkalottens urfolk.
Lean ieš okta Davvikalohta eamiálbmogiin.
Samene har oppnådd mye, det har krevd stor innsats fra mange.
Sápmelaččat lea olahan ollu, ja ollugat leat ollu bargonávccaid daid bargguide geavahan.
Men i skolehverdagen har vi fortsatt mange uløste saker, sier Sylvi Johnsen.
Muhto beaivválaš skuvladilis leat mis ain ollu áššit maid eat leat čoavdán, lohká Sylvi Johnsen.
Trygg Jakola (f. 1942) har kvenske røtter og kommer fra Vestre Jakobselv i Øst-Finnmark.
Trygg Jakolas (r. 1942) leat kveana ruohttasat ja son lea eret Ánnejogas Nuorta-Finnmárkkus.
Han var leder av Finnmark lærerlag fra 1979 til 1985.
Son lei Finnmárkku Oahpaheddjiidsearvvi jođiheaddji 1979 rájes 1985 rádjái.
Før det arbeidet han som lærer og rektor ved skolen på hjemstedet.
Ovdal dan son barggai oahpaheaddjin ja rektorin ruovttubáikki skuvllas.
Han var utdanningsdirektør i Finnmark fram til 2007, da han gikk av med AFP.
Son lei oahpahusdirektevran Finnmárkkus gitta 2007 rádjái, go ollii šihttojuvvon ealáhatahkái (AFP).
Han driver nå eget kompetansefirma, Trygg Kompetanse AS.
Dál son jođiha iežas gelbbolašvuođafitnodaga, Trygg Kompetanse AS.
Bygda Vestre Jakobselv på nordsiden av Varangerfjorden var en kvensk base langs veien mellom Varangerbotn og Vadsø.
Ánnejoga giláš, mii lea davábealde Várjavuona, lei okte Várjavuona ja Čáhcesullo kveanaid váldobáiki.
I dette golde, vakre landskapet med rike ressurser i fjord og elv fant tre folkegrupper sitt utkomme – nordmenn, kvener og samer.
Diein guorba, čáppa eatnamiin rikkis vuotnagátti ja johkagátti luonddus, ledje golbma olmmošjoavkku gávdnan birgejumi – dáččat, kveanat ja sámit.
– Foreldrene mine snakket kvensk når de ikke ville at ungene skulle forstå.
– Mu váhnemat humaiga kveanagiela go mánát eai galgan ipmirdit maid soai humaiga.
Vi ble nysgjerrige, vi ville jo gjerne vite hva de voksne pratet om. Derfor snappet vi opp noen ord, og forsto etter hvert mer og mer, forteller Trygg Jakola.
Mii šattaimet diehtoáŋgirin, mis lei hui miella ipmirdit rávisolbmuid ságaid. Danin mii fáhtiimet muhtun sániid, ja dađistaga ipmirdišgođiimet eanet ahte eanet, muitala Trygg Jakola.
Han var bare smågutten da han registrerte rangordningen i bygda med fiskere og småbrukere samt gründerspirer som skulle bli dyktige forretningsfolk.
Son lei dušše bás lunttaš go fuomášii ahte gili olbmuin lei iešguđet lágan árvu, ledje guolásteaddjit ja smávvadálolaččat ja álggaheaddjit geat galge šaddat čeahpes fitnodatolmmožin.
De norske var høyt på strå, kvener sto under dem og samene aller nederst.
Dárrolaččat ledje buot bajimusas, kveanat sin vuolábealde ja sápmelaččat áibbas vuolemusas.
– Jaja, de er nå samer, og en kan ikke vente annet fra dem, kunne godtfolk si når samtalen sneiet innom samenes liv og virke, husker Jakola.
– Juo, juo sii han leat sápmelaččat, iige sis sáhte ge duođi eanet vuordit. Nu sáhtte sii dadjat geat atne iežaset hui alla árvvus go šattai sáhka sámiid eallima ja doaimmaid birra, muitá Jakola.
Kvener kunne selv bli hakket på. De måtte finne noen å plage selv.
Kveanat givssiduvvojedje, ja sii fertejedje ges gávdnat soames earáid geaid sáhtte givssidit.
Samene måtte tåle mye.
Sápmelaččat šadde ollu gierdat.
Mange av innbyggerne var av blandet ætt.
Ollu giliássiin lei seagáš sohkaduogáš.
En kvengutt kunne gifte seg med ei samejente.
Kveanabárdni sáhtii fuobmát náitalit sámi nieiddain.
Sammen kunne de streve for å bli norske.
Ovttas soai de ražaiga šaddat dárogielagin.
Skolen hjalp dem i strevet.
Skuvla veahkehii sudno dieinna rahčamiin.
For på 1960-tallet var det ikke tema å kreve opplæring i samisk eller kvensk i skolen.
