pere/sami_parallel huggingface dataset:
Å avdekke en slik kontekst betyr å undersøke det etniske, som vanligvis er fraværende i forskningrapporter.
Gokčat diekkár konteavstta mearkkaša ahte fertešii dutkat čearddalašvuođa, mii dábálaččat lea váilevaš.
I en rekke undersøkelser av ungdomskultur er etniske og språklige dimensjoner i liten grad skrevet inn i forståelsen av ungdoms deltakelse på fritidsarenaer og i fritidsaktiviteter (Bakken, 2013, s. 69;
Máŋgga nuoraidkultuvrra iskkadeamis leat unnán čearddalaš ja gielalaš dimenšuvnnat čállon, go galgá ipmirdit movt nuorat oasálastet friddjaáiggearenain ja friddjaáiggedoaimmain. (Bakken, 2013, s., s.69;
Frønes, Heggen, &amp; Myklebust, 1997).
Frønes, Heggen, &amp; Myklebust, 1997).
På overflaten synes ungdomstiden å være et relativt homogent løp.
Oppalaččat orru nuorravuođaáigi leamen relatiivalaš homogena mannolat.
De fleste ungdommer er opptatt med skolen, og slik sett fortoner hverdagen seg ganske lik.
Eanas nuorat doibmet skuvllas, ja nie lea beaivválaš eallin oalle seammalágan.
Ser en på det organiserte fritidslivet i lag og foreninger i Finnmark, fremstår ungdommen som svært aktiv og velorganisert.
Jus geahččá ordnejuvvon friddjaáiggeeallimii joavkkuin ja servviin Finnmárkkus, de leat nuorat hui aktiivvalaččat ja bures organiserejuvvon.
Idretten står her i en særstilling ved at hele 42 prosent av guttene og 38 prosent av jentene i 15–18-årsalderen i Finnmark oppgir at de er med i et idrettslag eller har vært med i en idrettsforening (Bakken, 2013).
Falástallan lea earenoamáš dilis dán oktavuođas, go olles 42 proseanta bártniin ja 38 proseanta nieiddain 15-18 jahkásaččain almmuhit ahte leat miellahttun falástallansearvvis dahje leat leamaš mielde (Bakken, 2013).
Antallet som er aktive i et idrettslag, har imidlertid gått ned etter ungdomsskolen, hvor rundt 60 prosent svarte at de var aktive i lag eller klubber (Bakken 2013).
Oasálastin falástallamis lea njiedjan nuoraidskuvlla rájes, go de vástidedje birrasiid 60 proseanta ahte ledje aktiivvalaččat joavkkuin dahje servviin (Bakken, 2013).
I Finnmark finner vi, som i resten av landet, med andre ord en nedgang i organisert idrettsdeltakelse fra begynnende ungdomsalder, og stigende frafallsrate med økende alder.
Finnmárkkus lea maid nugo muđui riikkas, organiserejuvvon falástallama oasálastin njiedjá álggus nuoraidskuvllaagis ja njiedjan lassána dađi mielde go boarráseabbon šaddet.
I Finnmark har ungdom lett tilgang til natur og friluftsliv.
Finnmárkkus lea nuorain álki beassat lundui ja olgoáibmodoaimmaide.
Snøscooterkjøring er en del av utelivet for mange ungdommer.
Skohtervuodjin lea okta oassin olgoeallimis oallut nuoraide.
Det høye antallet registrerte kjøretøy og et utbygd løypenett gjør at snøscooterkjøring er en stor fritidsaktivitet i Finnmark sammenlignet med andre fylker.
Go leat registrerejuvvon nu ollu vuojánat ja go leat viiddis láhtut dahket ahte skohtervuodjin lea stuora friddjaáiggedoaibman go buohtastahttá eará fylkkaiguin.
Snøscooterkjøringen foregår fra snøen har lagt seg i november-desember til løypene stenges i mai.
Skohtervuodjin dáhpáhuvvá dan rájes go bisseha muohttaga skábmamánusjuovlamánus dassá go láhtut giddejuvvojit miessemánus.
Snøscooterkjøring er derfor viktig dersom en skal vite noe om ungdom og bruk av fritidsarenaer.
Skohtervuodjin lea danne dehálaš jus galgá diehtit juoidá nuoraid birra ja movt sii geavahit friddjaáiggearenaid.
Det er allikevel få undersøkelser som måler forekomst av kjøring blant ungdom, og det er begrenset med studier som viser hvilken sosial kontekst snøscooterkjøringen foregår i (Mehus 2012).
Leat goitge unnán iskkadeamit mat isket man ollu nuorat vudjet, ja leat maid dahkkon unnán dutkamušat, mat čájehit makkár sosiála konteavsttas skohtervuodjin dáhpáhuvvá (Mehus 2012).
I ungdomsforskningen har det tradisjonelt vært vanlig å skille mellom uteorientert og hjemmeorientert fritid.
Nuoraid dutkamis lea árbevirolaččat leamaš dábálaš ahte sirre olggobeale ja ruovttu friddjaáiggi.
En rekke studier har først og fremst vært opptatt av uteorientert fritid.
Leat ollu dutkamat mat vuosttažettiin leat beroštan olggobeale friddjaáiggis.
Uteorientert fritid gir foreldrene mindre muligheter til å kontrollere ungdommens handlinger, og det gir de unge større spillerom til å eksperimentere med eller prøve ut grenser på andre måter enn når de oppholder seg hjemme.
Olggobeale friddjaáiggis leat váhnemiin unnit vejolašvuođat dárkkistit nuoraid daguid, ja dat addá nuoraide stuorit iešheanálašvuođa geahččaladdat rájiid eará ládje go dalle go leat ruovttus.
Et slikt bilde av uteorientert fritidsbruk er imidlertid i ferd med å endre seg.
Diekkár govva olggobeale friddjaáiggegeavaheapmi lea dál álgán rievdat.
Undersøkelser viser at ungdom sitter stille i lange perioder, og at omfanget av stillesittingen øker (ref).
Iskkadeapmi čájeha ahte nuorat čohkkájit jaska guhkes áiggi ja lea ain lassáneame (ref).
For å kartlegge aktivitetsvaner har vi også kartlagt passiv fritid, enten det er innendørs eller utendørs.
Go galgá kártet doaibmandábiid, de leat mii maid kárten passiiva friddjaáiggi leaš dál siste dahje olgun.
Det er derfor av interesse å undersøke bruk av ulike fritidsarenaer og deltakelse i fritidsaktiviteter blant samisk- og norsktalende ungdom i Finnmark.
Danne lea beroštahtti iskkadit movt iešguđet friddjaáiggearenat geavahuvvojit ja movt Finnmárkku sámegielat ja dárogielat nuorat oasálastet friddjaáiggedoaimmaide.
Et viktig spørsmål blir hvordan vi kan forstå og avgrense det samiske fra det norske.
Mávssolaš gažaldahkan šaddá movt mii sáhttit ipmirdit ja ráddjet sápmelaččaid dárogielagiid ektui?
I denne artikkelen finner vi det hensiktsmessig å avgrense det samiske ved hjelp av språk og geografi (Olsen, 2015).
Dán artihkkalis oaidnit mii buoremussan ráddjet sápmelašvuođa giela ja geografiija hárrái (Olsen, 2015).
I artikkelen skiller vi mellom norsktalende og samisktalende ungdom.
Artihkkalis mii earuhit dárogielat ja sámegielat nuoraid.
Dette skillet har vi basert på spørsmål om bruk av dagligspråk.
Dan ráji leat ožžon go leat jearran gažaldaga beaivválašgiela ektui.
Forholdet mellom språk og identitet er komplekst og til dels kontroversielt.
Giella ja identitehta lea máŋggadáfot ja veahá maid nággobohciideaddji.
