pere/sami_parallel huggingface dataset:
Det er også eksempler på at behovet for avlastning vurderes utelukkende ut fra pasientens funksjonsnivå, uten at omsorgsarbeidet til den som søker avlastning er kartlagt.
Leat maid ovdamearkkat dasa ahte helpendárbu árvvoštallojuvvo dušše pasieantta doaibmadási vuođul, eaige guorahala fuollabargu maid son dahká gii ohcá helpema.
Flere etterlyser bedre kontinuitet og rutiner for gjennomføring av avlastning, slik at fritiden kan planlegges.
Eambbogat ohcalit buoret joatkevašvuođa ja bargodábiid helpema čađaheapmái, vai astoáiggi sáhttá plánet.
En del saker gjelder avlysning av avlastning ved sykdom hos ansatte og manglende plan for god nok bemanning.
Muhtun áššit gullet dasa go helpen ii meinestuvvan bargiid buozanvuođa geažil ja go lei váilevaš plána dasa ahte galget doarvái ollu bargit.
Foreldrene hadde fått innvilget regelmessig avlastning for sitt utviklingshemmede barn.
Váhnemat leigga ožžon jámma helpema iežaska doaimmashehttejuvvon mánnái.
Familien hadde svært tyngende omsorgsoppgaver og også omsorgsansvaret for andre mindreårige barn.
Bearrašis ledje hui lossa fuollabarggut ja maiddái fuollaovddasvástádus eará vuolleahkásaš mánáide.
Avlastningen var avgjørende for hele familiens fungering.
Helpen lei áibbas dárbbašlaš vai bearaš obage galggai sáhttit doaibmat.
Flere ganger i året hadde kommunen gitt beskjed om at avlastningen måtte avlyses på grunn av sykdom eller ferieavvikling i personalgruppen.
Máŋgii jagis lei suohkan dieđihan ahte helpemis ii šatta mihkke buozanvuođa geažil dahje daningo bargiidjoavkkus galget luomuid váldit.
To ganger måtte familien avbestille planlagte ferieturer til utlandet fordi kommunen avlyste avlastningen.
Guktii šattai bearaš plánejuvvon olgoriikkamátkkiid diŋgojumiid máhcahit daningo suohkana bealis ii meinestuvvan helpen.
Ombudet deltok på møter mellom kommunen og foreldrene og kom med forslag til beredskapsplan ved sykdom eller ferieavvikling blant kommunens ansatte.
Áittardeaddji searvvai čoahkkimiidda gaskal suohkana ja váhnemiid ja buvtti evttohusaid gearggusvuođaplánii suohkana bargiid buozanvuođaid ja luopmočađahemiid oktavuođas..
Omsorgen for våre eldre - trygg hele livet?
Fuolahus min vuorrasiidda - oadjebas olles eallima?
Kommunene har ansvaret for å gi kvalitativt gode tjenester og god og omsorgsfull hjelp til den enkelte.
Suohkaniid ovddasvástádus lea addit buriid kvalitatiivvalaš bálvalusaid ja buori ja fuolalaš veahki ovttaskas olbmuide.
Mye fungerer bra, og vi vet at det i økende grad arbeides med kvalitetsforbedringer og økt fokus på pasientsikkerhet i kommunene.
Ollu doaibmá bures, ja mii diehtit ahte suohkaniin bargojuvvo eanet kvalitehtabuoridemiiguin ja biddjo eanet fuomášupmi pasieantasihkarvuhtii.
Men vi hører også om hjemmetjenesten som ikke kommer til avtalt tid, for korte besøk, stadig nye hjelpere, mangelfull kompetanse, mangelfull klinisk registrering, og feil i medikasjonen.
Muhto mii gullat maid ruovttobálvalusa birra mii ii boađe šihttojuvvon áigái, fitnamat leat beare oanehaččat, leat ain ođđa veahkit, lea váilevaš gelbbolašvuohta, klinihkalaš registreren lea váilevaš ja leat boasttuvuođat dálkkasteamis.
Slike erfaringer skaper utrygghet og engstelse både hos brukeren og pårørende.
Dakkár vásáhusat buktet dorvvohisvuođa ja balu sihke geavaheaddjái ja oapmahaččaide.
Oppslag i media omhandler gjerne uheldige hendelser.
Medias leat dávjá áššit lihkoheames dáhpáhusaid birra.
Den tillit vi alle er avhengig av å ha til systemenes fungering utfordres.
Dát hástala luohttámuša mii mis buohkain ferte leat vuogádagaid doaibmamii.
Tjenestene gis den enkelte avhengig av hvilket behov man har.
Bálvalusat mat addojit ovttaskas olbmuide leat olbmo dárbbuid duohken.
En sykehjemsplass er kun aktuelt dersom helse- og omsorgshjelpen ikke tilfredsstillende kan gis i hjemmet.
Buohcciviessosadji lea dušše áigeguovdil jus ruovttus ii sáhte addit dohkálaš dearvvašvuođa- ja fuollaveahki.
Sykehjemsplass vil i utgangspunktet først bli aktuelt når den enkelte har behov for en slik omfattende bistand.
Buohcciviessosadji álgoálggus easka lea áigeguovdil go ovttaskas olmmoš dárbbaša ollu veahki.
Ombudene erfarer ulik praktisering av når man tilbys eller innvilges sykehjemsplass.
Áittardeaddjit vásihit ahte bargojuvvo iešguđetládje go buohcciviessosadji fállojuvvo dahje mieđihuvvo.
En kommune kan for eksempel tilby en innbygger sykehjemsplass fordi vedkommende har behov for mer enn tre hjembesøk pr døgn, mens andre kommuner er villig til å gi langt flere hjemmebesøk av hjemmetjenestene, fordi det vurderes som mer hensiktsmessig enn å tilby en sykehjemsplass.
Okta suohkan sáhttá ovdamearkka dihte fállat ássái buohcciviessosaji daningo dát olmmoš dárbbaša eanet go golbma ruovttufitnama jándoris, ja eará suohkanat ges leat mielas addit mihá eanet ruovttubálvalusa ruovttufitnamiid, daningo árvvoštallojuvvo eambbo heivvolažžan go fállat buohcciviessosaji.
Her synes lokale variasjoner og geografi å spille inn.
Dás orrot báikkálaš erohusat ja geografiija sivvan dasa.
Når det gjelder tjenester til de eldre er det ofte pårørende som kontakter ombudene.
Bálvalusaid dáfus vuorrasiidda, de dávjá leat oapmahaččat geat váldet oktavuođa áittardeddjiiguin.
Vi hører om pasienter som skrives ut fra sykehus og sendes rett hjem til egen bolig, til tross for at sykehuspersonalet klart har uttrykt et behov for rehabiliteringsplass.
Mii gullat pasieanttaid birra geat olggosčálihuvvojit buohcciviesus ja sáddejuvvojit njuolga ruoktot iežas vissui, vaikko buohcciviesu bargit čielgasit leat cealkán ahte dárbbašuvvo veajuiduhttinsadji.
Pårørende spør seg hvorfor kommunen ikke følger de faglige råd som sykehuslegen gir om hva pasienten trenger etter utskriving.
Oapmahaččat jerret manin suohkan ii čuovvul buohcciviesu doaktára fágalaš rávvagiid das maid pasieanta dárbbaša maŋŋel olggosčáliheami.
Mange pårørende undrer seg over at tilbudet fra kommunen er mindre enn det sykehuslegen på faglig grunnlag har ment er det rette for pasienten.
Ollu oapmahaččat imaštallet manin suohkana fálaldat lea unnitgo dan maid buohcciviesu doavttir fágalaš vuođu alde lea oaivvildan lea riekta pasientii.
