pere/sami_parallel huggingface dataset:
Og det var så lenge å vente til de andre hadde spist og hvilt seg, de som alle hadde noe å bære på.
Son ii lean váiban ja orui nu guhká vuordit dassážii dat earát vuoiŋŋastedje geain juohkehaččas lei juoga guoddámuš.
Da de nærmet seg hjemtraktene, begynte de å småløpe. Selv Biret, hun som hadde mest å bære på.
Muhto go ruoktu lahkonišgođii, de viehkagohte buot mánát, vel Biret nai geas lei eanemus guoddit.
Kátjá så bestemor på lang avstand.
Kátjá fuomášii áhku juo guhkkin.
Hun kom for å møte dem!
Áhkku lei vuolgán sin ovddal!
- Bestemor!
— Áhkku!
Kátjá la på sprang mot henne.
huikkadii Kátjá ja viehkagođii.
Stien ble borte i en tåke av gledestårer, og hun snublet.
Su čalmmiide divve gatnjalat ja son ii oaidnán šat bálgá nu čielgasit, danin son gahčai muhtin buvdnagaskii.
Hun kom seg fort på beina igjen og løp videre.
Ii son ádjánan beare guhká beassat fas bajás ja viehkalit.
Bestemor gikk nesten over ende, da hun kastet seg rundt halsen hennes.
Son viegai áhku gosii veallut go hengostii su čeabet birra.
- Bestemor! Du lukter så godt, gråt Kátjá.
— Áhkku! — Dus lea nu njálgga hádja, čierostuvai Kátjá.
- Lillehjelper, så blek du er blitt.
— Kátjážan! Man šoavkat don leat.
Spiser du ingenting på skolen?
It go leat borran márkanis?
Kátjá svarte ikke, holdt bare om bestemor, redd for at hun skulle forsvinne om hun slapp taket.
Kátjá ii vástidan, dušše doalai ain áhkus gitta.
De andre nådde dem igjenog fortsatte mot huset.
Earát jovde sin rádjái ja sii vázzigohte viesu guvlui.
Bestemor fortalte om alt som hadde hendt mens de hadde vært borte.
Áhkku muitalii buot mii dálus lea dáhpáhuvvan.
Lillebror var blitt stor gutt, dugelig og hjelpsom.
Unna vieljaš lea šaddan nu searra, olles veahkki.
Katta hadde fått unger, og i fjøset var det tre små kalver, og far hadde kjøpt ny båt og not.
Bussá lea ožžon čivggaid ja návehis leat golbma unna gálbbáža. Ja áhčči lea oastán ođđa fatnasa ja nuohti.
En stor båt, som kunne ta mye fisk.
Stuora fatnasa masa čáhket vaikko man ollu guolit.
Bestemor hadde ennå ikke hørt gjøken og det syntes hun var merkelig.
Ii ge áhkku lohkan iežas vel gullan giega. Dan son imaštalai veahá.
Kátjá stanset: Se, bestemor!
Kátjá geahčai muoraide ja bisánii: — Áhkku, gea!
Her er trærne alt begynt å bli grønne, men på skolen er de bare svarte og stygge!
Dáppe leat juo lasttat álgán ihtit, márkanis eai leat eara go čáhppes, romis muorat.
Først da de kom inn og Kátjá hadde spist seg mett, kjente hun hvor sliten hun var.
Ii ge Kátjá dovdan ahte son lea váiban ovdal go vissui lei ollen ja gallás boradan, de dovdogođii čalmmiin ja julggiin man váibbas son lea.
Hun ba bestemor legge seg sammen med henne på reinskinnet i kammerskroken og fortelle mer om alt som hadde hendt mens hun hadde vært på skolen.
Kátjá sidai áhku velledit ja muitalit ain eanet geasse ságaid. Son náđui áhku báldii ja cipmui čavga su čeabeha birra.
Bestemor fortalte, om vårflommen, om alle fisketurene og jaktturene.
Áhkku muitalii giđđadulvvi birra, guolleságaid ja lodden-ságaid.
Hun fortsatte, lenge etter at Kátjá var dysset i søvn av den varme stemmen.
Son humai ja bogostalai, muitalii ain vaikko Kátjá lei juo nohkkan.
Forundret åpnet Kátjá øynene.
Imaštallamiin rabesta Kátjá čalmmiid.
Drømte hun ennå? Hun så kammerset hjemme og hørte kjente stemmer!
Álggos son ballá son lea dušše niegadeame go oaidná oahpes seinniid ja gullá oahpes jienaid.
Fort lukket hun igjen øynene for å holde på drømmen.
Son doapmala čarvet čalmmiid fas gitta vai niehku ii noga.
Kátjá kom seg på beina og sprang ut i kjøkkenet. Hun satte seg på fanget til mor, skrubbsulten igjen.
Kátjá viehka eatni askái. Sus lea maid nu hirbmat borranmiella.
Det var deilig å sitte slik, akkurat som før, og spise mors gode mat.
Nu suohtas lea fas eatni askkis čohkkádit ja boradit. Njálgga oahpes biepmu.
Mor og far spurte om skolen, men Kátjá svarte ikke.
Áhčči ja eadni jearahallaba skuvlla birra, muhto Kátjá ii jienát ii maidege.
Det var alt for vondt å tenke på eller snakke om. Hun fant ikke ord som var grusomme nok til å beskrive skolen.
Ii hálit, ii ge sáhte hupmat ge dan birra. Doppe lei aivve váivi, nu váivi man birra lea veadjemeaitun hupmat.
Hun hoppet og sprang over enga, fylt av kriblende glede.
Njuikumiin son viehká gietti mielde ja hurada.
Så godt å bare 1øpe, uten smerter, uten vondt noen steder!
Nu imaš ja suohtas lea viehkat ja dovdat ahte ii leat gostege bávččas.
Hun stoppet brått. Der var gjøken! Sto helt stille, lyttende.
Son bisána go gullá giega. Čuožžu áibbas jaska oanehaš ja guldala giega guhkkama.
Så la hun på sprang. Bestemor måtte få vite at gjøken var kommet!
Ja de viehkala son áhkkui muitalit ahte giehka lea juo boahtán.
Bestemor som sier at da er sommeren på vei for alvor.
Áhkku dadjá ahte dalle lea geassi duođas boahtime.
Kátjá lekte med lillebror Joavnna.
Maŋŋil stoahká Kátjá unna vieljažiin Joavnnain.
Hun hentet vedkubber fra vedskjulet som skulle forestille lærerinna og husmora.
Son váldá muoraid muorraviesus ja stoahká ahte dat leat mahkáš skuvlarivgu ja internáhta husmora.
- Husmora er ei merkelig dame som alltid sier at jeg er skitten.
— Husmora lea dakkár mii álo lohká mu leat nu duolvvasin.
Hun snakker veldig rart, og lukter like rart, fortalte Kátjá.
Son hupmá hui ártegit ja sus lea hui imaš hádja, čilge son unna vieljažii.
- Husmora svarer aldri når jeg spør henne om noe, og hun bryr seg ikke om når de store barna slår de små.
Husmora ii vástit go mun jearan sus juoidá, ii ge beroš go stuorit mánát doaruhit unnit mánáid.
Hun er veldig dum. Kátjá slo husmorvedkubben med en kvist.
Son lea nu jalla, dadjá Kátjá ja álgá rissiin huškut dan muorrabihtá mii mahkás lea husmora.
Joavnna hjalp til.
Joavnna maid huškugoahtá.
De banket og slo alt de orket.
Soai huškuba ja boagusteaba.
Det var artig at den dumme husmora fikk så mye juling.
Dat lea nu somá go husmora bávččaga.
- Lærerinna vår er også en idiot, sa Kátjá.
— Skuvlarivgu lea maid jalla, lohká Kátjá.