Denne kompleksiteten henger sammen med den politikken som myndighetene har ført overfor den samiske kulturen, men også med samfunnsendringer som fraflytting og sentralisering (Bjørklund, 2016).
Máŋggadáfotvuohta guoská maid dan politihkkii maid eiseválddit leat fievrredan sámi kultuvrra ektui, muhto maiddái movt servodat rievdá nugo eretfárren ja sentraliseren (Bjørklund, 2016).
Fornorskingspolitikken hadde som mål å assimilere den samiske kulturen inn i den norske, og gikk i særlig grad ut over den kystsamiske kulturen.
Dáruiduhttinpolitihkas lei mihttun assimileret sámi kultuvrra dáčča kultuvrrain, ja earenoamážiid čuozai mearrasámi kultuvrii.
Omslaget i myndighetenes politikk kom i kjølvannet av konflikten rundt Altautbyggingen, som førte til oppnevningen av samerettsutvalget (1980), endringen av Grunnloven (1988), opprettelsen av Sametinget (1989) og senere til Finnmarksloven (2005).
Eiseválddit politihkka almmostuvai Áltá-ášši dihte, mii mielddisbuvttii ahte Sámevuoigatvuođalávdegoddi nammaduvvui (1980), Vuođđoláhka rievddai (1980), Sámediggi ásahuvvui ja maŋŋil ges Finnmárkoláhka (2005).
Endringene førte også til en økt bevissthet rundt samisk kultur og samisk identitet.
Rievdadeapmi daguhii maiddái ahte šattai eambbo dihtomielalašvuohta sámi kultuvrii ja sámi identitehtii.
For enkelte innebar det et ønske om å finne tilbake til sine samiske røtter, selv om man brukte norsk som dagligspråk.
Muhtimiidda mielddisbuvttii maid ahte háliidedje gávdnat ruovttoluotta iežaset sámi ruohttasiidda, vaikko vel hupme ge dárogiela beaivválašgiellan.
Dette beskriver Bjørklund (2016) som en utvikling fra essensialistisk identitetsutforming til konstruktivistisk identitetsutforming.
Dán čilge Bjørklund (2016) dakkár ovdáneapmin mii lei álggos esseansalisttalaš identitehtahábmen ja šattai konstruktiivvalaš identitehtahábmen.
I et essensialistisk perspektiv er etnisk identitet avhengig av slektskap og opphav, noe individet ikke kan fri seg fra.
Esseansalisttalaš geahčesteamis gáibida čearddalaš identitehta fuolkevuođa ja duogáža, juoga mas indiviida ii sáhte beassat eret.
Sosialantropologen Harald Eidheim (1971) beskriver at det å være samisk kunne oppfattes som stigmatiserende, og den samiske identiteten ble ofte skjult eller fornektet.
Sosiálaantropologa Harald Eidheim (1971) čilge dan ahte leat sápmelažžan sáhttá ipmirduvvot leat stigmatiserejeaddjin, ja sámi identitehta dávjá čiegaduvvui ja biehttaluvvui.
Det konstruktivistiske perspektivet har sammenheng med den britiske sosiologen Anthony Giddens’ (1991) teori om identitetsutforming i det senmoderne samfunnet.
Konstruktiiva geahčastagas lea oktavuohta brihttalaš sosiologa Anthony Giddens (1991) teoriijain identitehtahábmemis dan maŋŋemodernisma servodagas.
I det senmoderne samfunn har individet i stor grad mulighet til å velge og å skape sin identitet selv, noe som innebærer at ulike identiteter, som norsk og samisk, kan kombineres, og ulike identiteter kan vektlegges i ulike sosiale sammenhenger.
Maŋŋemodernisma servodagas lea indiviidas stuora vejolašvuohta ieš válljet ja ráhkadit iežas identitehta, juoga mii mielddisbuktá ahte iešguđetlágan identitehtaid, nugo dáru ja sámi sáhttá ovttastahttit, ja iešguđetlágan identitehtaid sáhttá deattuhit iešguđetlágan sosiála oktavuođain.
Denne kompleksiteten gjenspeiles også i de kravene som samelovens paragraf 2-6 setter for at en person skal kunne bli oppført i Sametingets valgmanntall.
Diet máŋggadáfotvuohta speadjalasto maiddái sámelága paragráfa 2-6 gáibádusain beassat Sámedikki jienastuslohkui.
For det første er det nødvendig at en oppfatter seg selv som same.
Vuosttažettiin lea dárbbašlaš ahte olmmoš ieš ipmirda iežas sápmelažžan.
Dernest må enten en selv, ens foreldre, besteforeldre eller oldeforeldre ha eller ha hatt samisk som dagligspråk.
Dasto ferte alddis, váhnemiin, áhkuin/ádjáin dahje máttarváhnemiin leat dahje leamaš sámegiella beaivválašgiellan.
Dessuten kan barn av dem som står eller har stått i valgmanntallet, kreve å bli oppført.
Dasa lassin sáhttet sin mánát, geat leat dahje leat leamaš jienastuslogus, gáibidit ahte besset jienastuslohkui.
Til tross for at sammenhengen mellom språk og identitet kan være kompleks, mener vi allikevel at dagligspråket er en sterk identitetsmarkør, og at språk og kultur vil henge sammen med variasjoner i dagliglivet.
Vaikko lea čanastat gaskal giela ja identitehta, oaivvildit mii goitge ahte beaivválašgiella lea gievrras identitehtamearka ja ahte giella ja kultuvra gullet oktii beaivválašeallima variašuvnnaiguin.
Dette gjelder også for deltakelse i fritidsaktiviteter og bruk av natur og utmark.
Dat guoská maid go oasálastá friddjaáiggedoaimmain ja meahcástallá.
Den andre avgrensningen gjelder ulike områder i Finnmark-geografi.
Nubbi rádji guoská Finnmárkku geografiija iešguđet guovlluide.
I Finnmark utgjør den samiske befolkningen en større andel av befolkningen i noen områder enn i andre.
Finnmárkkus lea muhtin guovlluin sámi álbmot eanetlohku álbmogis, eambbo go eará guovlluin.
Noen kommuner er en del av Sametingets virkeområde, der institusjonen setter inn tiltak.
Muhtin suohkanat leat oassin Sámedikki doaibmaguovllus, man ektui ásahus bidjá doaibmabijuid.
De fem samiske majoritetskommunene Karasjok, Tana, Porsanger, Nesseby og Kautokeino er et slikt virkeområde (samiske språkforvaltningskommuner) og angår derfor det samiske mer enn de 14 andre kommunene i Finnmark.
Dat vihtta sámi eanetlohkosuohkana Kárášjohka, Deatnu, Porsáŋgu, Unjárga ja Guovdageaidnu leat dakkár doaibmaguovllu (sámegiela giellahálddašansuohkana) ja lea eambbo dahkamuš sámivuođain go dat eará 14 suohkana Finnmárkkus.
Det å avgrense det samiske som språk og sosial organisering understreker samtidig det heterogene i samiske samfunn.
Go ráddje sámivuođa gielain ja sosiála organiseremiin, de lea maid seammás deattuheame heterogena sámi servodagas.
Kramvig (2005) argumenterer for at forståelsen av det samiske er dynamisk og knyttet til hverdagslivet i etnisk sammensatte samfunn i arktiske strøk (Kramvig, 2005).
Kramvig (2005) ákkastallá ahte sámivuođa ipmárdus lea dynámalaš ja lea čadnon čearddalaš seagáš servodahkii árktalaš guovllus (Kramvig, 2005).
Dette innebærer at grenser ikke er stabile og gitt, men kontekstuelle.
Dat mearkkaša ahte rájit eai leat dássedat ja diehttelasat, muhto gullá dihto oktavuođaide.