Systemet er slik at sykehuset ikke har instruksjonsmyndighet overfor kommunen i forhold til hvilke tjenester pasienten skal tilbys.
Vuogádat lea nu ahte buohcciviesus ii leat gohččunváldi suohkana ektui go guoská makkár bálvalusaid pasientii galgá fállat.
Sykehusets vurderinger skaper imidlertid klare forventninger hos pasienten, og mange opplever det som vanskelig å forstå at disse ikke forplikter kommunene.
Buohcciviesu árvvoštallamat dagahit dattetge čielga vuordámušaid pasieanttas, ja ollugat vásihit váttisin ipmirdit ahte dat eai geatnegahte suohkaniid.
Pårørende forteller også om innvilgede rehabiliteringsopphold, men hvor innholdet i rehabiliteringen synes svært sparsomt.
Oapmahaččat muitalit maiddái juolluduvvon veajuiduhttinorrumiid birra, muhto veajuiduhttima sisdoallu orru hui láivvas.
En del etterlyser mer aktivitet, og gir beskrivelser av oppholdene som «oppbevaring».
Muhtumat ohcalit eambbo doaimmaid, ja govvidit orrumiid dego “vurkenbáikin”.
Behovet for forventningsavklaring er ofte fremtredende.
Dávjá lea hui dárbu čielggadit vuordámusaid.
Ombudene blir kontaktet av fortvilte pårørende som ikke får sykehjemsplass for sine nærmeste.
Áittardeddjiiguin váldet vártnuheames oapmahaččat oktavuođa geat eai oaččo buohcciviessosaji iežas lagamuččaide.
Sykehjemsplass er fortsatt i mange kommuner et «knapphetsgode».
Ollu suohkaniin lea buohcciviessosadji ain “dakkár buorri mii lea vánis”.
Fra pårørende til sykehjemspasienter hører vi om varierende kvalitet, med variasjoner fra en avdeling til en annen.
Buohcciviessopasieanttaid oapmahaččain gullat mii ahte kvalitehta lea nuo ja ná, dat rievddada ossodagas ossodahkii.
Det kan være manglende legetilsyn eller svikt i hjelpen til basale behov som spising og toalettbesøk.
Sáhttá leat váilevaš doavttirbearráigeahčču dahje váili veahkis vuođđodárbbuide nugo borrat ja fitnat hivssegis.
Viktige tiltak som individuell tilrettelegging av tjenestene og rehabilitering blir ikke gjennomført.
Dehálaš doaimmat dakkáratgo individuálalaš heiveheapmi bálvalusain ja veajuiduhttin ii čađahuvvo.
Vi hører om fallskader, liggesår, uoppdagede brudd og feilmedisinering, og saker med mangelfull ernæring og dehydrering.
Mii gullat gáhččanlápmahuvvamiid, veallánháviid, eai fuobmán doddjomiid ja dálkkasteamis boasttuvuođaid birra, ja áššiid birra mas lea váilevaš biebman ja olbmot leat badjelmeari goikan.
Mangler i kvaliteten og kompetansen i den helsehjelpen som gis fører til unødvendige innleggelser og reinnleggelser på sykehuset, og det oppleves utrygt og belastende for pasienten.
Kvalitehta ja gelbbolašvuođa váili dearvvašvuođaveahkis mii addo dagaha dárbbašmeahttun sisačálihemiid ja fas sisačálihemiid buohccivissui, ja pasieanta mielas dát ii leat oadjebas ja sutnje lea dát noađđin.
Dette bekymrer ombudene.
Dát vuorjašuhttá áittardeddjiid.
Vi mottar historier om eldre som er ut og inn av sykehus; svingdørspasienter.
Mii gullat historjjáid vuorrasiid birra geat jorret olggos sisa buohcciviesus; jorriuvssa - pasieanttat.
Skrives de ut fra sykehus for tidlig?
Čálihuvvojit go sii beare árrat olggos buohcciviesus?
Har kommunen gode nok tilbud for de?
Leatgo suohkaniin doarvái buorit fálaldagat sidjiide?
Vi mottar også historier om skrøpelige eldre som i sine sykdomsforløp har svært mange forflyttinger, fra hjemmet, via fastlege/legevakt, til sykehus eller til Øyeblikkelig hjelp døgn, hjem igjen, nytt sted ny seng – forflyttet i sin skrøpelige tilstand.
Mii gullat maid historjjáid hui buohcci vuorrasiid birra geain dávdamannolagain leat hui ollu sirdimat, ruovttus, fástadoaktára/doavttirvávtta bokte, buohccivissui dahje Fáhkka jándorveahkkái, ruoktot fas, ođđa báiki ođđa seaŋga -sirdojuvvon go lea nu buohcci.
Mange reagerer på de mange forflytningene.
Ollugat reagerejit daid ollu sirdimiidda.
Noen ganger kan det være vanskelig å forstå forskjellen på tilbudet i en sykehjemsplass og i en bemannet omsorgsbolig.
Muhtomin sáhttá váttis ipmirdit erohusa buohcciviessosaji fálaldagas ja fuollaásodagas gos lea bargoveahka.
Hvilke tjenester de eldre skal søke om forutsetter kunnskap om de ulike tilbudene, og hva som vurderes som best for den enkelte.
Makkár bálvalusaid vuorrásat galget ohcat eaktuda máhtu iešguđet bálvalusaid birra, ja mii árvvoštallojuvvu buoremussan juohkehažžii.
Det er ulikt lovverk for sykehjemsplass og omsorgsbolig.
Eai leat seamma láhkamearrádusat buohcciviessosadjái ja fuollaásodahkii.
I en omsorgsbolig betaler man husleie for boligen og man må søke om helse- og omsorgstjenester.
Fuollaásodagas máksá viessoláiggu ásodagas ja ferte ohcat dearvvašvuođa- ja fuollabálvalusaid.
Ved behov for lege er det fastlegen som skal benyttes.
Fástadoaktára galgá atnit dalle go dárbbaša doaktára.
Pasienter på sykehjem betaler for oppholdet.
Pasieanttat buohcciviesus mákset orruma ovddas.
Betalingen avhenger av om man har korttidsplass eller langtidsplass.
Máksin lea dan duohken leago oanehisáiggesadji dahje guhkesáiggesadji.
Som pasient på sykehjem er det sykehjemslegen som er ansvarlig for det medisinske tilsynet og oppfølgingen.
Pasieantan buohcciviesus lea buohcciviessodoavttir geas lea ovddasvástádus medisiinnalaš bearráigehččui ja čuovvoleapmái.
Pasientene på et sykehjem har også rett til andre helsetjenester avhengig av behov.
Pasieanttain buohcciviesus lea maid vuoigatvuohta, dan duohken makkár dárbbut leat, eará dearvvašvuođabálvalusaide.
Dette skal ivaretas av sykehjemmet, og er ikke avhengig av at pasienten må søke særskilt om disse tjenestene – slik som pasienter i en omsorgsbolig må.
Buohcciviessu galgá dán fuolahit, ja dat ii leat dan hálddus ahte pasieanta ferte vásedin ohcat dáid bálvalusaid - nugo pasieanttat fuollaásodagas fertejit dahkat.
Disse ulikhetene kommer ikke alltid like klart frem, og kan være vanskelig å forstå.
Dát earáláganvuođat eai álot boađe liikká čielgasit ovdan, ja sáhttá leat váttis ipmirdit.
Enkelte ganger er også tilbudene lokalisert samme sted, og hvor betegnelsene på tilbudene kan skape forvirring.
Muhtomin leat fálaldagat maid biddjon seamma báikái, ja fálaldagaid namahusat sáhttet dagahit moivvi.
Kommunene har gjennomgående mange tilbud til de eldre.