Hun sier ikke et ord til de andre barna når de erter meg fordi jeg ikke kan norsk.
— Son ii beroš go eará mánát boagustit mu go in máhte dárogiela.
Lærerinna forstår ingen verdens ting, dumma, hun skal også få juling!
Son ii ipmir ii maidege. Su ferte maid huškut, jallas diŋgga.
Kátjá og lillebroren straffet husmora og lærerinna riktig lenge.
Nu soai huškuba husmora ja skuvlarivgu ja boagusteaba go dat gaigges rivgut bávččagit.
Lillebroren fikk høre om de norske, at det var slike folk som alle barn måtte frykte og adlyde.
Kátjá muitala unna vieljažii dáččaid ja rivguid birra. Dat leat dakkárat main mánát galget ballat ja álo jeagadit.
Var man ulydig, ble man knepet i øret og satt i skammekroken.
Jos ii jeagat de váldet bealljái ja bidjet heahpatčihkii čuožžut.
- På skolen er det ikke lov å snakke om familien eller hjemmet, og på internatet skal en bestandig sloss, fortsatte Kátjá.
Skuvllas ii oaččo ii ruovttu birra ge hupmat. Internáhtta gis lea dakkár báiki gos álot galgá doarrut.
En må alltid passe seg, ellers får en juling, eller ødelagte klær.
Ja álo váruhit vai ii cápmahala ja vai eai billis biktasiid.
- De hånflirer når de hører at bestemor ikke kan et eneste ord norsk, og at mor og far ikke har rein, men bare har kofter.
Earát dušše boagustit jos gullet dan ahte áhkku ii máhte sáni ge dárogiela, ja ahte eatnis ja áhčis eai leat obanassiige bohccot.
Slik satt de lenge og pratet.
Guhká čohkkába soai unna vieljažiin giettis ja humadeaba.
Lillebroren forsto at skolen var et ondt sted, og han lovet stolt å slå dem flate alle sammen, om de så mye som nærmet seg Kátjá når han begynte på skolen.
Unna vieljaš ipmirdii ahte skuvllas galgá aivve doarrut. Son čilgii Kátjái go son álgá skuvlii áigu son cábmit juohke ovtta gii fal Kátjá bieguha.
Sommeren gikk fort og skoletiden nærmet seg.
Geassi manná johtilit. Skuvlaáigi fas lahkonišgoahtá.
Hele sommeren grublet Kátjá over hvordan hun skal greie å holde ut enda et år.
Geasi miehtá lea Kátjá suoli jurddašan ja hutkan mot son galgá nagodit fas ovtta olles jagi leat skuvllas.
Hun og lillebror kom til at en måtte bli riktig ondskapsfull for å greie seg på skolen.
Soai leaba unna vieljažiin veahkkalagaid hutkan, ja gávnnahan ahte skuvllas ii ábut leat siivui.
Kátjá bestemte seg for at ingen skulle klare å gi henne juling mer.
Kátjá lei bidjan miela vuollái ahte ii oktage galgan suinna bihtít šat skuvllas ii ge internáhtas.
Hele sommeren øvde hun og lillebror seg på å sloss.
Soai leigga unna vieljažiin hárjehallan doarrut miehtá geasi.
Men hun fikk vondt i magen flere dager før skolen begynte, fordi hun gruet seg så fælt.
Máŋga beaivvi ovdal go skuvlii galge vuolgit, de álggii Kátjás juo čoavji bávččastit. Son balai nu issorasat.
Den siste natta hjemme klamret hun seg til bestemor.
Maŋemus ija ruovttus doalai son ija miehtá čavga áhkus gitta.
Da morgenen kom, ba hun bestemor om å følge med til skolen.
Iđđes jearai son ii go áhkku sáhtáše skuvlii vuolgit mielde.
Men bestemor kunne ikke, og Kátjá måtte forlate varmen og tryggheten hos bestemor og alle andre hjemme.
Muhto áhkku ii sáhttán. Ja ođđasis šattai son fas guođđit dan litna, liegga áhku seaŋgga.
Hun fulgte etter far og de andre med uvillige skritt.
Lossa, lossa lávkkiiguin vázzilii son áhči ja daid earáid maŋŋái skuvlii fas.
Skoleårene gikk på et vis.
Nu manne goit ge skuvlajagit.
Den ene dagen var like trist og lang som den andre, uten noe å glede seg over.
Seammá váivvit, seammá guhkit. Skuvllas ii dáhpáhuvvan goasse mihkkege mii lea somá.
Kátjá lærte seg å bli hard som stein.
Kátjá oahpai leat garas.
Bare slik kunne hun holde ut på internatet.
Son oahpai mot olmmoš ferte leat vai ceavzá internáhtas.
Aldri mer gråt hun så andre så det, men det gikk ikke en eneste lang natt uten at hodeputa var våt.
Son ii čirron šat earáid oainnu. Vaikko dain ollu ijain ii mannan oktage idja nu ahte gatnjalat eai golgan.
Hun skulle heller ikke stole på noen mer, aldri fortelle noe om seg selv, aldri.
Ii ábuhan muitalit ge ii maidege iežas birra earáide. Ii ge goasse galgan čájehit dovdduidis.
Her skulle en spise når det var spisetid, selv om en ikke var sulten.
Skuvllas galggai borrat dalle go lei borranáigi, vaikko ii leat ge borranmiella.
Når en virkelig var sulten, var det ikke mat å få før spisetid.
Ii ge ožžon borrat dalle go lei borranmiella.
Alt hun hadde lært hjemme at hun ikke skulle gjøre, måtte hun gjøre på skolen og internatet..
Skuvllas ja internáhtas galggai buot bargat maid ruovttus ii galgan, ii ge ábuhan maidege bargat masa ruovttus lei hárjánan.
Livet på skolen var omvendt av hjemme.
Doppe lei jorggu eallin maid bákkus šattai oahppat.
Tro bare ikke at du er same, for det er du ikke, hørte hun på internatet hver eneste dag.
— Dii ehpet leat sápmelaččat! Skuvllas fas gulai márkanmánáin ahte son ii lean rivgu ge.
På skolen fikk hun merke at hun heller ikke var norsk, ikke hadde norske klær.
Son han ii máhttán dárogiela, eai ge sus lean rivgobiktasat.
Hun var liten, men kjapp og sterk, og hun foraktet alle.
Son lei unni, muhto seammá váralaš go boraspire.
Hun gav blaffen i husmora, rakte tunge og snakket bare samisk slik at hun ikke forstod ett ord. De andre barna nærmet seg forsiktig, ville plutselig være venner med Kátjá som var så god til å sloss.
Ii beroštan husmoras, dušše njeaccui sutnje ja humai suinna sámegiela vašiin. Go dat eará mánát fuomášedje man juonalaš ja baháneahkkán Kátjá lei šaddan, de sii háliidedje suinna šaddat buorit olbmát.
Men hun ville ikke være venner med noen.
Muhto Kátjá ii beroštan sis, ii ge háliidan ovtta ge olmmájin.
Hun ville bare få være ifred.
Son birgii okto, go beare dikte su ráfis.
Kátjá sluttet å smile.
Kátjá ii mojohallan šat skuvllas ii goassege.
Hun holdt seg for seg selv, og hun fikk være i fred.
Son lei dávjjimusat okto, muhto ii ballan gal dan dihte daid eará mánáin sai.
Ingen ertet mer, ingen gjorde henne vondt, og ingen våget lenger å sloss med henne.
Ja dat earát dikte su ráfis. Eai hárdán šat, eai bilkidan eai ge duostan su šat viggat doaruhit ge.
Slik forandret sko1eårene Kátjá.
Skuvlajagit earáhuhtte Kátjá nu issorasat.
Hvordan var det å ligge i bestemors seng?