En slik forståelse danner bakgrunnen for å undersøke hvordan ungdom som taler samisk og norsk, og hvordan ungdom som bor i samiske majoritetskommuner og andre kommuner i Finnmark, deltar på ulike fritidsarenaer.
Diekkár ipmárdus ráhkada duogáža dasa movt nuorat, geat hupmet sámegiela ja dárogiela ja movt nuorat, geat orrot sámi eanetlohkosuohkaniin ja eará suohkaniin Finnmárkkus, oasálastet iešguđetlágan friddjaáiggearenain.
Siktemålet med kapitlet er derfor todelt: for det første å studere norsk- og samisktalende ungdoms deltakelse på ulike fritidsarenaer, og deretter å undersøke om vi finner geografiske forskjeller innad i fylket.
Ulbmil kapihttalis lea danne guovtti oasis: vuosttažettiin lea iskkadit movt dárogielat ja sámegielat nuorat oasálastet friddjaáiggearenain ja dasto vel iskkadit jus gávdnat geográfalaš erohusaid fylkkas.
Hvilke variasjoner finner vi i bruk av fritidsarenaer blant samisk- og norsktalende ungdom?
 Makkár variašuvnnaid gávdnat mii friddjaáiggearenaid geavaheamis sámegielat ja dárogielat nuoraid gaskkas?
Hvilke aktiviteter deltar samisk- og norsktalende ungdom i på de ulike fritidsarenaene?
 Makkár doaimmaide oasálastet sámegielat ja dárogielat nuorat dain iešguđetlágan friddjaáiggearenain?
Hvilke variasjoner finner vi i bruk av fritidsarenaer blant ungdom i ulike kommuner i Finnmark?
 Makkár variašuvnnaid gávdnat mii friddjaáiggearenaid geavaheames nuoraid gaskkas dain iešguđet suohkaniin Finnmárkkus?
For å svare på disse tre spørsmålene har vi bygd opp kapitlet i fire deler.
Go galgá vástidit dan golmma gažaldahkii, de leat huksen kapihttala njealji oassái.
Først presenteres studier som tar for seg ungdommens bruk av ulike fritidsarenaer.
Álggos ovdanbuktit iskkademiid main boahtá ovdan movt nuorat geavahit iešguđetlágan friddjaáiggearenaid.
Deretter redegjøres det for kategoriseringen av fire ulike fritidsarenaer som utgjør grunnlaget for den empiriske fremstillingen.
Dasto čielggaduvvo movt dat njeallje iešguđetlágan friddjaáiggearena mat leat vuođđun dan empiralaš ovdanbuktimii.
2.2 Fritidsarenaer for ungdom
2.2 Friddjaáiggearenat nuoraide
Etter hvert som ungdommen blir eldre og mer selvstendig, tilbringer mange mindre tid med familien.
Dađistaga go nuorat šaddet boarráseabbon ja eambbo iešheanálažžan, de golahit oallugat unnit áiggi bearrašiin.
Ungdommens livsverden er likevel preget av at familien og i stadig større grad jevnaldrende har stor betydning for deres valg (Frønes mfl., 1997).
Nuoraid eallinmáilbmi lea goitge báinnahallan dasa ahte bearaš ja seamma ahkásaš nuorain lea dađistaga eambbo mearkkašupmi sin válljemii (Frønes ja earát. 1997).
Hvordan fritiden brukes, og hva den brukes til, er med andre ord viktig for å forstå den sosiale konteksten ungdom inngår i (Møller &amp; Bentsen, 2014).
Movt friddjaáigi geavaha, ja movt dan geavaha, lea eará sániiguin mávssolaš go galgá ipmirdit dan sosiála konteavstta gos nuorat leat (Møller &amp; Bentsen, 2014).
Hvis man ser på løsrivelse og selvstendiggjøring som grunnleggende utviklingsoppgaver hos ungdom, kan frafall fra organisert idrett også forstås som et brudd med voksenstyrt aktivitet for å utforme egne fritidssysler.
Go geahččá ja deattuha nuoraid beassadallama váhnemiin ja iešheanálašvuođadahkama vuđolaš ovdánahttindoaibman, de sáhttá organiserejuvvon falástallama luohpama ipmirdit ahte leat luohpame doaimmaiguin, maid rávisolbmot stivrejit, vai sáhttá hábmet iežas friddjaáigedoaimmaid.
Mulighetene for utfoldelse og deltakelse på ulike fritidsarenaer har endret seg både på gamle og nye arenaer.
Go lea vejolaš ovdánit ja oasálastit iešguđetlágan friddjaáiggearenain, de lea dat rievdadan sihke boares ja ođđa arenaid.
Landsrepresentative undersøkelser fra de siste tiårene tyder på at andelen unge medlemmer i frivillige organisasjoner har vært synkende.
Riikaviidosaš iskkadeamit dain maŋemus logijagiin čájehit ahte eaktodáhtolaš organisašuvnnain njidjet nuorra olbmuid lohku miellahttun.
Blant elever i videregående skole er bruk av treningssenter blitt mer populært sammenlignet med trening i idrettslag.
Joatkkaskuvlla ohppiid gaskkas lea hárjehallanguovddáš šaddan eambbo áigeguovdil, go buohtastahttá falástallanservviid hárjehallamiin.
Studier viser at det har skjedd en betydelig endring i perioden 1992–2010 (Breivik, 2013;
Iskkadeamit čájehit ahte lea dáhpáhuvvan mearkkašahtti rievdan áigodagas 1992 – 2010 (Brevik, 2013);
Seippel, Strandbu, &amp; Aaboen Sletten, 2010).
Seippel, Strandbu, &amp; Aaboen Sletten, 2010).
Idrettslagene organiserer stadig færre ungdommer, mens private helsestudio aktiviserer en økende andel.
Falástallansearvvit organiserejit dađistaga unnit nuoraid, seammás go priváhta hárjehallanguovddážiin lassánit.
Flere internasjonale studier viser at unge med minoritetsbakgrunn sjeldnere deltar i fysisk aktivitet og organisert idrettsaktivitet enn unge med majoritetsbakgrunn (Brodersen, Steptoe, Boniface, Wardle, &amp; Hillsdon, 2007;
Eambbo riikkaidgaskasaš iskkadeamit čájehit ahte nuorain, geain lea minoritehtaduogáš, oasálastet hárvvibut fysalaš doaimmain ja organiserejuvvon falástallandoaimmain go nuorat geain lea majoritehtaduogáš (Brodersen, Steptoe, Boniface, Wardle, &amp; Hillsdon, 2007;
Elling &amp; Knoppers, 2005).
Elling &amp; Knoppers, 2005).
I Norge deltar unge med minoritetsbakgrunn sjeldnere i idrettslagsaktiviteter enn ungdom med majoritetsbakgrunn (Strandbu og Sletten 2007).
Norggas oasálastet minoritehtaduogáš nuorat hárvvit falástallandoaimmain go majoritehtaduogáš nuorat (Strandbu og Sletten 2007).
I studien til Elling &amp; Knoppers (2005) er det å være jente og samtidig ha minoritetsbakgrunn mer strukturerende for deltakelse i idrettslag enn i mindre institusjonaliserte treningssammenhenger.
Elling &amp; Knoppers (2005) iskkadeamis lea dat ahte leat nieida ja seammás lea minoritehtaduogáš strukturerejeaddjin dasa ahte oasálastá go falástallansearvvis vai unnit ásahusaid hárjehallanoktavuođain.
Maja Pilgaard drøfter i artikkelen «Teenageres idrætsdeltagelse i moderne hverdagsliv» (Pilgaard, 2012) årsaker til valg og fravalg av idrett i brytningstiden mellom barndom og ungdom.