Suohkaniin leat dábálaččat ollu fálaldagat vuorrasiidda.
En økende andel tilbyr forebyggende hjemmebesøk.
Eambbogat leat fállagoahtán eastadeaddji ruovttufitnamiid.
Ombudene er enig i at dette er et sentralt virkemiddel i kommunenes forebyggende arbeid.
Áittardeaddjit leat ovttaoaivilis ahte dát lea guovddáš gaskaoapmi suohkaniid eastadeaddji barggus.
Slike samtaler kan gi informasjon om muligheter, skape trygghet, forebygge og sikre at rettigheter ivaretas.
Dakkár ságastallamat sáhttet dieđuid addit vejolašvođaid birra, ásahit oadjebasvuođa, eastadit ja sihkkarastit fuolaheames vuoigatvuođaid.
Ombudene mener at forebyggende hjemmebesøk bør være et tilbud til alle eldre over 80 år som ikke allerede mottar helse- og omsorgstjenester.
Áittardeaddjit oaivvildit eastadeaddji ruovttufitnan berre leat fálaldahkan buot vuorrasiidda badjel 80 jagi geat eai juo vuostáiváldde dearvvašvuođa- ja fuollabálvalusaid.
Oppsummert fremhever ombudene viktigheten av at det skapes kvalitativt gode tjenester, som skaper den nødvendige tryggheten hos de eldre og deres pårørende.
Čoahkkáigeassun áittardeaddjit deattuhit man dehálaš lea ásahit kvalitatiivvalaš buriid bálvalusaid, mat buktit dárbbašlaš oadjebasvuođa vuorrasiidda ja sin
Rusavhengige må sikres bedre behandlingsforløp
Gárrenávnnassorjavaččaide ferte sihkkarastit buoret dikšunmannolaga
Rusavhengige har ofte behov for ulike hjelpetiltak over tid.
Gárrenávnnassorjavaččat dávjá dárbbašit iešguđet veahkkedoaimmaid guhkit áigái.
Da er det avgjørende at tiltakene er koordinert.
Dalle lea mearrideaddjin ahte leat ovttastahtton doaimmat.
Opphold i behandlingsforløpet kan være sårbare overganger der mange rykker tilbake til start.
Orrumat dikšunáiggis sáhttet hearkkes nuppástusat gos ollugat fas gáhččet ruovttoluotta ovddeš dillái.
Slike situasjoner finnes blant annet fra tidspunktet pasienten gir utrykk for å ønske behandling og frem til oppstart avrusning, eller i perioden mellom gjennomført avrusning og oppstart behandling.
Dakkár dilálašvuođat gávdnojit earret eará áigemuttu rájes go pasieanta dovddaha son háliida divššu ja dassážii go álgá čielgamii, ja áigodagas gaskal čađahuvvon čielgama ja divššu álgima.
Andre overganger er opphold fra behandlingen er gjennomført til bolig er på plass, eller til skole, jobb eller andre aktiviteter er på plass.
Eará nuppástusat leat orrun dan rájes dikšu lea čađahuvvon dassážii ásodat lea sajis, dahje skuvla, bargu dahje eará doaimmat leat sajis.
Dette må planlegges, helst bør dette arbeidet starte for oppstart behandling.
Dán ferte plánet, ja dát bargu berre álggahuvvot ovdalgo dikšu álgá.
En mer aktiv bruk av individuell plan vil kunne bidra til bedre behandlingsforløp.
Eanet aktiiva geavaheapmi individuálaš plánas sáhttá buktit buorebut dikšunmannolaga.
Pasient- og brukerombudene erfarer at mange rusavhengige fortsatt ikke har individuell plan.
Pasieanta- ja geavaheaddjiáittardeaddjit vásihit ahte ollu gárrensorjavaččain ain váilu individuála plána.
Når pasienten har fått en individuell plan må det sikres at ikke planen fremstilles som et mål i seg selv, men som et nødvendig verktøy for å koordinere ulike hjelpetiltak og arbeidsoppgaver, noe som blant annet påpekes av Rusmiddelbrukerens interesseorganisasjon.
Go pasieanta lea ožžon individuála plána, de ferte sihkkarastit ahte plána ii ovdanbuktojuvvo iešalddis leat mihttun, muhto dárbbašlaš reaidun iešguđet veahkkedoaimmaid ja bargguid ovttastahttimii, dán deattuha earret eará Gárrenávnnasgeavaheddjiid beroštusorganisašuvdna.
I løpet av 2018 innføres pakkeforløp også innen tverrfaglig spesialisert rusbehandling.
2018:s váldojuvvo atnui páhkkamannolat maiddái fágaidgaskasaš spesialiserejuvvon gárrendilledivššus.
Virkningene bør følges nøye og evalueres forløpende.
Váikkuhusaid berre dárkilit čuovvut ja dađistaga árvvoštallat.
Pakkeforløpene skal bygge på nasjonale og internasjonale faglige retningslinjer for utredning og behandling der disse finnes.
Páhkkamannolagaide galget vuođđun nationála ja riikkaidgaskasaš fágalaš čielggadan- ja dikšonjuolggadusat doppe gos dat gávdnojit.
Målet er å stadig forbedre behandlings tilbudet og redusere uønsket variasjon slik at alle får så god og effektiv behandling som mulig.
Mihttu lea dađistaga buoridit dikšunfálaldaga ja unnidit ii háliiduvvon variašuvnna nu ahte buohkat ožžot nu buori ja beaktilis divššu go vejolaš.
De skal ikke redusere den individuelle tilpasningen.
Dat eai galgga geahpidit individuálalaš heiveheami.
Det er få fasitsvar om hvilken behandling som faktisk sikrer ønsket resultat, og det utfordrer standardiserte forløp mer enn på mange andre områder.
Gávdnojit unnán čielga vástádusat makkár dikšu duođai sihkkarastá háliiduvvon bohtosa, ja dat hástala standardiserejuvvon mannolagaid eambbo go ollu eará surggiin.
I tillegg til sømløse forløp etterlyses mer medvirkning ved valg av medikamenter og ulike forhold rundt henteordninger og bruk av urinprøver.
Lassin váttisvuođa haga mannolagaide ohcaluvvo eambbo mielváikkuheapmi dálkkasválljemis ja iešguđet dilálašvuođaid dáfus mat gullet viežžanortnegiidda ja gožžaiskosiid geavaheapmái.
Fortsatt mottar vi klager fra pasienter som har legemiddelassistert rehabilitering, og som forteller om mangel på brukermedvirkning ved valg av medisiner.
Mii ain oažžut váidagiid pasieanttain geain lea veajuiduhttin dálkkasveahki bokte, ja geat muitalit ahte lea váilevaš geavaheaddjiváikkuheapmi dálkasiid válljemis.
De forteller at deres erfaringer ikke blir lyttet til og at LAR- veilederen følges for slavisk, spesielt i forhold til valg av substitusjonsmedikament.
Sii muitalit ahte eai guldal maid sii muitalit ja LAR-bagadus čuvvojuvvo beare čavga, earenoamážit lonuhandálkasiid válljemiid ektui.
Det må være en forutsetning at pasienter også i denne delen av helsetjenesten får en individuell vurdering av sin tilstand.
Ferte leat eaktun ahte pasieanttat maiddái dán oasis dearvvašvuođabálvalusas ožžot individuála árvvoštallama iežaset dilis.
En pasient ble skrevet ut av en institusjon for avrusning og utredning fordi han ruset seg etter å ha fått tilgang til et medisinskap.
Pasieanta olggosčálihuvvui ásahusas mii bargá čielgamiin ja čielggademiin daningo lei gárrenvuođas go lei beassan dálkkasskábii.
Han påklaget umiddelbart og ba skriftlig om oppsettende virkning.