Mot dat lei áhku bálddas veallát?
Kátjá ble innesluttet, stille og passiv.
Kátjá lei šaddan hui duodalaš ja jaskat.
Stadig sendte de henne til rektors kontor, men ingenting hjalp.
Sii dolvo su dávjá skuvlahoavdda kántuvrii, muhto ii mihkkege ávkkuhan.
Stirret bare mutt på føttene sine når de spurte hvorfor hun var slik en umulig unge. Ventet tålmodig til de var ferdige med å skjelle henne ut.
Kátjá ii jienádan goasse sáni ge go skuvlahoavda ja eará oahpaheaddjit jearáhedje sus manin son lei nu veadjemeahttun ja váttis čivga. Son guovllai dušše láhttái ja divttii sin hupmat.
Snart begynte lærerne å avsky henne, men etterhvert brydde de seg ikke lenger om påfunnene og strekene hennes.
Maŋemus šattai nu ahte ii oktage oahpaheaddji šat liikon ii ge beroštan Kátjás.
Nektet hun å lese høyt, eller å si på norsk til lærerne, jaget de henne ofte ganske enkelt ut av klassen.
Son biddjui dávjá skuvlalanjas olggos go ii jeagadan lohkat čuodjalit dahje dadjat dárogillii buorre idit skuvlaolbmái.
Likt et foreldreløst barn drev Kátjá dank i bygda mens de andre var på skolen.
Kátjá lei dego oarbbes mánná. Go ain bijahallá skuvllas eret, de váccaša son márkanis ja golahallá daid guhkes, guhkes beivviid.
Så forferdelig alene.
Áibbas okto.
Det hendte at hun blandet seg inn i en slosskamp, men bare hver gang hun så at større barn plaget eller slo mindre barna.
Muhtomin láve son seaguhit iežas earáid doarrumiidda maid. Jus fal oaidná stuorát mánáid unnibuid doaruheame, de láve son girdit unnoraččaide veahkkin.
Men selv startet hun aldri en slosskamp.
Muhto ii son gal goassege ieš álggahan doarruma.
Likevei fikk hun nesten alltid skylda og straffen for slosskamper.
Liikká oaččui eanemus siva, ja ráŋggaštusa.
Hjemme var hun den samme, gamle Kátjá.
Ruovttus gal lei Kátjá ain dat seammá.
Da hun gikk i femte klasse, kom bilveien til den vesle bygda deres, og de fikk komme hjem hver måned. Somrene var Kátjás beste tid, men de gikk så altfor fort.
Go Kátjá lei viđat geardde skuvllas de rahpasii biilageaidnu sin unna meahccegilážii, ja sii beassagohte ruovttus finadit oktii mánus. Geasit ledje buot suohttasepmosat ja manne álo nu ilá jođánit.
Hun var alltid blek og tynn når hun kom hjern om våren.
Álo go mánát bohte ruoktot giđđat, de lei Kátjá nu guoirras ja šoavkat, dego livččii buohcci.
Bestemor, som hadde god tid til å følge barnas utvikling, oppdaget snart hvordan skolen hadde forandret stakkars Kátjá.
Áhkku čuovui hui bures mielde mánáid ovdaneami. Son oinnii mot skuvla lei Kátjá riebu rievdadan.
Mor hadde sjelden tid til å tenke på barnas skolegang, eller høre om de hadde noe å forteIte.
Eatnis ii lean nu ollu dilli skuvlla birra jurddašit. Son ii astan goassege gullat.
Hun hadde sitt å streve med. Hun måtte vaske, rydde, sy og lage mat. Når hun ikke holdt på med noe inne, var hun i fjøset eller på fjellet.
Álohii fertii son bassat, čorget, goarrut ja biepmu ráhkadit. Ja go ii lean viesus bargame, de lei návehis dahje meahcis geasi áiggi.
Satte hun seg ned uten arbeid, tok hun alltid fram Bibelen eller salmeboka.
Eadni ii čohkkán goassege joavdelassan, ja jus čohkkedii bargguhaga, de logai Biibbala dahje lávllui sálbmagirjjis.
Da måtte hun ikke forstyrres.
Ja dalle ii ábuhan eatni vuorjat.
Far hadde av og til tid til å snakke med barna. Men han forstod ikke at skolen var det verste stedet på jorda, eller at Kátjá mye heller ville være hjemme enn å gå på skolen.
Áhčis gal lei muhtomin dilli. Muhto áhčči ii ipmir. Áhčči ii ipmir ahle skuvla lea vearrámus báiki mii gávdno. Ii ge son ge ipmir ahte Kátjá muhtomin hálidivččii ruoktot báhcit go earát vulget skuvlii.
Far var redd for lærere og skolesjefen.
Ja áhčči maid ballá skuvlahoavddain.
Redd for at om ikke Kátjá gikk på skolen, ville lensmannen arrestere han. Det hadde han fortalt henne.
Son lei Kátjái dadjan ahte jus son ii mana skuvlii, de boahtá leansmanne áhči viežžat giddagassii.
Selvom far var stor og sterk, var også han redd for de norske, enda han både forstod og snakket språket deres.
Vaikko áhčči lea ge stuoris ja gievra, de son maid ballá dáččain. Dan son dahká vaikko ipmirda sin giela ja veaháš máhttá vel hupmat nai dárogiela.
Kátjá kunne ikke fortelle han hvor jævlig det var på skolen, og hvor slem hun var der.
Dan dihte ii ábut áhččái muitalit man váivi skuvllas lea, ja man hilbat son lea doppe.
Bare det første skoleåret hadde hun tålt slagene uten å ta igjen.
Son gierddai gal vuosttaš skuvlajagi, muhto ii šai eambbo.
Hvordan kunne Biret og Risten snakke om skolen hjemme?
Oappáguovttus gal sáhtiiga ruovttus hupmat skuvlla birra maid.
De snakket mens de spiste, om kvelden før de sovnet, skravlet de i munnen på hverandre.
Nu dábalaččat — borranbeavddis dahje eahkes go sii ledje velledan. Soai muitaleigga oktiinjálmmiid Bierain skuvlla dáhpáhusaid birra.
Kátjá fattet ikke hvordan det gikk an å snakke så naturlig om skolen.
Kátjá ii ipmirdan goasse mot jur nie lunddolaččat sáhtte skuvlaságaid muitalit.
Bare ved tanken på skolen kjente hun en smerte dypt inne i seg.
Nu váivi go váibmu vel bávččastii dušse jurddašit dan birra, mot ipmášiid de vel hupmat dan birra.
Det hendte hun fikk lyst til å fortelle alt sammen til mor når de var alene.
Muhtomin lei sus miella eadnái juoidá muitalit skuvlla birra. Muhtomin go soai etniin leaba guovttá viesus.
Men det var nesten umulig å begynne.
Muhto álo lea váttis gávdnat rievttes sániid maiguin álggaha.
Bare mor spurte hvordan det var å bo på internatet, stakk det vondt i henne, og hun måtte slåss for å holde tårene tilbake.
Ja jus eadni vel deaivá jearrat juoidá dan birra mot internáhtas lea orrut, de láve nu ártegit cugget čoavjái, ja son láve ferret iežas nu garasin dahkat vai gatnjalat eai golgagoađe.
Mor og far fikk aldri høre sannheten om skolen og internatet.
Danin eaba šaddan eadni ja áhčči obanassii diehtit man váttis dilli Kátjás duodai lei internáhtas ja skuvllas.
Heller ikke småsøsknene fikk vite om det, for de ville ikke ha forstått likevel.
Oappát ja vieljat maid eai diehtán, eai ge várra livčče ipmirdan ge jus son vel livččii ge muitalan.
De hadde ikke mye tid igjen sammen.