Maja Pilgaard suokkardallá artihkkalis ’Teenageres idrætsdeltagelse i moderne hverdagsliv’ (Pilgaard, 2012) sivaid manne válljejit ja eret válljejit falástallama dan áigodagas go mánnávuođas rievdá nuorravuhtii.
Pilgaard (2012) setter frafallsproblematikken inn i en moderne kontekst ved å stille spørsmål om frafall handler om unges egne valg som ledd i en identitetsprosess, eller om idrettsforeningers faste rammer og manglende fleksibilitet.
Pilgaard (2012) bidjá eretluohpanváttisvuođa ođđaáigásaš kontekstii go jearrá jus eretluohpan lea nuoraid iežaset válljen oassin identitehtaproseassas, vai leago falástallanservviid fásta rámmat ja váilevaš heivehanmunni sivvan dasa.
Overordnet kan man se valget mellom de faste rammene i foreningene og den uorganiserte treningen og fysiske aktiviteten utenfor som en avveining mellom trygghet og frihet.
Sáhttá geahččat válljema gaskal daid fásta rámmaid ja dan ii organiserejuvvon hárjehallama ja olggobeale fysalaš lihkadeami mii vihkkedallá oadjebasvuođa friddjavuođa ektui.
Ifølge Pilgaard (2012) handler frafall ikke utelukkende om ungdommens egne fravalg i hverdagen eller om at foreningsidretten tilbyr upraktiske rammer for ungdom.
Pilgaard (2012) oaivvilda ahte eretluohpan ii leat dušše nuoraid iežaset eret luohpamis beaivválaš eallimis sáhka dahje jus falástallanservviid fállet eahpeheivvolaš rámmaid nuoraide.
Det er verdt å merke seg at nettopp i årene hvor frafallet fra idrettslagene er størst, er det også stor tilgang av ungdom til uorganiserte, egenorganiserte og kommersielle treningssammenhenger, som tilbyr en fleksibilitet og frihet som idrettslagene generelt ikke kan matche (Seippel mfl., 2010).
Lea veara merket ahte juste dain jagiin go eanemusat luhpet falástallanservviin, de maid lassánit eahpeorganiserejuvvon, iežas organiserejuvvon ja kommersiála hárjehallanoktavuođat, main fállo eambbo heivehanmunni ja friddjavuođa maiguin falástallansearvvit eai nagot buohtastahttit (Seippel m.fl., 2010).
Det er derfor av interesse å se på deltakelse og utfoldelse på ulike treningsarenaer.
Danne lea hui beroštahtti geahččat oasálastima ja ovdáneami dain iešguđet hárjehallanarenain.
Vi vet at mange i befolkningen trener og mosjonerer ved å sykle, løpe og gå langrenn på turstier og turveier, selv om også mange bruker idrettsarenaer til å utøve de samme aktivitetene som idretts- og konkurranseaktiviteter (Breivik, 2013).
Diehtit ahte oallugat álbmogis hárjehallet ja lihkadit go sihkkelastet, vihket ja čuiget bálgáid ja meahcceluottaid mielde, vaikko vel máŋggas atnet hárjehallanarenaid go barget daid seamma doaimmaid go hárjehallamiin ja gilvvohallamiin (Brevik, 2013).
Når vi velger å undersøke anleggsbruk, er det fordi bruken av tradisjonelle idrettsanlegg som fotballbaner og idrettshaller er lav i befolkningen og har gått tilbake blant den voksne befolkningen siden slutten av 1990-årene, mens ungdom i alderen 15–19 år bruker tradisjonelle konkurranseanlegg i langt større grad enn voksne (Rafoss &amp; Breivik, 2012).
Go válljet geahččat rusttetgeavaheami, de lea danne go leat unnán álbmogis, geat geavahit daid árbevirolaš hárjehallanrusttegiid, nugo spábbačiekčanšiljuid ja falástallanvisttiid. Lea njiedjan rávisolbmuid lohku 1990-logu loahpageaži rájes, seammás go nuorat agis 15-19 jahkásaččat falástallet árbevirolaš gilvvohallanrusttegiin ollu eambbo go rávisolbmot (Rafoss &amp; Breivik, 2012).
Det er derfor av interesse å finne ut hvor stor andel av ungdommen som bruker idrettsanleggene i Finnmark, og hvor ofte de to ungdomsgruppene bruker anleggene.
Danne lea beroštahtti gávnnahit man stuora oassi nuorain ja man dávjá atnet falástallanrusttegiid Finnmárkkus ja man dávjá atnet dat guokte nuoraidjoavkku rusttegiid.
I den siste større studien av befolkningens deltakelse i friluftsliv undersøker Alf Odden (2008) i sin doktoravhandling Hva skjer med norsk friluftsliv?
Dan maŋemus áiggi stuorit dutkamušas álbmoga oasálastimis olgoáibmoeallimis guorahallá Alf Odden (2008) iežas doavttirgrádadutkosis «Hva skjer med norsk friluftsliv?
nordmenns involvering i friluftsliv og hvilke endringer som har forekommet i aktivitetsmønsteret i tidsrommet 1970–2004. Hovedkonklusjonen er at friluftslivet befinner seg i en brytningstid mellom allmenngjøringsprosesser, at stadig større deler av befolkningen deltar, og differensieringsprosesser, at man får stadig flere typer av friluftsaktiviteter.
» norgalaččaid searvama olgoáibmoeallimii ja makkár rievdamat leat dáhpáhuvvan áigodagas 1974-2004. Váldočoahkkáigeassu lea ahte olgoáibmoeallin lea rievdanáigodagas gaskal dábálažžandahkanproseassa, mas dađistaga stuorit oassi álbmogis oasálastá, ja earuhanproseassa, mas dađistaga oažžut eambbo sorttat olgoáibmodoaimmaid.
Styrkeforholdet mellom aktivitetstypene er i ferd med å endres ved at nye former for fritidsmateriell har skapt grunnlag for valg av en rekke moderne fritidsaktiviteter blant ungdom.
Iešguđetlágan doaibmanšlájaid nanusvuohta lea rievdagoahtán, go ođđa friddjaáiggemateriálat leat ráhkadan vuođu dasa movt nuorat válljejit daid ođđaáigásaš friddjaáiggedoaimmaid.
Odden (2008) finner i sin studie at rekrutteringen har gått ned i enkelte av de tradisjonelle aktivitetene.
Odden (2008) gávnnaha iežas dutkamušas ahte rekruteren lea njiedjan muhtin dain árbevirolaš doaimmain.
Frafallet blant ungdom når det gjelder deltakelse i aktiviteter som skiturer, fisketurer, bær- og sopplukking og ro- og padleturer har vært omfattende.
Lea mearkkašahtti man ollu nuorat leat luohpan dain árbevirolaš doaimmain nugo čuoiganmátkkiin, guollebivdimis, murjemis ja guobbariid čoaggimis ja suhkanmátkkiin.
I tillegg ser det ut til at aktiviteter som fotturer og jakt er i ferd med å bli omfattet av denne nedgangen (Odden 2008, s. 293).
Orru maid nu ahte doaimmat nugo vázzinmátkkit ja bivdu leat maid njiedjagoahtán (Odden 2008, s.293).
Imidlertid er status at vi vet svært lite om deltakelse i ulike former for friluftslivsaktiviteter blant samisk- og norsktalende ungdom i Finnmark.
Goitge lea dilli dál nu ahte diehtit áibbas unnán man ollu sámegielat ja dárogielat nuorat Finnmárkkus oasálastet iešguđetlágan olgoáibmodoaimmaide.
Snøscooterkjøring er blitt en stadig mer synlig fritidsaktivitet i ungdomsmiljøer i Finnmark.