Son váiddii dakkaviđe ja čálalaččat siđai maŋidit mearrádusa ollašuhttima.
Dette ble avslått og beslutningen ble opprettholdt.
Dát hilgojuvvui ja mearrádus bisuhuvvui.
Pasienten fikk så beskjed om at han selv kunne påklage dette til Fylkesmannen.
Pasieanta dasto oaččui dieđu ahte son ieš sáhttá váidit dán Fylkkamánnái.
Han tok deretter kontakt med ombudet som fikk historien bekreftet ved en henvendelse til institusjonen.
Son dasto válddii oktavuođa áittardeddjiiin ja historjá duođaštuvvui go son válddii oktavuođa ásahusain.
På vegne av pasienten sendte ombudet en klage til fylkesmannen, samt en anmodning om å vurdere institusjonens rutiner for saks- og klagebehandling.
Pasieantta bealis sáddii áittardeaddji váidaga fylkkamánnái, ja ávžžuhusa árvvoštallat ásahusa ášše- ja váidinmeannudeami bargodábiid.
Fylkesmannen konkluderte med at utskrivelsen innebar at pasientens rett til nødvendig helsehjelp ikke var oppfylt.
Fylkkamánni čoahkkáigeassu lei ahte olggosčáliheapmi mielddisbuvttii ahte pasieantta vuoigatvuohta dárbbašlaš dearvvašvuođaveahkkái eai lean devdojuvvon.
Fylkesmannen påpekte videre at institusjonen hadde mangelfulle prosedyrer for behandling av klager og ba helseforetaket endre sine prosedyrer i henhold til aktuelt lovverk.
Fylkkamánni čujuhii viidáset ahte ásahusas ledje váilevaš bargovuogit váiddameannudeapmái ja siđai dearvvašvuođadoaimmahaga rievdadit iežas bargovugiid áigeguovdilis láhkamearrádusaid mielde.
Pasientene og pasient- og ombudene etterlyser bedre begrunnede avgjørelser, som muliggjør økt forståelse for beslutningene, eventuelt gir bedre grunnlag for en klage.
Pasieanttat ja pasieanta- ja geavaheaddjiáittardeaddjit ohcalit buorebut vuođuštuvvon mearrádusaid, mii dahká vejolažžan buorebut ipmirdit mearrádusaid, vejolaččat addá buoret vuođu váidagii.
Prioritering av barn og unge – mindre snakk og mer handling
Mánáid ja nuoraid vuoruheapmi - unnit hupman ja eanet doaimmat
Det fokuseres i stadig større grad på forebygging, ikke minst når vi snakker om barn og unge.
Dađistaga biddjo eambbo fuomášupmi eastadeapmái, earenoamážit go hupmat mánáid ja nuoraid birra.
Det er positivt.
Dat lea positiivvalaš.
Pasient- og brukerombudene erfarer likevel at helsetjenester til barn og unge ikke i tilstrekkelig grad møter de reelle behov.
Pasieanta- ja geavaheaddjiáittardeaddjit liikká vásihit ahte dearvvašvuođabálvalusat mánáide ja nuoraide eai doarvái nagot dustet duohta dárbbuid.
Kommunen skal tilby helsefremmende og forebyggende tjenester, herunder helsetjeneste i skoler og helsestasjonstjeneste.
Suohkan galgá fállat dearvvašvuođaovddideaddji ja eastadeaddji bálvalusaid, nugo dearvvašvuođabálvalusa skuvllas ja dearvvašvuođastašuvdnabálvalusa.
En forutsetning for å nå foreldre og ikke minst barn og ungdom, er at de kjenner til tilbudene og at de oppleves som lett tilgjengelige.
Eaktun olahit váhnemiid ja earenoamážit mánáid ja nuoraid, lea ahte sii dovdet fálaldagaid ja ahte sii vásihit dat leat álkit olámuttos.
I dag er det store forskjeller i barn og unges tilgang til helsestasjon og skolehelsetjeneste, jfr. Rapport IS-2543 Kartlegging av årsverk i helsestasjons- og skolehelsetjenesten.
Odne leat stuora erohusat mánáid ja nuoraid beassamis dearvvašvuođastašuvdnii ja skuvaldearvvašvuođastašuvdnii, gč. Raportta IS-2543 Kárten dearvvašvuođastašuvnna- ja skuvladearvvašvuođabálvalusa jahkedoaimmain.
En mor til tvillinger på snart 3 år kontaktet pasient- og brukerombudet og fortalte at de ikke hadde fått innkalling til 2-års kontroll.
Fargga 3 jahkásaš jumežiid eadni válddii oktavuođa pasieanta ja geavaheaddjiáittardeddjiin ja muitalii ahte sii eai lean ožžon gohččuma 2-jahkásaččaid dárkkástussii.
Hun hadde kontaktet helsestasjonen flere ganger, og fått til svar at de ikke hadde lege tilgjengelig og at 2-årskontrollene derfor var satt på vent.
Son lei máŋgii váldán oktavuođa dearvvašvuođastašuvnnain, ja vástádussan ožžon ahte doavttir ii leat olamuttos ja danin šaddá vuordit 2-jahkásaččaid dárkkástusaiguin.
Andre steder i kommunen hadde helsestasjonene et tilbud til 2-åringer.
Eará báikkiin suohkanis lei dearvvašvuođastašuvnnain fálaldat 2-jahkásaččaide.
Etter henvendelse fra ombudet fikk tvillingene kontroll måneden etter.
Maŋŋel go áittardeaddji válddii oktavuođa, de oaččuiga jumeža dárkkástusa mánu maŋŋel.
Kommunelegen forklarte at årsaken til opphopningen av 2-års kontroller skyldes problemer med å rekruttere ny lege, men at det nå var ansatt en ekstra lege og at de styrket legeressursene i en periode slik at de kom ajour med 2-åringene.
Suohkandoavttir čilgii ahte sivva go ledje gártan nu ollu dárkkástusat 2-jahkásaččain, lei daningo ledje váttisvuođat rekrutteret ođđa doaktára, muhto dál lei virgáduvvon liigedoavttir ja sii nannejedje doavttirresurssaid ovtta áigodahkii njulget dili 2-jahkásaččaiguin.
Helsedirektoratet vil ha en veiledende bemanningsnorm for helsesøstre i helsestasjon og skolehelsetjeneste, men vil ikke at den skal være juridisk bindende og redegjør for dette i rapporten: Utredning av bindende bemanningsnorm i helsestasjons- og skolehelsetjenesten.
Dearvvašvuođadirektoráhtta háliida rávvejeaddji bargoveahkanorpma dearvvašvuođadivššáriidda dearvvašvuođastašuvnnas ja skuvladearvvašvuođabálvalusas, muhto ii hálit dat galgá leat jurdihkalaš geatnegahtti ja čilge dan raporttas: Geatnegahtti bargoveahkanorpma čielggadeapmi dearvvašvuođastašuvnna- ja skuvladearvvašvuođabálvalusas.
En tilsvarende norm ble forsøkt i 2010, uten at ønsket effekt ble oppnådd.
Vástideaddji norpma geahččaledje 2010:s, muhto das eai joksan háliiduvvon beavttu.
Hvorvidt det er øremerkede midler eller andre løsninger som er svaret, er usikkert.
Lea eahpesihkar leatgo várrejuvvon ruđat dahje eará čovdosat vástádussan.
Det uttrykkes også bekymring for tilbudet til barn- og unge med psykiske lidelser.
Dovvdahuvvo maid vuorjašupmi fálaldagain mánáide- ja nuoraide geain leat psyhkalaš gillámušat.