Sis eai lean šat galle beaivvi ovttas.
Om noen dager skulle de skilles, reise hver til sitt.
Moatti beaivvi geahčen fertejit sii earránaddat.
Og selvom de alle hadde lengtet i ni lange år etter akkurat den dagen, var de plutselig ikke glade mer.
Ja vaikko sii buohkat ledje juste dan beaivvi vuordán ovcci, guhkes jagi, de ii orron dat illudahttime juste dál.
Stemningen var merkelig og sørgmodig.
Dat lei imaš, measta ahkidis dovdu.
De skulle snart skilles, men de kunne ikke snakke om det. De snakket om helt andre ting.
Muhto ii oktage jienádan dien ášši birra maidege, sii baicca hupmagohte eará duođalaš áššiid birra.
Ett var de alle enige om: Ingen skulle fortsette på skolen!
Buohkat orro leamen dan oaivilis ahte ii agibeaivves gánnat goit skuvllaid šat joatkit.
- Aldri i verden om vi frivillig oppsøker skoler, når vi endelig slipper ut til friheten igjen.
— Go dáppe vuos eret beassá — friddjavuhtii, ii de goit jalla ge šat álgge vel eambbo skuvllaid birra jurddašit.
Ihvertfall ikke jeg, det er jeg faen så sikkert på! Sa Ailo Mattis.
In goit mun, dan ala gal vuortnun, álggahii Áilo Máhtte, ja earát nannejedje dan.
- Ni av våre beste år har vi mistet, kastet bort til ingen nytte.
— Jurddaš, skuvla lea váldán mis buoremus jagiid. Mii leat ovcci jagi golahan dáppe ihána duššái.
Bare drevet dank i dette fengselet, i stedet for å være hjemme og lære å arbeide.
Dáppe fáŋga-vuođas joavdelasttán dan sadjái go ruovttus oahppat bargat.
Foreldrene våre har slitt helsa av seg der mens vi har sloss, 1øyet og lært oss å stjele her.
Eadni ja áhčči leaba šaddan eanasáigge jagis guovttá riehkidit, bivastat gálluid, dan botta go mii dáppe dádjut.
- Ja, og enda preker lærerne om at vi burde fortsette på skoler.
— Nu, ja vel hupmet mii berrešeimmet joatkit skuvllaid!
Fordømte idioter!
Biru ipmirmeahttun jallat!
De kakler som høner: - Skoler er bra, utdannelse gir dere muligheter, skoler åpner en ny verden for dere.
Min oahpaheaddji hoavrrista álo, dego giehka: — Skuvllat leat buorit, skuvllat addet didjiide vejolašvuođaid.
- De norske tenker ikke slik, de kan ikke tenke slik.
— Rivgut eai jurddaš, eai ge ipmir.
For dem er det en stor befrielse å slippe hjemmefra så tidlig som mulig.
Sin mielas lea stuora bestojupmi madi nuorabun besset ruovttus vánhemiid luhtte eret.
Barna deres vil jo vekk fra foreldrene så snart de er gamle nok til å klare seg selv...
Sin čivggat háliidit mánnán juo ruovttus eret.
Kátjá lyttet taus til guttenes prat.
Kátjá čohkkái jávohaga ja guldalii bártnážiid ságastallama.
De tenkte på samme måte, alle sammen.
Sis orro seammalágán jurdagat buohkain.
- Hva med deg, Kátjá?
— Naba don Kátjá, jearralii okta.
Hva vil du gjøre når du kommer tilbake til friheten?
— Gosa don áiggut go beasat friddjavuhtii fas?
- Jeg vet sannelig ikke...
— In mun diede.
svarte hun lavt.
vástidii Kátjá vuollegaččat.
men jeg vet ikke hva jeg vil vite, bare at det er noe...
Mun orun muhtomin dovdame hirbmat háliidusa diehtit. in diede ieš ge maid.
Tenk om det fantes en skole der man lærer det man har lyst til å lære, ikke blir tvunget til å lese så mye om de evindelige vikingene og apostlene.
Jurddašan mun gal veaháš skuvllaid birra nai, jus gávdnošii dakkár skuvla gos olmmoš sáhttá leat friddja. ja ieš mearridit maid háliida oahppat.
- Slike skoler finns ikke, i hvert fall ikke i Norge.
— Diekkár skuvla ii gávdno gostege. li goit Norggas.
Du vet jo at de som driver skolene ikke har peiling på hvordan det er å leve i ødemarka, slik vi gjør.
Skuvlaolbmát eai oainnát diede, eai ge oba ipmir ge mot meahccebáikkiin lea eallit.
De skjønner ikke at vi ikke kan leve av alt vi har pugget om de hellige konger og om korstogene deres.
Ii doppe boađe biebmu beavddi ala vaikko man gavrri bures dieđášii buot bassi gonagasaid ja sin sođiid birra.
Skoler er bare noe forbanna tull!
Jur skuvllain ii leat ávki beatnat bahtii ge.
Nei Kátjá, tenk ikke mer på det, kok heller kaffe til oss, av fersk, nystjålet kaffe!
muhto Kátjá, vuoššal dál baicca gáfe, váras suoláduvvon gáfiiguin!
De gapskrattet, og Kátjá kokte kaffe. Men først hadde de forsikret seg om at betjeningen ikke var i nærheten.
Buohkat bohkosedje, ja Kátjá bijai gáfe duldet go vuos okta lei fitnan iskame oidno go oktage biigá lahkosiin.
- Ingen i sikte, meldte spionen som kom tilbake fra korridoren.
— Ii oidno oktage biigá, sii leat buohkat čohkkámen iežaset lanjas njunnálaga.
- De sitter nok på vaktrommet og forbanner oss og slarver om allverdens tull.
Min garuheame ja duššiid slárveme.
Det lysnet av dag, den aller siste skoledagen.
Maŋemus skuvlabeaivi čuvggođii.
Det var sommer i lufta.
Hirbmat liehmu geasseilbmi lei áimmus.
All snøen hadde smeltet, og isen var gått i elva.
Muohta lei visot juo suddan, jieŋat maid mannan eanus.
Men trærne var ennå svarte.
Muorat gal eai lean vel runiidan.
- Hjemme har nok 1øvet begynt å sprette allerede, og markene er grønne, tenkte Kátjá.
— Ruovttus gal várra lea urbi juo luoskanan ja giettit runodan, jurdilii Kátjá.
Hun sto i soverommet og så ut av vinduet.
Son čuoččui lanjastis ja guovlladii olggos.
Hun var i et merkelig humør, hverken glad eller trist.
Sus lei nu ártegis dovdu. Ii lean ilus, ii ge morrašis ge.
Hun var klar til å dra.
Son lei gearggus vuolgit.
Rare tanker tumlet rundt i hodet mens hun sto der.
Juohkelágán jurdagat bahkkejedje su oaivái.
Hun kastet et blikk mot senga, mot puta som hun hadde grått så mange bitre tårer i, som hun hadde så mange inderlige bønner i, som hun hadde hvisket tusen forbannelser i. Hun lukket øynene et øyeblikk.
Son bálkestii vel čalmmiidis iežas seŋgii — boalstarii man vuostá nuppát ganjal lei golgan, nuppát rohkos rohkadallojuvvon ja nuppát garrusátni savkaluvvon.
Plutselig smilte hun. - Endelig er jeg et fritt menneske!
Sus manne čalmmit oanehaš gitta, ja fáhkkestaga moddjii son: — Mun lean viimmat luovos!
Følelsen av frihet var så sterk at den nesten skremte henne. Hun skyndte seg å pakke og fortet seg ut.
Dat lei nu amas dovdu ahte dat gosii baldá su. Son doapmalii čorgestit oktii buot veaskkuid ja biergasiid ja vázzilii olggos.