Skohtervuodjin lea dađistaga šaddan eambbo oidnosii nuoraidbirrasiin Finnmárkkus.
I 2010 fantes det i både innlands- og kystkommuner et løypenett på ca. 5600 kilometer i fylket.
2010 ledje sihke siseatnan- ja riddosuohkaniin skohterláhtut sullii 5600 kilomehtera fylkkas.
Det er et løypenett som tilsvarer veiavstanden Nordkapp–Gibraltar.
Leat skohterláhtut nu guhkit dego livčče mátki sullii Davvinjárggas – Gibraltarii.
I 2013 var det registrert 18 060 snøscootere.
2013 ledje 18060 skohtera registrerejuvvon.
I Finnmark fins det derfor en snøscooter for hver fjerde innbygger, mot en for hver 110 innbygger i resten av landet.
Finnmárkkus lea dasto okta skohter juohke njealját ássi nammii, dan ektui go olles Norggas leat 110 juohke ássi nammii.
I sin doktoravhandling tar Mehus (2012) opp temaet ungdom og snøscooterkjøring i Finnmark, Nord-Troms og på Svalbard.
Mehus (2012) doavttirdutkosis guorahallá son fáttá nuorat ja skohtervuodjima Finnmárkkus, Davvi-Tromssas ja Svalbárddas.
Kjørerne ble kategorisert i tre grupper: en gruppe som kjørte slik de burde gjør (for det meste jenter), en gruppe som noen ganger tok noen sjanser (gutter og jenter), og en gruppe med ekstreme risikotakere (en liten gruppe gutter).
Vuoddjit sirrejuvvojedje golmma jovkui: okta joavku mii vujii nugo berrejit (eanemusat nieiddat), nubbi joavku mat muhtumiin válde riskkaid (bártnit ja nieiddat) ja goalmmát joavku mat earenoamážiid válde riskkaid (unna oasáš bártniin).
Hun finner en tydelig kjønnsforskjell i kjøremønster.
Son gávnnaha čielga erohusaid sohkabeliid gaskkas vuodjinmálles.
Guttene kjører for å utforske terrenget og oppleve «flyt» i kjøringen.
Bártnit vudjet iskaladdame eanadaga ja vai besset dovdat “govduma” vuojedettiin.
Den gir guttene en følelse av frihet, og aktivitetene skaper stort samhold i gruppen.
Dat addá bártniide friddjavuođadovddu, ja dakkár doaimmat dagahit buori oktavuođa joavkkus.
Hun finner at jentene ikke er så opptatt av risikokjøring, men ønsker å komme frem til leirplassen for å oppleve det sosiale ved leirbålet.
Son gávnnaha ahte nieiddat eai beroš dan riskkavuodjimis, muhto háliidit ollet bisánanbáikái, vai besset vásihit sosiálalašbeali dollasajis.
«Studiet viser at ungdom i Nord-Norge, og særlig gutter, er lidenskapelig opptatt av snøscooterkjøring» (Mehus, 2012, s. 5).
“ Dutkan čájeha ahte Davvi-Norgga nuorat, ja earenoamážiid bártnit, beroštit hui ollu skohtervuodjimis” (Mehus, 2012, s.5).
Utvalget i Mehus’ studie er imidlertid begrenset (N=132).
Válljenmunni Melhusa dutkamis lea goitge gárži (N=132).
Mehus beskriver også utvalget som «strategisk utvalgt» (Mehus 2012, s. 33).
Mehus čilge maid ahte gáržžideapmi lea dego “strategalaččat gáržžiduvvon” (Mehus 2012, s.33).
Dette gjør det vanskelig å generalisere.
Dat dahká ahte lea váttis obbalaččat dadjat.
Vi observerer at scooterkjøring er en viktig fritidsaktivitet blant ungdom i Finnmark, men vi vet svært lite om hvor utbredt snøscooterkjøring er, og hvilke aktiviteter samisk- og norsktalende ungdom i Finnmark driver på med når de bruker snøscooter.
Mii oaidnit ahte skohtervuodjin lea mávssolaš friddjaáiggedoaibma Finnmárkku nuoraid gaskkas, muhto mii diehtit áibbas unnán man oallugat vudjet skohteriin ja makkár doaimmat leat sámegielat ja dárogielat Finnmárkku nuorain go vudjet skohteriin.
Selv om studien tar opp temaet ungdom og snøscooterkjøring i Finnmark, er kunnskapen begrenset om hvor utbredt kjøringen er blant ungdom i ulike kommuner, om det er ulikt kjøremønster blant samisk- og norsktalende ungdom, og om vi finner store kjønnsforskjeller.
Vaikko vel dutkan guoskkaha ge fátta nuoraid ja skohtervuodjima Finnmárkkus, de lea goitge ráddjejuvvon diehtu dan ektui man ollu nuorat dain iešguđet suohkaniin vudjet, lea go goabbatlágan vuodjinmállet sámegielat ja dárogielat nuorain ja leat go sohkabealerohusat.
Dagens unge tilbringer mer tid foran dataskjermer enn borte fra dem.
Dálá nuorat atnet eambbo áiggi ovddabealde dihtora go eret dihtoris.
Innetid dominerer mer og mer over utetid, og den primære kontakten med andre mennesker er digital og virtuell, ikke fysisk.
Sistečohkkánáigi lea šaddan eambbo go olgoáigi, ja dat primára oktavuohta eará olbmuiguin lea digitálalaš ja virtuála, iige fysalaš.
Nettbruk via PC og mobil fører til mindre fysisk interaksjon og bevegelse utendørs og flytter aktivitet innendørs.
Dihtor ja giehtatelefovnna geavaheapmi interneahta bokte dagaha unnit fysalaš ovttasdoaibmama ja olgoáimmu ovddas lihkadeami ja sirdá doaibmama sisa.
HEVA-undersøkelsene viser at selvrapportert tid som er brukt til stillesitting foran pc, har økt kraftig blant 10. klassinger i perioden 1997–2005 (Samdal mfl., 2009).
HEVAiskkadeapmi čájeha iešraporteren áigi mii lea geavahuvvon jaska čohkkámii ovddabealde dihtora lea lassánan 10.klássahasain áigodagas 1997-2005 (Sandal ja earát, 2009).
Norske gutter mellom 11 og 16 år sitter 40 timer hver uke – utenom skoletid og ofte foran ulike skjermer.
Norgga bártnit gaskal 11 ja 16 jagi čohkkájit 40 diimmu vahkkosaččat – earret skuvlaáiggi ja dávjá iešguđetlágan šearpmaiguin.
Jentene er enda mindre fysisk aktive enn guttene.
Nieiddat lihkadit fysalaččat ain unnit go bártnit.
Måling av fysisk aktivitet viser at elever i skolene i Oslo er mer aktive i skoletiden enn på fritiden (Andersson, 2008).
Iskkadeamit čájehit ahte oahppit Oslo skuvllain lihkadedje eambbo skuvlaáiggis go friddjaáiggis (Andersson, 2008).
Hvor utbredt skjermbruk er blant samisk og norsk ungdom, vet vi imidlertid lite om.
Man ollu sámi ja dáru nuorat čohkkájit šearpmaid ovddabealde, dan birra diehtit unnán.
De fleste ungdommer i Finnmark har i dag muligheter til å drive med fritidsaktiviteter ute i naturen.
Eanas Finnmárkku nuorain lea dál vejolašvuohta doaimmahit friddjaáiggedoaimmaid olgun luonddus.
Et utbygd løypenett er tilrettelagt for scooterkjøring, og vi finner ulike naturmiljø i fylket hvor ungdom kan drive med varierte friluftslivsaktiviteter.
Viiddis skohterláhtut leat heivehuvvon skohtervuodjimii, ja mii gávdnat iešguđetlágan luonddubirrasiid fylkkas, gos nuorat sáhttet doaimmahit iešguđetlágan olgoáibmodoaimmaid.