Fra foreldre, ungdom og ansatte i tjenestene etterspørres en økning i kapasiteten ved poliklinikkene og døgnavdelingene, men også at samarbeidet mellom kommunene og spesialisthelsetjenesten styrkes, for bedre å utnytte hverandres kompetanse og ressurser.
Váhnemat, nuorat ja bálvalusaid bargit ohcalit lasiheami poliklinihkaid ja jándorossodagaid kapasitehtas, muhto maid nannet ovttasbarggu gaskal suohkaniid ja spesialistadearvvašvuođabálvalusa, vai buorebut ávkkástallá gaskaneaset gelbbolašvuođa ja resurssaid.
En ung jente med en alvorlig spiseforstyrrelse opplevde å bli kasteball i helsetjenesten.
Nuorra nieida duođalaš borranváttuiguin vásihii dearvvašvuođabálvalusas sáddejuvvot duohkot deike.
I følge behandler i barne- og ungdomspsykiatrien skulle hun hatt et døgntilbud, men dette var ikke tilgjengelig grunnet liten kapasitet på døgnplasser.
Mánáid- ja nuoraidpsykiatriija divššára dieđuid mielde sus galggai leat jándorfálaldat, muhto dat ii lean olámuttos daningo lei unnan kapasitehta jándorsajiin.
Foreldrene fikk opplyst at det flere ganger var meldt avvik om kapasitetssvikt, uten at situasjonen var endret.
Váhnemiidda dieđihuvvui ahte máŋgii lei dieđihuvvon spiehkasteapmi kapasitehtaváni birra, iige dilli lean rievdan.
Foreldrene fikk ikke informasjon om klagemuligheter.
Váhnemiidda ii dieđihuvvon váidinvejolašvuođaid birra.
Først ved henvendelse til pasient- og brukerombudet ble foreldrene orientert rett til å klage og fikk bistand til dette.
Easkka go váhnemat válddiiga oktavuođa pasieanta- ja geavaheaddjiáittardeddjiin, de beasaiga diehtit sudnos lea váidinvuoigatvuohta ja oaččuiga veahki dasa.
Saken behandles nå hos tilsynsmyndighetene.
Ášši lea dál meannudeapmái bearráigeahččaneiseválddiid luhtte.
Som ellers i helsetjenesten etterspørres bedre kjennskap til og etterlevelse av pasient- og brukerrettighetene blant ledere og ansatte.
Seamma ládje go muđuige dearvvašvuođabálvalusas ohcaluvvo jođiheddjiin ja bargiin buorebut pasieanta- ja geavaheaddjivuoigatvuođaid máhttu ja doahttaleapmi.
Flere bør SI I FRA når hjelpetilbudet ikke samsvarer med behovet.
Eambbogat berrejit DIEĐIHIT go veahkefálaldat ii oktiivástit dárbbuin.
Vi erfarer at ansatte i helsetjenesten i for liten grad veileder pasienter og pårørende om deres klageadgang.
Mii vásihit ahte dearvvašvuođabálvalusa bargit beare unnán bagadallet pasieanttaid ja oapmahaččaid sin váidinvejolašvuođaid birra.
Ungdomsråd på sykehusene
Nuoraidráđit buohcciviesuin
Barnekonvensjonen artikkel 12 sier at ungdom har rett til å si sin mening og bli hørt.
Mánáidsuodjalusa artihkal 12 dadjá ahte nuorain lea vuoigatvuohta dadjat maid oaivvildat ja sii galget gullot.
I Nasjonal helse- og sykehusplan for perioden 2016-2019 ba regjeringen om at det som en del av arbeidet med å skape pasientens helsetjeneste ble opprettet ungdomsråd i alle helseforetak.
Nationála dearvvašvuođaplánas áigodahkii 2016-2019 siđai ráđđehus ahte oassin pasieantta dearvvašvuođabálvalusa ásaheami barggus ásahuvvui nuoraidráđđi buot dearvvašvuođadoaimmahagain.
Fra flere hold, blant annet Barneombudet, roses Ungdomsrådet ved Akershus universitetssykehus for sin viktige innsats og pådriverrolle for å få til dette.
Ollugat, earret eará Mánáidáittardeaddji, rámida Akerhus universitehtabuohcciviesu nuoraidráđi dan dehálaš áŋgiruššama ja vuojehandoaimma ovddas maid sii dahket ollašuhttin dihte dan.
Fortsatt har ikke alle helseforetakene lykkes med å etablere et slikt råd.
Buot dearvvašvuođadoaimmahagat eai leat vuos lihkostuvvan ásahit dakkár ráđi.
De går glipp av mye kunnskap om hvordan tilbudet til barn og unge på sykehus kan bedres.
Sii masset ollu máhtu dan birra mot buohcciviesus sáhttá buoridit fálaldaga mánáide ja nuoraide.
Dette gjelder for eksempel i forhold til overgangen fra å være barne- og ungdomspasient til voksenpasient, men også om det å være pårørende som barn og ungdom.
Dát guoská sirdašumis mánáid- nuoraidpasieanttas šaddat rávisolbmopasieantan, muhto maiddái dasa ahte mánnán ja nuorran leat oapmahažžan.
Gjennom henvendelser til ombudene og i kontakt med ungdomsråd på sykehus, er vi gjort oppmerksom på at overgangene mellom barne- og voksenavdelinger kan by på store utfordringer for pasientene.
Oktavuođaváldimiiguin áittardeddjiide ja oktavuođaiguin buohcciviesuid hástalusat sirdašumis gaskal mánáid- ja rávisolbmuidossodagaid.
I overgangene settes samhandling på prøve og dette går ut over pasientene.
Sirdašumiin dát lea hástalus ovttasdoaibmamii ja dát čuohcá pasieanttaide.
De opplever mangelfull informasjon, manglende flyt i behandlingsforløpet og de forteller at det skaper utrygghet.
Sii vásihit váilevaš diehtojuohkima, váilevaš njuovžilvuođa dikšunmannolagas ja sii muitalit dat buktá dorvvuhisvuođa.
I oppdragsdokumentene til de regionale helseforetakene for 2018 tydeliggjøres en forventning om at de nå må sørge for at helseforetakene utvikler rutiner for god overføring fra barne- til voksenorientert helsetjeneste.
Guvllolaš dearvvašvuođadoaimmahagaid 2018 bargodokumeanttain čielggasmahttojuvvo vuordámuš ahte sii fertejit fuolahit ahte dearvvašvuođadoaimmahagat ovddidit bargodárbiid buori sirdašupmái mánáid dearvvašvuođabálvalusas rávisolbmuid dearvvašvuođabálvalussii.
Rutinene skal være basert på beste tilgjengelige kunnskap.
Bargodábiide galget vuođđun buoremus olámuttos máhttu.
Ifølge dokumentene skal rutinene omfatte overføring internt i sykehuset og mellom sykehuset og primærhelsetjenesten.
Dokumeanttaid mielde galget bargodábit siskkildit sirdimiid siskkáldasat buohcciviesus ja gaskal buohcciviesu ja vuođđodearvvašvuođabálvalusa.
Pasient- og brukerombudene forutsetter at ungdomsrådene blir en tett samarbeidspartner i dette viktige arbeidet, og at de sykehusene som ikke har et ungdomsråd etablerer dette.
Pasieanta- ja geavaheaddjiáittardeaddjit eaktudit ahte nuoraidráđit šaddet lagas ovttasbargoguoimmit dán dehálaš barggus, ja ahte ceggejuvvojit nuoraidráđit dain buohcciviesuin gos dat váilot.
Pasientforløpene – Utfordringer
Pasieantamannolagat - Hástalusat
Pasienter ønsker seg trygge, forutsigbare behandlingsforløp av god kvalitet.