I korridoren møtte hun husmora og en av assistentene hennes.
Gáŋgenis bođii internáhtahoavda ja okta biigá su ovddal.
Kátjá, skal du virkelig forlate oss nå? Takk for alle de hyggelige årene vi har hatt sammen med deg!
Kátjá gal guođát dál min. Giitu daid jagiid ovddas maid mii leat beassan ovttas orrut!
Det er mat på kjøkkenet.
Doppe lea veaháš biebmu gárvvistuvvon gievkkanis.
Du vil vel spise før du drar.
It go áiggo borrat ovdal vuolggát?
Kátjá fikk ikke fram et ord. Hun fortsatte bare videre, og lot som hun ikke så den utstrakte hånden til husmora.
Kátjás ii boahtán sátni ge njálmmis olggos, ii ge son dahkkan oaidnin ge go internáhtahoavda geaigguhii gieđa sutnje, son dušše vázzái viidaseapput.
Hun trengte ikke deres godhet mer.
Son ii háliidan ii ge dárbbašan buorrevuođa dál šat.
De brydde seg ikke om meg da jeg virkelig trengte det.
Go dalle eai beroštan mus go mun livččen sin duođas dárbbašan.
I skolegården stod lærerne og ønsket elevene god sommer.
Skuvlašiljus ledje oahpaheaddjit ges sávvame mánáide buori geasi.
De klemte avgangselevene. Det var en rørende avskjedsscene.
Daid ohppiid geat ledje geargan skuvllas oidnojedje sii váldime birračeabeha.
Skolesjefen ropte navnet hennes da hun nærmet seg, men hun stirret bare rett frem for seg og gikk fort mot de ventende skolebussene utenfor porten.
Go Kátjá lahkonii, čurvii skuvlašeaffa su nama, muhto son geahčai dušše njuolga daid vuordi skuvlabussiide mat ledje olggobealde áiddi, ja doamai buot oahpaheddjiid meatta nu ahte ii ravkalan ge čalmmi.
Heller ikke lærerne ville hun se på, bare skyndte seg å spørre en av bussjåførene hvilken buss hun skulle ta. Stille satte hun seg i den tomme bussen.
Son doamai ovtta bussevuoddjis jearrat guhte busse dat lei man fárrui son galggai, go dan diedu oaččui, doapmalii son dan guoros bussii.
De ventet lenge på de andre barna.
Skuvlabusse fertii guhká vuordit daid eará mánáid.
Hun stirret på den store, stygge skolebygningen, så full av minner.
Kátjá čohkkái ja geahčai dan stuora, romes skuvlii.
Hun husket den første skoledagen.
Su muitui bođii dat vuosttaš skuvlabeaivi.
Far som forlot henne i denne forferdelige bygningen.
Go áhčči guđii su dieid issoras seinniid siskkobeallái.
Noe fylte halsen, det kjentes som om hun skulle kveles. Hun klemte hardere om veska, men det gjorde så djevelsk vondt i øynene.
Juoga orui čoddagis viggame bajás ja buviheame su. Son cipmui giedaiguin veaskkus, ja dovddai mot čalmmit bávččastišgohte.
- Ni år..
Ovcci jagi.
og bestemor!
ja áhkku!
Tenk at jeg ikke fikk være hos bestemor før hun døde.
In beassan áhku luhtte ge ovdal go son jámii.
Det var skolens skyld.
Skuvlla dihte.
Kanskje bestemor ikke hadde dødd hvis jeg hadde vært hos henne...
Áhkku ii livčče soaitán jápmit jus mun ledjen leamašan ruovttus.
men skolen..
muhto skuvla.
internatet!
internáhtta!
Forbannede skole!
Garruduvvon skuvla!
Hun presset hånden mot munnen for ikke å gråte høyt.
Son fertii gieđa dollet njálmme ovdii vai ii čierrugoađe jitnosit.
Men smertene inni henne klarte hun ikke stanse.
Orui čađat dego soames livččii juoga mainna čuoggume su siste.
De stakk som spisse nåler.
Dat bávččagii nu issorasat.
Gråten var blitt stille og tørr langt inne i hjertet. Skolebussen startet.
Son čierui goike, jávohis čierruma go skuvlabusse vuoddjái ja vuolggahii su ruoktot!
Så deilig det var å komme hjem igjen!
Man somá lei ruoktot boahtit!
Det tok tid før hun virkelig fattet at hun aldri mer behøvde å tvinge seg til å gå på skolen.
Álggos ii orron oba jáhkimis ge ahte son ii bággehala šat skuvlii vuolgit. Ii goassege.
Vitenskapelig kunnskap om de norske samenes helse og levekår har økt de siste årene, spesielt etter at Senter for samisk helseforskning ble etablert i 2001. Forut for oppstarten av virksomheten ved senteret ligger ulike offentlige dokumenter til grunn.
Dieđalaš máhttu Norggabeali sámiid dearvvašvuođa ja eallinvuogi birra lea lassanan maŋemus jagiid, erenomážit mannjel go Sámi dearvvašvuođadutkama guovddáš ásahuvvui 2001:s. Almmolaš čállosat leat vuođđun álggaheapmái.
Fra 1995 foreligger NOU 1995:6 Plan for helse- og sosialtjenester for den samiske befolkningen i Norge.
1995:s lea NOU 1995:6 Plan for helse- og sosialtjenester for den samiske befolkningen i Norge.
Dette dokumentet er det første offentlige dokumentet som tok for seg behovet for å få på plass en helse- og sosialtjeneste for den samiske befolkningen.
Dát čálus lea vuosttaš almmolaš dokumeanta mii váldá ovdan dárbbu oažžut dearvvašvuođa ja sosialabálvalusa sámi álbmogii.
Utredningen satt søkelyset på behovet for mer kunnskap om samenes helse- og levekår og det ble foreslått at det burde igangsettes en forskningsmessig innsats på dette området.
Čielggadeapmi čájehii dárbbuid eanet máhttui sámiid dearvvašvuođa ja eallinvuogi birra, ja evttohuvvui ahte álggahuvvo dutkan dán birra.
Den begrensende vitenskapelige kunnskapen omkring samenes helse og levekår ikke bare i Norge, men også i Norden og Russland, ble sett i kontrast til mengden av detaljert informasjon om helse og levekår som var og er tilgjengelig for urbefolkning populasjoner i det cirkumpolare området.
Ráddjejuvvon dieđalaš máhttu sámiid dearvvašvuođa ja eallindiliid birra, ii dušše Norggas, muhto maid Ruoŧas, Suomas ja Ruoššas, veardádallojuvvui bienalaš diehtohivvodagain mii gávdno dearvvašvuođalaš, demográfalaš sosioekonomalaš diliid birra álgoálbmogiid birra omd Ruonáeatnamis, Davvi-Amerihkás ja Australias.
Forutsetningen for å få i gang forskning på helse og levekår i de samiske områder var en stor og representativ helseundersøkelse.
Eaktun álggahit dutkama dearvvašvuođa ja eallinvugiid birra sámi guovllus lei stuorra ja dárkilis dearvvašvuođa dutkamuš.
Denne ble gjennomført i årene 2003-4 i samarbeid med Statens Helseundersøkelser (SHUS), nå Nasjonalt Folkehelseinstitutt.
Dutkamuš čađahuvvui jagiid 2003/04 ja lei ovddasbargu Stáhta dearvvašvuođaguorahallamiin (SHUS), dálá Álbmotdearvvašvuođainstituhtain.
Helseundersøkelsen i områder med samisk og norsk bosetting ble kalt SAMINOR (til sammen 24 kommuner i Nord-Norge og Trøndelagsfylkene).
Guovlluin sihke sámi ja dáža suovain gohčoduvvui SAMINOR dearvvašvuođadutkamuššan (oktiibuot 24 suohkana/gieldda Davvi-Norggas ja Troandinfylkkain).