Den frivillige idretten er godt organisert i kommunene med et variert aktivitetstilbud.
Dat eaktodáhtolaš falástallan lea bures organiserejuvvon suohkaniin ja dain leat iešguđetlágan doaibmafálaldagat.
De fleste kommunene har en utbygd infrastruktur for utendørs og innendørs idrettsaktivitet: kunstgressbane, idrettshall, svømmebasseng og lysløype.
Eanas suohkaniin lea huksejuvvon infrastruktuvra olgo- ja siste falástallandoaimmaide: goanstarássešillju, falástallanhálla, vuojadanbasseaŋŋa ja čuovgaláhttu.
Finnmarksungdom er gjerne fremstilt som en gruppe som er mindre fysisk aktiv, røyker og drikker mer enn annen ungdom og bruker mye av fritiden til å kjøre snøscooter, ATV og motorkjøretøy.
Finnmárkku nuorat leat dávjá govviduvvon joavkun, mat unnán lihkadit fysalaččat, borgguhit ja juhket alkohola eambbo go eará nuorat ja atnet ollu áiggi vuodjit skohteriin, ATVain ja mohtorfievrruiguin.
Ski og sykkel er byttet ut med scooter og lett motorsykkel.
Sabehat ja sihkkel leat lonuhuvvon skohteriin ja geahppa mohtorsihkkeliin.
Ungdommen går mindre i fjellet og på turer og driver mindre friluftsliv.
Nuorat vázzet unnit vári ja tuvrrain ja unnit doaimmahit olgoáibmodoaimmaid.
Kunnskapsstatusen er imidlertid at vi vet svært lite, selv om mytene er mange, om hva norsk- og samisktalende ungdom i Finnmark bruker fritiden til.
Goitge diehtit mii unnán, vaikko myhtat leat máŋggaláganat, dan ektui masa dáro- ja sámegielat nuorat geavahit friddjaáiggiset.
2.3 Fire aktivitetsarenaer for ungdom i Finnmark
2.3 Njeallje doaibmaarena Finnmárkku nuoraide
I denne undersøkelsen settes det søkelys på arenaer hvor ungdom inngår i sosialt felleskap med andre.
Dán iskkadeamis biddjo fokus arenaide gos nuorat ovttastallet sosiálalaččat earáiguin.
For å forenkle mangfoldet i sin analyse av befolkningens deltakelse i ulike fysiske aktiviteter fremstiller Breivik (2013) trender innenfor seks kategorier: friluftslivsaktiviteter, uorganisert trening/mosjon, fitness, livsstilsaktiviteter, organisert trening/mosjon og andre aktiviteter (Breivik 2013, s. 77).
Vai álkida máŋggabealatvuođat go guorahallá álbmoga oasálastima iešguđet fysalaš doaimmain, de ovdanbuktá Brevik (2013) treanddaid guđa šlája ektui: olgoáibmodoaimmat, hárjehallan/lihkadeapmi mii ii leat organiserejuvvon, “fitness”, eallinvuohkelihkadeapmi, organiserejuvvon hárjehallan/lihkadeapmi ja eará doaimmat (Brevik 2013, s.77).
I vår sammenheng kan det derfor være hensiktsmessig, som hos Breivik, å se på ungdommens bruk av ulike aktivitetsarenaer ved å gruppere de enkelte aktivitetene i overordnete kategorier for å gi en forenklet fremstilling.
Min oktavuođas sáhttá leat ávkkálaš, nugo Brevikas; geahččat movt nuorat geavahit iešguđet doaibmaarenaid, go juohkit daid joavkkuide daid badjelis namuhuvvon šlájaid ektui, vai álkida ovdanbuktima.
Det å gruppere aktiviteter i overordnete arenakategorier mer generelt vil også klarere kunne få frem ulikhet i deltakelse mellom samisk- og norsktalende ungdom.
Go juohkit doaimmaid ordnejuvvon arenašlájaide, de maid sáhttit buorebut oažžut ovdán erohusaid sámegielat ja dárogielat nuoraid oasálastimis.
En slik kategorisering gir oss muligheter til å fremstille arenabruk i forhold til aktiviteter, fremfor aktiviteter sett enkeltvis.
Dakkár sirren addá midjiide vejolašvuođaid ovdanbuktit arenageavaheami doaimmaid ektui, dan sadjái go geahččat daid sierra.
I denne sammenheng finner vi det derfor fruktbart å forenkle og samle aktivitetene i fire generelle arenaer.
Dán oktavuođas oaidnit ávkkálažžan álkidit ja čohkket doaimmaid njealji obbalaš arenaide nugo:
Treningsarena: Treningssammenheng: idrettslag, privat helsestudio, sammen med venner/nabo, på egen hånd Anleggsbruk: fotballanlegg, svømmehall, alpinanlegg, lysløype, idrettshall, friidrettsanlegg, vekt- og styrkerom Ungdomsaktiviteter: klatring, kiting, padling, snowboard/slalåm/twin- tip
Hárjehallanarena: Hárjehallanoktavuohta: Falástallansearvi, priváhta hárjehallanguovddáš, fárrolaga olbmáiguin/ránnjáiguin, okto Rusttetgeavaheapmi: Spábbačiekčanšillju, vuojadanhálla, čierastanluohkká, čuovgaláhttu, falástallanvisti, bođufalástallanrusttet, gievrudahttinlatnja Nuoraiddoaimmat: gizzun, “kiten”, suhkan, muohtadoaján/skirvehallan/twin-tip
Friluftslivsarena: Tradisjonelle friluftslivsaktiviteter: fottur i skog, fjell og mark, sykkeltur i terreng eller fjell, skitur i skog, fjell og mark, hundekjøring.
Olgoáibmodoaibmaarena: Árbevirolaš olgoáibmodoaimmat: Vázzin vuovddis, váris ja meahcis, sihkkelastin meahcis dahje váris, čuoigan vuovddis, váris ja meahcis, beanavuodjin.
Fritidsarena: Scooterkjøring: scootertur, isfisketur, bruk av løypenett, kjøring i forbindelse med reindrift, racing/drag Hverdagsarena: Skolevei: aktiv (sykle, gå) og passiv (buss, bil, moped) Skjermtid: antall timer brukt på skjerm (online-spill, sosiale medier/mobil)
Meahcástallandoaimmat: Bivdu, guollebivdin jogas, mearraguollebivdin, oaggun jieŋa alde, monnečoaggin, murjen Friddjaáigearena: Skohtervuodjin: Skohtertuvra, jieŋa alde oagguntuvra, vuodjin máđijaid mielde, vuodjin boazobargguid oktavuođas, skohtergilvvohallan Beaivválašarena: Skuvlageaidnu: Aktiivvalaš (sihkkelastin, vázzin) ja passiiva (busse, biila, mopeda) Šearbmaáigi: Galle diimmu lea geahččan šerbmii (dihtorspeallan, sosiála fierpmádat/giehtatelefovdna)
En slik inndeling er ikke uproblematisk.
Diekkár sirren ii leat váttisvuođaid haga.
Imidlertid vil det innenfor den enkelte kategori være noen fellestrekk som kan fremheves.
Máŋga doaimma duppalastet eará šlájaid. Goitge leat juohke šlájas juogalágan oktasašdovdomearka, maid sáhttá deattuhit.
Et fellestrekk for friluftslivs- og fritidsaktivitetene som inngår i to av arenakategoriene, er at de kan drives som egenorganisert aktivitet utendørs i ulike naturmiljø og krever liten tilrettelegging i form av anlegg og arenaer i naturen.