Ii 1960-logus lean oppalohkái sáhka ge das ahte gáibidit sáme- dahje kveanagielas oahpu skuvllas.
Klasserommene var drivhus for fornorskning.
Luohkkálatnja lei dáruiduhttima šaddadanbáiki.
– På slutten av 60-tallet ble det etablert en statlig ordning med studiepermisjon med lønn for å ta videreutdanning i spesialpedagogikk.
– Loahpageahčen 60-logu ásahuvvui stáhtalaš ortnet ahte oaččui lohkanvirgelobi bálkkáin háhkat joatkkaoahpu earenoamášpedagogihkas.
Tilbudet ble gitt til lærere i språkblandingsområder.
Dat fálaldat lei giellaseaguhusguovlluid oahpaheddjiide.
Det førte til voldsomme reaksjoner i Vestre Jakobselv.
Dat mielddisbuvttii garra reakšuvnnaid Ánnejogas.
Folk ville ha seg frabedt et stempel som språkblandingsdistrikt, og samlet inn underskrifter for å dokumentere at de ville være norske, sier Trygg Jakola.
Doppe olbmot eai hálidan giellaseagusguovllu steampila iežaset gillái, ja sii čohkkejedje vuolláičállagiid duođaštan dihtii ahte sii áigo leat dárgielagat, lohká Trygg Jakola.
Aha-opplevelse hos Meløy
Meløy fuomášahtii
Etter at han hadde tatt lærerutdanning i Bodø og Trondheim, jobbet han ei tid hos Skoledirektøren i Finnmark.
Go Jakola lei geargan oahpaheaddjioahpuin Bergenis ja Troanddimis, son barggai muhtun áiggi Finnmárkku Skuvladirektevrra kantuvrras.
Der regjerte Lydolf Lind Meløy, en bauta i kampen for samisk i skolen.
Doppe ráđđii Lydolf Lind Meløy, gii lei garas dego geađgi soađis ahte oažžut sámi fáttáid skuvlii.
Odd Mathis Hætta, seinere redaktør i Ságat, sjef for NRK Sámi Radio og høgskolelektor i Alta, arbeidet også hos skoledirektøren.
Odd Mathis Hætta, gii maŋŋil lei Ságat-aviissa doaimmaheaddji, NRK Sámi Radio hoavda ja allaskuvlalektor Álttás, lei maid skuvladirektevrra bargi.
– Diskusjonen kunne gå høylydt.
– Mii sáhtiimet oalle jitnosit nákkáhallat.
Jeg ble nok påvirket av Meløy og Hætta, og skjønte mer og mer at det var behov for tiltak for å styrke samisk språk i skolen, forteller Jakola.
Meløy ja Hætta gal sihkkarit báinniiga mu, ja mun ipmirdišgohten dađistaga ahte lei dárbu ásahit doaimmaid mat sáhtte nannet sámegiela skuvllas, muitala Jakola.
Han ble leder i Finnmark Lærerlag i 1979, året da stridighetene om utbygging av Alta-Kautokeino-vassdraget for alvor skjøt fart.
Son válljejuvvui Finnmárkku Oahpaheddjiidsearvái jođiheaddjin 1979:s, dan jagi go duođas stuimmáskedje Álttá-Guovdageaineanu dulvadanáššis.
I fylkeslaget ble samiske lærere organisert i en egen seksjon.
Fylkasearvi lei organiserejuvvon nu ahte sámi oahpaheaddjit gulle sierra sekšuvdnii.
Seksjonens mandat var å gi råd og fremme forslag til tiltak i samiske skoler.
Sekšuvnna mandáhtta lei rávvet ja evttohit sierra sámi doaimmaid skuvlii.
De samiske lærerne var svært aktive, og fikk stort sett støtte fra fylkeslaget.
Sámi oahpaheaddjit ledje hui áŋgirat bargat, ja ožžo eanas áiggiid doarjaga fylkasearvvis.
– Ett av de aktuelle spørsmålene var et krav om å utvide en ordning med nedsatt lesetid for lærere som underviste elever med andre morsmål enn norsk, til også å gjelde samiske elever.
– Okta gažaldat mii dalle lei áigeguovdil, lei gáibádus ahte viiddidit vuoliduvvon oahpahangeatnegasvuođa oahpaheddjiide geat oahpahedje ohppiid geain lei eará eatnigiella go dárogiella, nu ahte dat maiddái galggai guoskat sámi ohppiide.
Kari Lie var på den tid leder av Norsk Lærerlag.
Dan áiggi lei Kari Lie Norgga oahpaheddjiidsearvvi jođiheaddji.
Hun grep fatt i denne saken.
Son giddii beroštumi dien áššái ja bargagođii dainna.