Denne studien har vært hovedsatsingen for senteret.
Dat dutkamuš lea guovddáža váldovuoruheapmi.
Invitasjon ble sendt til cirka 28 000 personer i alderen 30 og 36-79 år.
Bovdehus sáddejuvvui sullii 28 000 olbmuide 30 ja 36-79 jagiin.
I alt deltok nesten 17 000 personer (61 prosent).
Oktiibuot oassálaste 17 000 olbmo (61%).
Geografisk omfatter undersøkelsen kommuner der 5-10 prosent eller mer av befolkningen i Folketellingen 1970 hadde en eller flere besteforeldre med samisk språk.
Geográfalaččat siskkilda iskos suohkaniid/gielddaid gos 5-10% vai eanet olbmuin atne okta vai eanet áhku ja/vai ádjá geat sámástit.
I tillegg til spørreskjemainformasjon ble det gjennomført noen fysiske målinger og tatt blodprøver som nå oppbevares i en egen biobank.
Lassin jearadanskolvidieđuide, ledje maid fysalaš mihttosat ja varrageahččaleamit mat dál vurkojuvvojit sierrá biovuorkkás
I mange vestlige samfunn, har etniske minoriteter og urbefolkningsgrupper blitt utsatt for assimilasjon, rasisme, segresjon, etnisk diskriminering og mobbing.
Ollu oarji servodagain leat etnalaš unnitloguálbmogat ja eamiálbmotjoavkkut vásihan assimilašuvnna, rasisma, segrešuvnna, etnalaš vealahallama ja givssideami.
Møtet med det vestlige samfunnet har for mange urbefolknings grupper hatt store helsemessige konsekvenser.
Deaivvadeapmi oarjeservodagain lea mielddisbuktán stuorra dearvvašvuođalaš čuozahusa ollu eamiálbmotjoavkkuide.
Den samiske befolkningen ble forsøkt assimilert (gjennom fornorskningsprosessen), noe som har ført til at store deler av den samiske befolkningen (særlig på kysten) mistet sitt samiske språk og identitet.
Sámi álbmot geahččaluvvui assimilerejuvvot (dáruiduhttimiin), dát dagahii ahte stuorra oassi sámi álbmogis (erenomážit rittuguovlluin) massii sámegiela ja sámi identitehta.
Selv om den historiske fornorskningsprosessen er over, og vi i dag ser en revitalisering av samisk kultur og identitet i mange samiske områder, har for eksempel etnisk diskriminering av samer i liten grad blitt behandlet i relasjon til helse.
Vaikko historjjálaš dáruiduhttinproseassa lea nohkan, ja mii otne oaidnit ahte sámi kultuvra ja identitehta ovdánahttá máŋga sámi guovlluin, lea ovdamearkka dihte etnalaš vealahallan sápmelaččain unnán meannuduvvon dearvvašvuođa oktavuođas.
Det overordnede målet for denne avhandlingen er å studere prevalensen av selvvurdert etnisk diskriminering og mobbing blant samer, kvener og etniske nordmenn.
Dán barggu váldoulbmil lea iskat prevaleanssa etnalaš vealahallama ja givssideami sámiid, kvenaid ja etnalaš dážaid gaskkas sin iežaset vásáhusaid vuođul.
Videre å studere om det er en hypotetisk link mellom etnisk diskriminering og helse, og hvis så, studere denne assosiasjonen.
Viidásut vel iskat jus lea hypotehtalaš golus gaskkal etnalaš vealaheami ja dearvvašvuođa, jus lea, de iskat dan assosiašuvnna.
Selvvurdert helse (SRH) og psykisk stress (HSCL-10) ble benyttet som helse indikatorer.
Dán oktavuođas lea iešveardiduvvon dearvvašvuohta (SRH) ja psykalaš hušša (HSCL-10) geavahuvvon dearvvašvuođaindikáhtorin.
Helt til sist i avhandlingen blir 19 personlige verdier studert og analysert.
Barggu loahpas iskojuvvojit ja analyserejuvvojit 19 persuvnnalaš arvvut.
En forutsetning for å kunne si noe om den samiske befolkningen ligger i å kunne definere hvem som er samer og hvem som er ikke-samer.
Eaktun sáhttit dadjat juoga sámi álbmoga birra lea máhttit rádjet geat leat sápmelaččat ja geat eai leat.
Siden etnisitet ikke blir registrert i offentlig register i Norge, har operasjonalisering av etnisitet hatt stor betydning for våre analyser.
Go etnisitehta ii logahallo almmolaš logahallamis Norggas, de lea etnisitehta operašonaliseren leamaš dehálaš min analysaide.
SAMINOR studien har vært viktig i arbeidet med å klargjøre ulike definisjoner av samisk etnisitet og tilhørighet.
SAMINOR iskan lea leamaš dehálaš bargguin gávnnadit iešguđetlágan definišuvnnaid sámi etnisitehtas ja gullevašvuođas.
Ved å lage flere kategorier av samisk etnisitet har vi sett at ulikheter i den samiske befolkningen og mellom samer og majoritetsbefolkningen trer tydeligere frem med hensyn til etnisk diskriminering, helse og personlige verdier.
Go dahká eanet lágiid sámi etnisitehtain, de oaidná ahte sámi álbmoga iešguđetláganvuođat šaddet čielgaseappot go geahččá etnalaš vealahallama, persovnnalaš arvvuid ja dearvvašvuođa.
Funnene i vår undersøkelse tyder på at en stor andel av samene opplever diskriminering på grunn av sin samiske bakgrunn.
Bohtosat min iskosis čájehit ahte stuorra oassi sápmelaččain vásiha vealahallama sin sámi duogáža dihte.
Rundt 4 av 10 samisktalende menn og 1 av 3 samisktalende kvinner hadde opplevd å bli diskriminert.
4:s 10 almmáiolbmuin ja 1:s 3 nissoniin geain lei sámegielat máhttu 3 buolvvain (Sami 1), ledje vásihan vealahallama.
Videre er det samer som bor utenfor de definerte samiske språkområdene som rapporterer høyest nivå av diskriminering.
Viidásut leat sápmelaččat geat orrot ráddjejuvvon sámi giellaguovllu olggobealde, geat raporterejit vealahallama alimus ceahkis.
På spørsmålet om du har vært utsatt for mobbing generelt, svarer de samiske respondentene at de har blitt dobbelt så ofte utsatt for det i sammenligning med majoritetsbefolkningen.
Jearaldagas jus leat vásihan givssideami jorbadit, vástidit sámi respondeanttat ahte sii leat duppalit nu dávjá givssiduvvon go buohtastahttá majoritehtaálbmogiin.
Denne mobbingen har tidligere (inkludert oppveksten til respondentene) i størst grad foregått på skolen og det siste året (et år før undersøkelsens tidspunkt: 2003-04) skjedd i arbeidslivet og i lokal samfunnet.
Givssideapmi lea ovdal (respondenttaid bajásšaddanáigi lea mielde) dáhpáhuvvan skuvllas ja maŋemus jagi (jagi ovdal iskosa: 2003-04) dáhpáhuvvan bargooktavuođas ja báikkálaš servodagas.
Samer rapporter også at diskriminerende bemerkninger er den mest vanlige formen for mobbing de har opplevd, i tillegg til baksnakking.
Sápmelaččat maid raporterejit ahte vealahallan-cuigomušat leat dábáleamos givssidanvuohki maid sii leat vásihan, lassin bahádallamii.
I vår studie finner vi at samene rapporterer noe dårligere selvvurdert helsestatus (SRH) sammenlignet med etniske nordmenn.
Min iskosis mii oaidnit ahte sápmelaččat raporterejit veahá heittohut iešveardiduvvon dearvvašvuođadilli (SRH) buohtastahtton etnalaš dážain.