Okta oktasašdovdomearka, mat leat olgoáibmo- ja friddjaáiggedoaimmaid arenašlájaid siskkobealde, lea ahte daid sáhttá ieš organiseret olgun iešguđetlágan luonddubirrasiin ja leat dakkárat mat gáibidit unnán heiveheami rusttegiidda ja arenaide luonddus.
Deltakelse i friluftsliv er imidlertid både sosialt og kulturelt betinget.
Olgoáibmoeallima oasálastin eaktuda sihke sosiálalaš ja kultuvrralaš beali.
Våre data beskriver friluftsliv som opphold og fysisk aktivitet i friluft ut fra sosiale størrelser, men ikke menneskets relasjoner til natur og fritid ut fra deres egen tid, som vil være kulturelt betinget.
Min dieđut čilgejit olgoáibmoeallima ádjin ja fysalaš lihkadeapmin olgoáimmus sosiála sturrodagaid ektui, iige olbmo gaskavuhtii lundui ja friddjaáigái iežas áiggi ektui, mii šattašii leat kultuvrralaš eaktun.
Hvordan vi for eksempel forstår snøscooterkjøring, vil dermed også være kulturelt betinget.
Movt mii omd. ipmirdit skohtervuodjima, šaddá maid leat kultuvrralaš eaktun.
Scooterkjøring vil være en fritidsaktivitet, men mange vil også forstå snøscooterkjøring som en friluftslivsaktivitet.
Skohtervuodjin boahtá leat friddjaáiggedoaibman, muhto máŋggas ipmirdit maid skohtervuodjima leat olgoáibmodoaibman.
En slik åpen definisjon gir muligheter for å tegne et bredt bilde av ungdommens aktivitetsmønster og kan hindre at viktige utviklingstrekk ikke blir fanget opp, for eksempel fordi snøscooteraktiviteter strengt tatt ikke kan regnes som friluftsliv.
Dakkár rabas definišuvdna addá vejolašvuođaid govvidit viiddis gova nuoraid doaibmamálles ja sáhttá hehttet ahte dehálaš ovdánanmearkkat eai fuomášuvvo ovdamearkka dihte go skohterdoaimmat eai dábálaččat rehkenasto leat olgoáibmodoaibman.
2.4 Metode
2.4 Metoda
Empirien i denne studien er samlet inn gjennom en spørreundersøkelse blant elever ved videregående skoler i Finnmark. Undersøkelsen ble gjennomført våren 2014.
Leat čohkken vásáhusvuođu dán dutkamuššii go leat čađahan jearahallaniskkadeami Finnmárkku joatkkaskuvllaid nuoraid gaskkas giđđat 2014.
2.4.1 Utvalg
2.4.1 Válljenmunni
Undersøkelsen ble gjennomført på alle videregående skoler i fylket Utvalget bestod av 2793 elever.
Iskkadeapmi čađahuvvui buot joatkkaskuvllain fylkkas, sihke fylkkasuohkana ja stáda joatkkaskuvllat serve dasa. Válljenmunis ledje 2793 oahppi.
I denne undersøkelsen svarte 1819 ungdommer i alderen 15–19 år på spørreskjemaet.
Dán iskkadeapmái vástidedje 1819 nuora agiin 15-19 jahkásaččat jearahallanskovvái.
Som vi ser av tabellen, ligger den gjennomsnittlige svarprosenten på 67 %.
Nugo oaidnit tabeallas, de lea gaskamearálaš vástidanproseanta 67 %.
Til sammenligning lå svarprosenten på en tilsvarende studie i gjennomsnitt på 65 % i en undersøkelse av elever ved de videregående skolene i Vestfold (Vadheim, 2013).
Go buohtastahttá sullásaš iskkademiin Vestfolda joatkkaskuvllain, de lei das vástidanproseanta 65 % (Vadheim, 2013).
2.4.2 Morsmål og geografi
2.4.2 Eatnigiella ja geografiija
For å fange opp det norske og det samiske er språk og geografi brukt som adskilte enheter.
Go galgá oažžut mielde dárogiela ja sámegiela, de lea giella ja geografiija adnon sierra ovttadahkan.
Vi har valgt å definere etnisitet ved å benytte et av spørsmålene i Ungdata som omhandler morsmål.
Mii leat válljen defineret čearddalašvuođa go ávkkástallat Ungdata gažaldagaiguin, mat leat eatnigiela birra.
Etnisk bakgrunn er derfor operasjonalisert ved svar på spørsmålet om morsmål.
Čearddalašvuođa duogáš lea danne doaimmahuvvon go leat vástidan gažaldahkii eatnigiela birra.
Svaralternativene på dette spørsmålet var norsk, samisk eller annet morsmål.
Vástidanvejolašvuođat dán gažaldahkii ledje dárogiella, sámegiella dahje eará eatnigiella.
Av utvalget på 1819 respondenter oppga 66,3 prosent at de hadde norsk som morsmål, 26,4 prosent at de hadde samisk som morsmål, og 7,2 prosent at de hadde et annet morsmål.
1819 vástádusas lohke 66,3 proseanta ahte sis lei dárogiella eatnigiellan, 26,4 proseanta lohke alddiineaset sámegiela leat eatnigiellan ja 7,2 proseanta lei eará eatnigiella.
Geografisk inndeling er operasjonalisert ved svar på spørsmålet om sted for videregående skole.
Geográfalaš juohkima leat gávnnahan go leat vástidan gažaldahkii gos joatkkaskuvla lea.
Kommune er kategorisert som Indre Finnmark (Samisk vgs. Kautokeino, Samisk vgs. Karasjok, Tana vgs.), Porsanger (Lakselv vgs.), kystkommuner (Båtsfjord vgs., Hammerfest vgs., Vardø vgs., Nordkapp Maritime Fagskole, Vadsø vgs.) og fjordkommuner (Alta vgs., Kirkenes vgs.).
Suohkanat leat sirrejuvvon ná: Sis-Finnmárku (Sámi joatkka- ja boazodoalloskuvla Guovdageaidnu, Sámi joatkkaskuvla Kárášjohka, Deanu joatkkaskuvla), Porsáŋgu (Leavnnja joatkkaskuvla), riddosuohkanat (Báhcavuona joatkkaskuvla, Hámmárfeasta joatkkaskuvla, Várggáha joatkkaskuvla, Davvinjárgga maritiima fágaskuvla, Čáhcesullo joatkkaskuvla) ja vuotnasuohkanat (Álttá joatkkaskuvla, Girkonjárgga joatkkaskuvla).
Av utvalget på 1819 respondenter oppga 15,8 prosent at de gikk på videregående skoler i Indre Finnmark og Porsanger, 45,7 prosent i fjordkommuner og 38,4 prosent i kystkommuner.
Dan 1819 oahppis vástidedje 15,8 proseanta ahte sii vázze joatkkaskuvllain Sis-Finnmárkkus ja Porsáŋggus, 45,7 proseanta vuotnasuohkaniin ja 38,4 proseanta riddosuohkaniin.
Analysene i dette kapitlet omfatter bare de 1705 respondentene som har svart at de har enten norsk eller samiske som morsmål.
Guorahallamat dán kapihttalis leat dušše dat 1705 geat vástidedje ahte sis lea dárogiella dahje sámegiella eatnigiellan.
Elever som har oppgitt at de har et annet morsmål, er selektert bort.
Oahppit geat leat vástidan ahte sis lea eará eatnigiella, leat sirrejuvvon eret.
2.4.3 Spørreskjema
2.4.3 Jearahallanskovvi
Dataene ble samlet inn i mai 2014. Ungdommene besvarte spørreskjemaet anonymt i løpet av en time på internett.
Dieđut leat čohkkejuvvon miessemánus 2014. Nuorat vástidedje jearahallanskoviid diimmu áigodagas interneahta bokte, ja sin namma ii almmuhuvvon.