Pasieanttat háliididit oadjebas, einnostahtti dikšunmannolaga mas kvalitehta lea buorre.
Behandlingsforløpene starter gjerne med kontakt med fastlege, og eventuell henvisning til spesialisthelsetjenesten, eller ved akutt innleggelse i sykehus.
Dikšunmannolagat álget dávjá nu ahte lea gulahallan fástadoaktáriin, ja vejolaččat čujuhuvvo de spesialistadearvvašvuođabálvalussii, dahje fáhkka sisačáliheamis buohccivissui.
Mange forteller om møter med dyktige og engasjerte helsepersonell, men mange har også erfaringer med pasientforløp som ikke oppleves som sømløst.
Ollugat muitalit sii leat oktavuođas čeahpis ja áŋgiris dearvvašvuođabargiiguin, muhto ollugat maid leat vásihan pasieantamannolagaid mat eai vásihuvvo leamaš váttisvuođaid haga.
Vi vet at det arbeides kontinuerlig med forbedringer, både i forhold til kvalitet og effektivitet.
Mii diehtit jotkkolaččat bargojuvvo buoridemiiguin, sihke kvalitehta ja beaktilvuođa ektui.
Ombudene vil likevel trekke frem noen punkter som utfordrer de gode pasientforløpene, slik som:
Áittardeaddjit háliidit liikká váldit ovdan muhtun čuoggáid mat hástalit daid buriid pasieantamannolagaid, dakkáriid go:
Dårlige henvisninger og varierende vurderinger av disse hManglende internhenvisning i utredningsfasen, slik at pasienten eventuelt må tilbake til fastlegen for å få ny henvisning
Heajos čujuhusat ja rievddadalli árvvoštallamat dain hVáilevaš siskkáldasčujuheapmi čielggadanmuttus, nu ahte pasieanta soaitá fertet ruovttoluotta fástadoaktárii oažžut ođđa čujuhusa
Mangelfull planlegging av neste behandlingstiltak, for eksempel konkret operasjonstidspunkt eller neste kontroll
Váilevaš plánen boahtte dikšundoaimmain, ovdamearkka dihte konkrehta čuohpadanáigi dahje boahtte dárkkisteapmi
Mangelfullt samarbeid internt og mellom ulike behandlingsteder hMangelfull informasjon til pasient og pårørende, både underveis i forløpet og i forbindelse med utskriving
Váilevaš ovttasbargu siskkáldasat ja iešguđet dikšunbáikkiid gaskkas hVáilevaš dieđut pasientii ja oapmahaččaide, sihke dikšunmannolagas ja olggosčáliheami oktavuođas
Mangelfull samhandling mellom tjenestenivåene, særlig ved utskriving hFor tidlig utskriving og risiko for reinnleggelse;
Beare árrat olggosčáliheapmi ja riska fas sisačáliheapmái;
svingdørsproblematikk hSystemer/IKT løsninger som ikke understøtter oppgavene, og ulike systemer som ikke «snakker sammen»
jorriuvssa problematihkka hVuogádagat/DGT čovdosat mat eai doarjjo barguid, ja iešguđet vuogádat mat “eai gulahala gaskaneaset”
Fritt behandlingsvalg
Friddja dikšunválljen
Når pasienter har behov for helsehjelp i spesialisthelsetjenesten, har pasienter som hovedregel en rett til fritt å velge hvor en henvising skal sendes for vurdering, og hvilket behandlingssted man vil benytte.
Go pasieanttat dárbbašit spesialistadearvvašvuođabálvalusas dearvvašvuođaveahki, de váldonjuolggadus lea ahte pasieanttat ožžot ieža válljet gosa čujuhusa galgá sáddet árvvoštallamii, ja makkár dikšunbáikki háliida atnit.
Dette er i utgangspunktet bra.
Álgoálggus dát lea buorre.
Ombudene har imidlertid erfaringer som viser svært varierende kjennskap til denne rettigheten - både hos pasienter og helsepersonell.
Áittardeaddjiin dattetge leat vásáhusat mat čájehit dat rievddada hui ládje man olu dihtet dán vuoigatvuođa birra - sihke pasieanttat ja dearvvašvuođabargit.
Videre erfares varierende vilje til å informere om annet behandlingsted når kapasiteten er begrenset og hvor pasienten kan være tjent med å bli overført til annet behandlingssted.
Vásihuvvo nai rievddadalli dáhttu muitalit eará dikšunbáikki birra go lea ráddjejuvvon kapasitehta ja goas pasientii livččii buoret sirdojuvvot eará dikšunbáikái.
Dersom ikke tjenestene selv informerer om og hjelper pasientene med bruk av fritt behandlingsvalg, vil rettigheten kun være et gode for de som har kjennskap til rettigheten og har ressurser til å benytte den.
Jus bálvalusat ieža muital pasieanttaide friddja dikšunválljema birra ja veahket sin geavahit friddja dikšunválljema, de vuoigatvuohta dušše boahtá leat buorrin sidjiide geat dovdet vuoigatvuođa ja geain leat resurssat atnit dan.
Er dette i samsvar med formålsparagrafen i pasient- og brukerrettighetsloven som viser til at befolkningen skal ha «lik tilgang på tjenester»?
Oktiivástida go dát pasieanta- ja geavaheaddjivuoigatvuođalága ulbmilparagráfain, mii čujuha dasa ahte álbmogis galgá “seamma beasatlašvuohta bálvalusaide”?
Pasient hadde blitt vurdert og undersøkt på lokalsykehus med uavklart tilstand angående hudforandring.
Pasieanta lea árvvoštallon ja iskojuvvon báikkálaš buohcciviesus ja dilli lea eahpečielggas liikerievdadusa dáfus.
Pasienten ønsket at den videre behandlingen skulle skje på et annet sykehus i samme helseregion, og ba om å bli henvist dit.
Pasieanta háliida ahte joatkadikšu galgá dáhpáhuvvat eará buohcciviesus seamma dearvvašvuođaguovlus, ja siđai čujuhuvvot dohko.
Pasienten fikk først avslag fra dette sykehuset med begrunnelse om at de måtte prioritere pasienter som bodde innenfor helseforetakets grenser.
Buohcciviessu álggus pasientii hilggui dán vuođuštemiin ahte sii fertejit vuoruhit pasieanttaid geat orrot dearvvašvuođadoaimmahaga rájiid siskkobealde.
Pasienten klaget på avslaget og saken ble behandlet av Fylkesmannen.
Pasieanta váiddii hilguma ja Fylkkamánni meannudii áššii.
Fylkesmannen konkluderte i saken at sykehuset hadde feil tolkning av hvordan retten til fritt behandlingsvalg skulle praktiseres.
Fylkkamánni čoahkkáigesii áššis ahte buohcciviessu lei dulkon boastut mot galgá praktiseret vuoigatvuođa friddja dikšunválljemii.
Etter Fylkesmannens gjennomgang har sykehuset tatt denne problemstilling opp med alle sine enheter som mottar henvisninger og vist til at de har utarbeidet felles retningslinjer på dette området.
Maŋŋelgo Fylkkamánni guorahallama lea buohcciviessu váldán dán čuolmma ovdan buot iežas ovttadagaiguin mat vuostáiváldet čujuhusaid ja čujuhan dasa ahte sii leat ráhkadan oktasaš njuolggadusaid dán suorggis.
Vi erfarer også at virkeområdet for fritt behandlingsvalg er for lite kjent og praktiseres ulikt i tjenestene.
Mii vásihit maid ahte friddja dikšunválljema doaibmaguovlu lea beare unnán dovddus ja doaimmahuvvo iešguđetládje bálvalusain.
Utfordringer i praktiseringen av denne rettigheten gjør seg gjeldende både før oppstart av helsehjelpen og underveis i forløpet.