Videre viser funnene våre at etnisk diskriminering er assosiert med dårligere selvvurdert helse.
Viidásut čájehit min bohtosat ahte etnalaš vealahallan lea assosierejuvvon heittogis iešveardiduvvon dearvvašvuođain.
Våre funn foreslår at diskriminering og lavere sosioøkonomisk status bidrar til denne ulikhet i selvvurdert helse mellom samer og befolkningen generelt.
Min bohtosat árvalit ahte vealahallan ja vuolit sosioekonomalaš dilli váikkuha iežálágánvuhtii iešveardiduvvon dearvvašvuođas gaskkal sápmelaččaid ja álbmoga jorbadit.
Samiske og kvenske menn rapporterer høyere nivå av psykisk stress enn etniske norske menn, mens blant samiske og ikke-samiske kvinner var det ingen signifikant forskjell i rapporteringen.
Sámi ja kvena almmáiolbmot raporterejit alibui cehkiid psykalaš huša go etnalaš dáža almmáiolbmot, muhto sámi ja ii-sámi nissoniin ii leat signifikánta erohus raporteremis.
Imidlertid rapporterte samisketalende kvinner mindre psykiske problemer som de har søkt hjelp for;
Liikká raporterejit sámi nissonat (geain lei sámegielat máhttu 3 buolvvas (Sami 1)), unnit psykalaš váttisvuođaid masa sii ledje ohcan veahki;
enn de andre gruppene av kvinner.
go nissonat eará joavkkuin.
Generelt vet vi fra andre studier av urfolk at etnisk diskriminering er sterk assosiert med dårligere mental helse.
Jorbadit mii diehtit eará álgoálbmuid iskosiin ahte etnalaš vealahallan lea assosierejuvvon heittogis mentála dearvvašvuođain.
Vår studie støtter opp om dette og viser at det er en sterk assosiasjon mellom diskriminering og psykisk stress, målt med ’Hopkins Symptoms Check List’ (HSCL-10).
Min iskos doarju dán ja čájeha gievrra assosiašuvnna gaskkal vealahallama ja psykalaš huša, mihtiduvvon “Hopkins Symptoms Check List” (HSCL-10) mielde.
Imidlertid rapporterte samer som var diskriminert noe lavere stress nivå enn etniske nordmenn.
Liikká raporterejedje sámit geat ledje vealahuvvon unnit hušša-ceahki go etnalaš dážat, geat maid ledje vásihan vealahallama.
Siste del av denne avhandlingen omhandler 19 spørsmål om verditilknytning (Appendiks B).
Dan guorahallama maŋimus oasis leat 19 jearaldaga arvogullevašvuođa birra (Appendiks B).
Tretten av disse spørsmålene er kun spurt til dem med samisk bakgrunn.
13 dain jearaldagain leat jerron dušše olbmuin geain lea sámi duogáš.
Fra de 19 verdiene, rangerer de samiske respondentene følgende fem verdier som viktigst: (i) naturen (ii), bruk av naturen (iii) familietradisjoner, (iv) tradisjonelle samiske næringer og (v) samisk språk.
Daid 19 arvvuin, sámi respondeanttat árvvoštallet čuovvovaš vihtta arvvu deháleamosin: (i) luondu (ii), luonddugeavaheapmi (iii) bearašárbevierru, (iv) árbevirolaš sámi ealáhusat ja (v) sámegiella.
På den andre siden, vektlegger de moderne samisk kunst og Sametinget som minst viktig for dem.
Nuppi bealde, de árvvoštallet ođđaáigásaš sámi dáidaga ja Sámedikki unnimus dehálažžan alcceseaset.
Gjennom bruk at faktoranalyse ble fire dimensjoner identifisert: ”tradisjonelle samiske verdier”, ”moderne samiske verdier”, ”kontakt med naturen” og ”opplevelsen av marginalisering”.
Oasseanalysa geavaheamis njeallje oli identifiserejuvvoje: “árbevirolaš sámi arvvut”, “ođđaáigásaš sámi arvvut”, “luondduoktavuohta” ja birzziidvásáhusat.
Alle disse fire dimensjonene reflekterer viktige aspekter ved dagens samiske samfunn.
Visot dát njeallje oli reflekterejit dehálaš geahččanguovllu otná sámi servodaga dáfus.
Killengreen ny departementsråd i FAD - regjeringen.no
Killengreen FAD ođđa departemeantaráđđi
Politidirektør Ingelin Killengreen (63) ble i statsråd i dag utnevnt til ny departementsråd i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet (FAD).
Politiijadirektevra Ingelin Killengreen (63) nammaduvvui otná stáhtaráđis ođđa departemeantaráđđin Ođasmahttin-, hálddahus- ja girkodepartementii (FAD:i).
Killengreen overtar etter Karin Moe Røisland som går av med pensjon.
Killengreen joatká maŋŋil Karin Moe Røisland guhte manai ealáhahkii.
- Jeg er veldig glad for at vi får en ny departementsråd som har bred og solid ledererfaring.
- Mun lean hui ilus go mii dál oažžut ođđa departemeantaráđi geas lea nana ja viiddis jođihanvásáhus.
Som direktør for Politidirektoratet gjennom 10 år og politimester i Oslo fem år før det har hun vært en markant, synlig og tydelig leder.
10 jagi Politiijadirektoráhta direktevran ja ovdal dan vihtta jagi Oslo politiijameašttirin lea son leamašan mihtilmas, oinnolaš ja čielga jođiheaddji.
Før den tid har Killengreen i over ti år hatt ulike lederjobber i Justisdepartementet, blant annet som departementsråd.
Ovdal dán lea Killengreen badjel logi jagi áigodagas leamašan jođiheaddjivirggit Justiisadepartemeanttas, earret eará departemeantaráđđin.
Killengreen kjenner den statlige forvaltningen godt, noe som er viktig i den jobben som hun nå skal inn i, sier fornyingsminister Rigmor Aasrud.
Killengreen dovdá stáhta hálddahus bures, mii lea dehálaš dan virggis masa son dál lea nammaduvvon, dadjá ođasmahttinministtar Rigmor Aasrud.
Ingelin Killengreen har juridisk embetseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1972 og har vært saksbehandler, byråsjef, avdelingsdirektør, ekspedisjonssjef og departementsråd i Justisdepartementet.
Ingelin Killengreenas lea juridihka ámmátlogaheapmi man válddi Oslo Universitehtas 1972 ja lea leamašan áššemeannudeaddji, doaimmahathoavda, ossodatdirektevra, ekspedišuvdnahoavda ja departemeantaráđđi Justiisadepartemeanttas.
Hun har også en periode arbeidet som dommerfullmektig i Oslo skifterett.
Son lea maiddái ovtta áigodaga bargan duopmárváldin Oslo juogadanrievttis.
De siste 15 årene har hun først vært politimester i Oslo og deretter direktør for Politidirektoratet.
Maŋimus 15 jagiid lea son álggos bargan Oslo politiijameašttirin ja dasto politiijadirektoráhta direktevran.
Det er ikke bestemt når Killengreen vil tiltre som departementsråd i FAD.
Ii leat vel mearriduvvon goas Killengreen álgá FAD departemeantaráđđin.
Ingelin Killengreen ble utnevnt til ny departementsråd i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet i statsråd i dag. FAD
Politiijadirektevra Ingelin Killengreen (63) nammaduvvui otná stáhtaráđis ođđa departemeantaráđđin Ođasmahttin-, hálddahus- ja girkodepartementii (FAD:i).
Klagerettigheter
Váidinvuoigatvuođat
Dersom du får helt eller delvis avslag på søknaden din, kan du klage til NAV.