Spørreskjemaet er utgitt av NOVA (Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring).
Jearahallanskovi almmuhii NOVA (Norgga instituhtta bajásšaddan, čálgo ja boarásmuvvan dutkamii – Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring).
I tillegg til den obligatoriske grunnmodulen som alle Ungdataundersøkelser består av, inneholdt spørreskjemaet for skolene i Finnmark spørsmål knyttet til temaene morsmål, foreldrenes og besteforeldrenes morsmål, bosituasjon, utdanningsretning, fysisk aktivitet, snøscooterbruk, friluftsliv, skolevei, kantine og skolehelsetjeneste.
Dasa lassin dan geatnegáhtton vuođđomodulai, maid buot Ungdata-iskkadeamit sisttisdollet, de ledje Finnmárkku skuvllaid jearahallanskovis gažaldagat, mat čatnasedje fáttaide nugo eatnigillii, váhnemiid ja áhkuid/ádjáid eatnigillii, orrundillái, oahpahussuorgái, fysalaš lihkadeapmái, skohtergeavaheapmái, olgoáibmoeallimii, skuvlageidnui, kantiidnii ja skuvlla dearvvašvuođabálvalussii.
Totalt omfatter undersøkelsen i overkant av 200 ulike spørsmål.
Oktiibuot ledje iskkadeamis badjelaš 200 iešguđetlágan gažaldaga.
Det landsomfattende spørreskjemaet er utvidet med spørsmål som blant annet er knyttet til fritidsbruk.
Dat riikaviidosaš jearahallanskovvái lei lasihuvvon gažaldagat, mat earret eará guske friddjaáiggegeavaheapmái.
Materialet som her er benyttet, er knyttet til spørsmål om bruk av snøscooter, deltakelse i friluftslivsaktiviteter, skolevei og skjermbruk.
Materiálas, mii dás lea geavahuvvon, leat gažaldagat nugo skohtergeavaheapmi, olgoáibmodoaimmaide oasálastin, skuvlageaidnu ja šearbmageavaheapmi.
2.4.4 Analyse
2.4.4 Analysa
Analysene i dette kapitlet er basert på bruk av krysstabeller.
Analysat dán kapihttalis leat ráhkaduvvon ruossatabeallaid vuođul.
Andelen som utøver de ulike aktivitetene, er brukt som avhengig variabel.
Oassi sis geat doaimmahit daid iešguđetlágan doaimmaid, leat adnon sorjavaš variábelin.
Morsmål, kjønn og geografisk inndeling er brukt som uavhengige variabler.
Eatnigiella, sohkabealli ja geográfalaš juohkin leat adnon sorjjasmeahttun variábelin.
De avhengige variablene er opprinnelig målt med fem- og sekspunktskalaer, som angir hvor hyppig de blir utøvd.
Dat sorjavaš variábelat leat álgoálggus mihtiduvvon vihtta- ja guhttačuokkiskálain, mat muitalit man dávjá dat doaimmahuvvojit.
I analysene er alle disse variablene kodet om til todelte variabler slik at de måler i hvilken grad hver av fritidsaktivitetene utøves regelmessig.
Analysain leat buot dat variábelat kodejuvvon guovtteoasat variábelin, vai dat mihtidit man ollu friddjaáiggedoaimmat doaimmahuvvojit jeavddalaččat.
Med regelmessig menes her minst en gang i uka, eventuelt i sesongen, der det er aktuelt med sesong.
Dás oaivvilduvvo jeavddalaš unnimus oktii vahkkui, ovdamearkka dihte áigodagas, goas dat lea áigeguovdil.
Variabelen for aktiv eller passiv skolevei er basert på en femdelt kategorivariabel som er omkodet til to verdier.
Variábel aktiiva dahje passiiva skuvlageainnus lea vuođđuduvvon viđaoasat šládjavariábelin, mas koda lea rievdaduvvon guovtti árvui.
Å gå eller sykle er kodet som aktiv, og motorisert transport er kodet som passiv.
Vázzit dahje sihkkelastit lea kodejuvvon aktiivan, ja mohtorfievru lea kodejuvvon passiivan.
Det er brukt statistiske modeller i form av logistiske regresjonsanalyser (Gelman &amp; Hill, 2007) hvor regelmessig utøving av aktiviteten er brukt som avhengig variabel, og kjønn, morsmål og geografisk inndeling er brukt som uavhengige variabler.
Leat adnon statisttalaš modeallat logistihkalaš regrešuvdnaanalysain (Gelman &amp; Hill, 2007) mas jeavddalaččat doaimmahuvvo doaibma lea adnon dakkárin mii lea sorjavaš variábelii ja sohkabeallái, eatnigillii ja geográfalaš juohkin ges lea sorjjasmeahttun variábeliidda.
Dette gjør det mulig å kontrollere for effektene av morsmål og geografi hver for seg og å avdekke eventuelle spuriøse sammenhenger.
Dat dahká vejolažžan iskkat eatnigiela ja geografiija ávkki sierra ja fuomášit jus leat soaittáhat čanastagat.
Vi har ikke tatt med tabeller, men kommenterer funnene i teksten.
Eat leat váldán mielde tabeallaid, muhto kommenteret gávdnosiid teavsttas.
2.5 Bruk av ulike fritidsarenaer og deltakelse i aktiviteter
2.5 Iešguđetlágan friddjaáiggearenaid geavaheapmi ja oasálastin doaimmain
Fysisk aktivitet, friluftsliv, snøscooterkjøring og idrett er ikke bare aktivitetsområder, men også felt hvor holdninger og verdier i disse fritidsformene kommer til utrykk.
Fysalaš lihkadeapmi, olgoáibmoeallin, skohtervuodjin ja falástallan eai leat dušše doaibmasuorggi, muhto maiddái suorggit mas guottut ja árvvut bohtet oidnosii.
Siden det ofte blir hevdet at samisk- og norsktalende ungdom har ulike fritidsmønster, ønsket vi å finne ut om det er tilfelle, og eventuelt hvilke forskjeller som fins.
Sivas go dávjá daddjo ahte sámegielat ja dárogielat nuorain leat goabbatlágan friddjaáigeminsttar, de háliidit mii gávnnahit jus dat doallá deaivása, ja jus lea nu, de makkár erohusat dasto leat.
Ungdommen ble i denne undersøkelsen spurt hvor ofte de trener.
Nuorain jerrui dán iskkadeamis man dávjá sii hárjehallet.
Det fremgår av svarene at vi ikke finner noen forskjell på hvor ofte norsk- og samisktalende ungdom trener.
Vástádusain boahtá ovdán ahte eat gávnna makkárge erohusaid das man dávjá dárogielat ja sámegielat nuorat hárjehallet.
Begge gruppene svarer at de trener fem ganger i uka slik at de blir andpustne.
Goappaš joavkkut vástidit ahte hárjehallet viđa geardde vahkkui dan mađe ollu ahte šieđđaluvvet.
Et slikt bilde på ungdommens fysiske aktivitetsnivå blir imidlertid for generelt.
Diekkár govva nuoraid lihkadandásis šaddá goitge beare obbalažžan.
Mulighetene for å velge fritidsaktiviteter som tilfredsstiller den enkelte, er større enn noen gang.
Vejolašvuođat válljet friddjaáiggedoaimma, mii guhtiige heive, lea dál buoret go goassige ovdal lea leamaš.
I økende grad ser det ut til at mennesker konstruerer sine liv selv og setter sammen aktiviteter, verdier og handlinger (Krange &amp; Øia, 2005).
Lea eambbo šaddan nu ahte olbmot ieža heivehit iežaset eallima ja heivehit doaimmaid, árvvuid ja daguid (Krange &amp; Øia, 2005).