Hástalusat dán vuoigatvuođa doaimmaheamis gustojit sihke ovdal go álgá dearvvašvuođavehkiin ja dađistaga mannolagas.
I den akutte fasen kan man ikke benytte fritt behandlingsvalg.
Fáhkka muttus ii sáhte atnit friddja dikšunválljema.
Noen pasienter eller pårørende ønsker av praktiske årsaker å bytte sykehus under et behandlingsforløp.
Muhtun pasieanttat dahje oapmahaččat háliidit geavatlaš sivaid geažil lonuhit buohcciviesu dikšunmannolagas.
Årsaken til dette kan også være tillitsbrudd etter uheldige opplevelser eller hendelser ved det sykehuset de er innlagt.
Sivvan dasa sáhttá maid leat luohttámušrihkkun ja unohis vásáhusat dahje dáhpáhusat buohcciviesus gosa leat sisačálihuvvon.
Ombudene erfarer at sykehusene i noen tilfeller nekter dette fordi de mener denne retten bare gjelder før innleggelse i sykehus og ikke når utredningen eller behandlingen er igangsatt.
Áittardeaddjit vásihit ahte buohcciviesut muhtun dilálašvuođain biehttalit dán daningo sii oaivvildit dát vuoigatvuohta dušše guoská ovdal sisačáliheami buohccivissui iige go čielggadeapmi dahje dikšu lea álggahuvvon.
I en sak erkjente sykehuset at pasienten hadde en slik rett, men nektet likevel å overføre pasienten.
Muhtun áššis mieđihii buohcciviessu ahte pasieanttas lei dakkár vuoigatvuohta, muhto liikká biehttalii sirdit pasieantta.
Ombudet bistod pasienten med å sende klage til Fylkesmannen.
Áittardeaddij veahkehii pasieantta sáddet váidaga Fylkkamánnái.
Systemet er lagt opp til at folk selv kan velge behandlingsted ved bruk av nettsidene på Helsenorge.no eller ved å ringe 800 HELSE (800 43 573).
Vuogádat lea nu ráhkaduvvon ahte olbmot ieža sáhttet válljet dikšunbáikki go atnet Helsenorge.no neahttasiidduid dahje go riŋgejit 800 HELSE (IOO 43 573).
Ombudene er kjent med at svært mange av disse henvendelsene blir overført til pasientrådgivere i helseregionene som har spesialkompetanse på tjenesten velg behandlings sted.
Áittardeaddjit dihtet ahte hui ollu dáin oktavuođaváldimiin sirdojuvvojit dearvvašvuođagouvlluid pasieantaráđđeaddiide geain lea spesiálagelbbolašvuohta bálvalusas vállje dikšunbáikki.
Ombudene erfarer at pasientene mottar veldig god veiledning hos disse pasientrådgiverne.
Áittardeaddjit vásihit ahte pasieanttat ožžot hui buori bagadallama pasieantaráđđeaddiin.
Der møter man fagfolk, erfarne sykepleiere, med stor oppdatert kunnskap.
Doppe deivet fágaolbmuid, hárjánan buohccedivššáriid, geain lea ollu ja ođasmahtton máhttu.
Underveis
Dađistaga mannolagas
Ombudene mottar henvendelser som viser at pasientenes forventninger til behandlingsforløpene ikke innfris og at pasientrettighetene ikke etterleves.
Áittardeaddjiide leat oktavuođaváldimat mat čájehit ahte pasieanttaid vuordámušat dikšunmannolahkii eai ollašuhtto ja ahte pasieantavuoigatvuođat eai doahttaluvvo.
I årsmeldingen i fjor uttrykte ombudene bekymring for at virksomhetens fokus for å unngå fristbrudd går ut over kvaliteten på det totale pasientforløpet.
Diimmá jahkedieđáhusas áittardeaddjit dovddahedje vuorjašumi dainna go doaimma fokuseren garvit áigemearrerihkkumiid goarida ollislaš pasieantamannolaga kvalitehta.
Denne bekymringen har ombudene fortsatt.
Áittardeddjiin lea ain dát vuorjašupmi.
Det kan synes som om styringsdokumentene, med regler om hvilke økonomiske følger fristbrudd kan få for virksomheten, blir viktigere å følge enn pasientenes rett til et forsvarlig pasientforløp.
Orru leame dego nu ahte stivrendokumeanttat, mas leat njuolggadusat makkár ekonomalaš váikkuhusaid áigemeari rihkkumat sáhttet dagahit doibmii, šaddá deháleabbun čuovvut go pasieantta vuoigatvuođa dohkálaš pasieantamannolahkii.
Ombudene erfarer at foretakene har fokus på å unngå fristbrudd for å unngå økonomiske følger, og mindre fokus på å hjelpe pasienten til å vurdere bruk av annet behandlingssted med kortere ventetid.
Áittardeaddjit vásihit ahte doaimmaid fuomášupmi lea garvit áigemeari rihkkumiid vai eai šatta ekonomalaš váikkuhusat, ja unnit fuomášupmi biddjo veahkehit pasieantta árvvoštallat geavahit eará dikšunbáikki mas lea oaneheappot vuordináigi.
Nytt behandlingssted blir i hovedsak presentert som et alternativ for pasienten når sykehuset ser de ikke har kapasitet til å gi helsehjelpen innen fristen, med risiko for økonomiske følger.
Ođđa dikšunbáiki dábálaččat ovdanbukto molssaeaktun pasientii go buohcciviessu oaidná sis ii leat kapasitehta addit dearvvašvuođaveahki áigemeari rádjái, go dalle sáhttá dat buktit ekonomalaš váikkuhusaid.
En kvinne ble henvist til sykehuset.
Muhtun nissonolmmoš čujuhuvvui buohccivissui.
Ved poliklinisk undersøkelse fikk hun opplyst at det var behov for operasjon med fjerning av to cyster.
Poliklinihkalaš iskkadeamis beasai gullat lea dárbu čuohpaduvvot, váldit eret guokte gohpadasa (cysta).
Da kvinnen ikke hadde hørt noe cirka 2 måneder etter konsultasjonen, tok hun kontakt for å etterspørre tidspunktet for operasjon.
Go nissonolmmoš ii lean gullan maidege sullii 2 mánnui maŋŋel ráđđeohcama, de son válddii son oktavuođa jearrat goas galgá čuohpaduvvot.
Sykehuset opplyste at man ikke «fant henne» satt opp for operasjon.
Buohcciviessu dieđihii sii eai “gávdnan su” biddjon čuohpadeapmái.
Hun ble imidlertid satt opp for preoperativ time få dager senere.
Son dattetge biddjui preoperatiiva diibmui moadde beaivve maŋŋel.
Under konsultasjonen ba hun om et tidspunkt for den planlagte operasjonen.
Ráđđeohcamis son háliidii gullat makkár beavvi plánejuvvon čuohpadeapmi galgá dahkkot.
Sykehuset kunne ikke gi et slikt eksakt tidspunkt, men beskjed om at hun ville få et innkallingsbrev.
Buohcciviessu ii sáhttán addit juste rievttes áigemuttu, muhto son oaččui dieđu ahte oažžu gohččunreivve.
Hun fikk ikke noe slikt brev, og ringte på ny etter cirka to måneder for å høre om operasjonsdato.
Son ii ožžon dakkár reivve, ja riŋgii fas sullii guokte mánu maŋŋel gullat čuohpadanbeaivvi birra.
Hun fikk beskjed om at hun var satt opp til operasjon om kort tid.
Son oaččui dieđu ahte lei biddjon čuohpadeapmái fargga.
Et par dager senere fikk hun kontrabeskjed, operasjonen måtte utsettes ytterligere.