Sáhtát váidit NAV:i jus du ohcan hilgojuvvo ollásit dahje belohahkii.
I vedtaket vil det fremgå hvilke formkrav som gjelder for klagen.
Mearrádusas oaidná makkár hápmi gáibiduvvo váidagis.
NAV-kontoret ditt har plikt til å hjelpe deg med å utforme klagen.
NAV-kantuvra lea geatnegahtton veahkehit du čállit váidaga.
Du kan også benytte deg av NAVs hjelpeskjema for klage.
Sáhtát maiddái geavahit NAV veahkkeskovi váidagii.
Når du oppsøker NAV-kontoret, har du rett til å ha med deg en person du har tillit til.
Dus lea riekti váldit mielde olbmo geasa luohtát go finat NAV-kantuvrras.
Du kan også gi fullmakt til en advokat eller en venn som håndterer klagen på dine vegne.
Sáhtát maiddái addit fápmudusa advokáhttii dahje ustibii gii giehtaguššá váidaga du ovddas.
Du sender klagen til NAV-kontoret ditt.
Váidaga sáddet iežat NAV-kantuvrii.
Hvis vedtaket er fattet av NAV Hjelpemiddelsentral, skal du sende klagen dit.
Galggat váidit NAV Veahkkeneavvoguovddážii jus sii leat mearrádusa dahkan.
Når du klager, vil kontoret som har fattet vedtaket vurdere saken din på nytt.
Kantuvra mii lea mearrádusa dahkan, árvvoštallá du ášši ođđasit, go váiddát.
Dersom vedtaket ikke endres her, blir klagen sendt videre til behandling hos NAV Klageinstans som vil overprøve saken i sin helhet.
Jus mearrádus ii rievdda dáppe, de váidda sáddejuvvo viidáset gieđahallamii NAV Váidinásahussii, mii guorahallá ja árvvoštallá ášši ollásit.
Klagefrister
Váidináigemearit
Klagefristene varierer avhengig av hva slags sak du ønsker å påklage.
Váidináigemearit leat dan duohken makkár ášši don háliidat váidit.
Klagefristen skal fremgå av vedtaket.
Mearrádusas ovdanboahtá váidináigemearri.
Klagefrist på vedtak etter folketrygdloven
Mearrádusaid váidináigemearri álbmotoadjolága vuođul
Klagefristen er seks uker fra du mottar melding om vedtaket.
Váidináigemearri lea guhtta vahku dan rájes go vuostáiválddát dieđu mearrádusa birra.
Eksempler på saker som behandles etter folketrygdloven er sykepenger, dagpenger og uførepensjon.
Áššit mat ovdamearkka dihte gieđahallojuvvojit álbmotoadjolága mielde leat buohcanruđat, beaiveruđat ja lámisvuođapenšuvdna.
Klagefrist på vedtak etter andre lover enn folketrygden
Mearrádusaid váidináigemearri eará lágaid go álbmotoadjolága vuođul
Som hovedregel følges forvaltningslovens klagefrist, som er tre uker fra den datoen du mottar melding om vedtaket.
Dábálaččat doaibmá hálddašanlága váidináigemearri, mii lea golbma vahku dan beaivvi rájes go vuostáiválddát dieđu mearrádusa birra.
Eksempel er vedtak om saksomkostninger.
Ovdamearkan leat mearrádusat áššegoluid birra.
Forvaltningslovens frist gjelder så lenge ikke annet er bestemt i den aktuelle loven vedtaket er fattet etter.
Hálddašanlága áigemearri gusto jus fal ii mihkkege eará leat mearriduvvon dan lágas man vuođul mearrádus lea dahkkojuvvon.
Eksempler på lengre klagefrist etter loven er saker om bidragsforskudd og saker om individstønad hvor klagefristen er seks uker.
Ovdamearkkat guhkit váidináigemearrái lága vuođul leat áššit ovdagihtii mávssu birra ja indiviidadoarjagiid áššit main váidináigemearri lea guhtta vahku.
Anke til Trygderetten
Guoddaleapmi Oadjoriektái
Dersom du får avslag på klagen din i NAV, kan du anke saken inn for Trygderetten.
Sáhtát guoddalit ášši Oadjoriektái jus NAV hilgu du ášši.
Vedtak som fattes etter folketrygdloven, kan med få unntak ankes inn for Trygderetten.
Earret soames spiehkastemiid, sáhttá Oadjoriektái guoddalit mearrádusaid mat dahkkojuvvojit álbmotoadjolága vuođul.
Fristen for å anke er seks uker fra den datoen du mottar melding om vedtaket fra NAV Klageinstans.
Guoddalanáigemearri lea guhtta vahku dan rájes go oaččut NAV Váidinásahusas dieđu mearrádusa birra.
Anken sender du til NAV-kontoret ditt.
Guoddalusa sáddet iežat NAV-kantuvrii.
NAV Klageinstans behandler da saken din på nytt.
NAV Váidinásahus dalle gieđahallá du ášši ođđasit.
Hvis vedtaket ikke endres, blir anken sendt til behandling i Trygderetten.
Jus mearrádus ii rievdaduvvo, de guoddaleapmi sáddejuvvo Oadjorievtti gieđahallamii.
I tillegg til saker etter folketrygdloven kan også saker etter følgende lover/ordninger ankes inn for Trygderetten:
Lassin álbmotoadjolága áššiide sáhttá maiddái áššiid dákkár lágaid/ortnegiid vuođul guoddalit Oadjoriektái:
Lov om barnetrygd
Láhka mánáidoaju birra
Lov om samordning av pensjons- og trygdeytelser
Láhka penšuvdna- ja oadjoaddosiid ovttastahttima birra
Bestemmelser om supplerende pensjonsordninger i medhold av lov eller vedtak fra Stortinget
Mearrádusat dievasmahtti penšuvdnaortnegiid birra Stuoradikki láhkavuođu dahje mearrádusa vuođul
Yrkesskadeloven
Fidnovahátláhka
Kommunale pensjonsordninger
Suohkanlaš penšuvdnaortnegat
Avtalefestet pensjon for arbeidstakere mellom 64 og 67 år
Šiehtaduvvon penšuvdna bargiide gaskal 64 ja 67 jagi
I saker om barnebidrag og individstønad er vedtaket i NAV Klageinstans endelig og kan ikke ankes inn for Trygderetten.
NAV Váidinásahusa mearrádus váhnenmávssu ja indiviidadoarjagiid áššiin lea loahpalaš ja daid ii sáhte váidit Oadjoriektái.
Dekning av saksomkostninger
Áššegoluid gokčan
Hvis du får medhold i klagen, kan du ha rett til å få dekket vesentlige utgifter som har vært nødvendige for å få endret vedtaket, for eksempel utgifter til advokat.
Jus fal váidda váldojuvvo vuhtii, de sáhttá dus leat riekti oažžut buhtaduvvot dehálaš goluid mat ledje dárbbašlaččat mearrádusa rievdadeapmái, ovdamearkka dihte advokáhttagoluid.
Krav om saksomkostninger sender du til NAV-kontoret ditt.
Áššegoluid gokčama gáibádusa sáddet iežat NAV-kantuvrii.
Sivilombudsmannen
Siviilaáittardeaddji
Hvis du ikke er fornøyd med utfallet av saken din eller selve saksbehandlingen i NAV, kan du klage til Sivilombudsmannen.
Sáhtát váidit Siviilaáittardeaddjái jus it leat duhtavaš ášši bohtosiin dahje NAV áššemeannudemiin.
Domstolene
Duopmostuolut
Hvis du ikke er fornøyd med Trygderettens kjennelse, kan du bringe saken inn for Lagmannsretten.
Sáhtát fievrredit ášši Lágamánneriektái jus it leat duhtavaš Oadjorievtti diggemearrádusain.