Moadde beaivve maŋŋel oaččui eará dieđu, čuohpadeapmi šaddá vel maŋiduvvot.
Kvinnen tok da kontakt med pasientombudet, som skrev til sykehuset.
Nissonolmmoš válddii dalle oktavuođa pasieantaáittardeddjiin, gii čálii buohccivissui.
Det ble formidlet at pasienten reagerte på den mangelfulle behandlingen/oppfølgingen, samt fravær av informasjon underveis.
Gaskkustuvvui ahte pasieanta reagerii váilevaš dikšui/ čuovvoleapmái, ja go dađistaga eai addon dieđut.
Det ble også formidlet at kvinnen hadde tapt tillit til sykehuset gjennom den dårlige håndteringen av henne, og at hun vurderte å benytte et annet sykehus, jfr. fritt behandlingsvalg.
Gaskkustuvvui maid ahte nissonolmmoš lei massán luohttámuša buohccivissui go suinna ledje nu hejot meannudan, ja son árvvoštalai atnit eará buohcciviesu, gč. friddja dikšunválljema.
Kort tid etter ble kvinnen kontaktet av sykehuset og fikk tilbud om operasjon et par dager senere.
Veaháš maŋŋelaš buohcciviessu válddii oktavuođa nissonolbmuin ja sutnje fállui čuohpadeapmi moadde beaivvi maŋŋel.
Operasjonen var vellykket og cystene viste seg å være godartede.
Čuohpademiin manai bures ja gohpadasat ledje buorrelunddogat.
Sykehuset opplyste at de hadde vurdert lav risiko for at cysten var ondartet, og dette vår årsak til at hun ikke ble prioritert tidligere.
Buohcciviesu dieđihii sii ledje árvvoštallan lea unna riska dasa ahte gohpadat lei baháslunddot, ja dat lei min sivva manin son ii vuoruhuvvon ovdal.
Denne informasjonen hadde ikke blitt kommunisert til kvinnen.
Dát diehtu ii lean muitaluvvon nissonolbmui.
Hun hadde gått i flere måneder med en ubegrunnet frykt for ondartet sykdom, i tillegg til å forholde seg til et sykehus der hun selv måtte følge opp for å få gjennomført en planlagt operasjon.
Son lei máŋga mánu ballan ahte sus lea baháslunddot dávda, dasa lassin gulahallat buohcciviesuin gos son ieš šattai čuovvolit vai beassá čađahit plánejuvvon čuohpadeami.
Kontaktlege
Gulahallandoavttir
Pasienten i spesialisthelsetjenesten ønsker seg en fast lege å forholde seg til.
Pasieanta dearvvašvuođabálvalusas háliidii fástadoaktára geainna gulahalla.
Dette har vært forsøkt løst på forskjellige måter tidligere.
Dán leat ovdal geahččalan čoavdit máŋgga ládje.
Fra september 2016 ble pasienter med alvorlig sykdom, skade og lidelse og med behov for behandling eller oppfølging av spesialisthelsetjenesten av en viss varighet, gitt en rett til å få oppnevnt en kontaktlege.
2016 čakčamánu rájes ožžo pasieanttat duođalaš dávddain, váttuin dahje gillámušain ja geat dárbbašit divššu dahje čuovvoleami spesialistadearvvašvuođabálvalusas vissis áigái, vuoigatvuođa gulahallandoaktára nammadeapmái.
Dette er en rettighet aktuelle pasienter skal orienteres om, og spesialisthelsetjenesten plikter å gi informasjon om hvem som er pasientens kontaktlege.
Dát lea vuoigatvuohta man birra galgá muitalit dáid pasieanttaide, ja spesialistadearvvašvuođabálvalus geatnegahtto dieđhit gii lea pasieantta gulahallandoavttir.
Ombudene erfarer imidlertid at denne pasientrettigheten ikke følges opp på tilfredsstillende måte.
Áittardeaddjit vásihit dattetge ahte dát pasieantavuoigatvuohta ii čuvvojuvvo dohkálaš ládje.
Ved en del sykehus ser det ut som at ordningen kun fungerer som en rett på papiret.
Muhtun buohcciviesuin orru leame nu ahte ortnet dušše doaibmá báhper alde.
Med disse erfaringene fremholder ombudene viktigheten av at man etablerer ordninger som lar seg gjennomføre i praksis.
Dáiguin vásáhusaiguin áittardeaddjit deattuhit man dehálaš lea ásahit ortnegiid maid geavatlaččat lea vejolaš čađahit.
Eksemplene nedenfor er tatt fra hele landet:
Vulobealde ovdamearkkat leat váldon olles riikkas:
En pasient ble fulgt opp for uhelbredelig kreft.
Pasieanta čuovvoluvvui buoritmeahttun borasdávdda geažil.
Pasienten fortalte om flere episoder som ga inntrykk av mye rot, uorganisert system og generelt svært mangelfull informasjon.
Pasieanta muitalii máŋga dáhpáhusa birra mat adde dan gova ahte lea ollu moivi, vuogádat mas váilu organiseren ja obbalaččat hui váilevaš diehtojuohkin.
Pasienten hadde vært i kontakt med sykehuset og etterlyst kontaktlege.
Pasieanta lei leamaš oktavuođas buohcciviesuin ja ohcalan gulahallandoaktára.
Sykehuset besvarte henvendelsen med at det er noe avdelingen ikke hadde mulighet til å få til.
Buohcciviessu vástidii oktavuođaváldimii ahte ossodat ii nagot dán ordnet.
Ombudet sendte klage til sykehuset.
Áittardeaddji sáddii váidaga buohccivissui.
Pasienten fikk en kontaktlege, men formidlet til ombudet at ordningen ikke fungerte.
Pasieanta oaččui gulahallandoaktára, muhto dieđihii áittardeaddjái ahte ortnet ii doaibman.
Ombudet har tatt det opp med sykehuset at ordningen med kontaktlege ikke er på plass.
Áittardeaddji lei váldán ášši bajás buohcciviesuin ahte gulahallandoavttirortnet ii leat sajis.
Ombudet har fått opplyst at enkelte leger vegrer seg mot å ta på seg denne type oppgaver/funksjoner, fordi de ikke kjenner til innholdet i kontaktlegeordningen.
Áittardeaddjái lea čuvgejuvvon ahte muhtun doaktárat eai nu hálit váldit badjelasas dákkár mállet bargguid/doaimmaid, daningo eai dovdda gulahallanortnega sisdoalu.
Datter tok kontakt med ombudet vedrørende moren som var under palliativ behandling på et sykehus.
Nieida válddii oktavuođa áittardeddjiin eatni birra gii lei buohcciviesus palliatiiva divššus.
Pasienten opplevde stadig å få nye leger for hver konsultasjon, med dårlig kommunikasjon og samarbeid mellom avdelingene.
Pasieanta vásihii ain oažžut ođđa doaktáriid juohke ráđđeohcamis, lei heajos gulahallan ja ovttasbargu ossodagaid gaskkas.
Legene på vakt kunne ikke besvare spørsmål.
Doaktárat vávttas eai sáhttán vástidit gažaldagaid.
Ingen kunne svare på hvem som var kontaktlege.
Ii oktage sáhttán vástidit gii lei gulahallandoavttir.
Ombudet deltok sammen med pårørende i et møte med sykehuset.
Áittardeaddji searvvai ovttas oapmahaččaiguin čoahkkimii buohcciviesuin.
Dialogmøtet ble en god opplevelse og nyttig for begge parter.
Gulahallančoahkkin šattai buorre ja ávkkálaš vásáhus goappaš áššeoasálaččaide.
Datteren fikk gitt sin tilbakemelding.
Nieida beasai addit iežas ruovttoluottadieđu.