pere/sami_parallel huggingface dataset:
Beviskravet er imidlertid ikke strengere enn at det kreves sannsynlighetsovervekt for at bruken ikke har hatt et tilstrekkelig omfang til at arealet er lovlig reindriftsareal .
Duođaštusgáibádus ii leat almmatge čavgadet go ahte gáibiduvvo jáhkehahttivuođa badjeldeaddu ahte geavaheamis ii leat leamaš nu stuorra viidodat ahte areála lea lobálaš boazodoalloareála .
Spørsmålet i vår sak er dermed om grunneierne har sannsynliggjort at Essand og Riast / Hylling reinbeitedistrikter ikke har rett til beite for rein i tvisteområdene . »
Gažaldat min áššis lea dainna , leatgo eanaeaiggádat dahkan jáhkehahttin ahte Saanti ja Gåebrien sijtes ii leat riekti boazoguohtumii riidoguovlluin . »
Andre rettslige utgangspunkter Førstvoterende fastslår at reindriftsretten er en selvstendig rett hvor rettsgrunnlaget er alders tids bruk .
Eará rievttálaš vuolggasajit Vuosttasjienasteaddji nanne ahte boazodoalloriekti lea iehčanas riekti man riektevuođusin lea dološ áiggi rájes geavaheapmi .
Det dreier seg ikke bare om en tålt bruk .
Ii leat dušše sáhka girdojuvvon geavaheamis .
Rettserverv ved alders tids bruk forutsetter en viss bruk , som må ha funnet sted i lang tid , og ha skjedd i god tro .
Riekteháhkan dološ áiggi rájes geavaheami bokte ovdeha dihto geavaheami , mii ferte bistán guhkes áiggi , ja dáhpáhuvván buori oskkus .
Kravene må tilpasses samenes og reinens bruk av området .
Gáibádusat fertejit heivehuvvot sámiid ja bohccuid geavaheapmái guovllus .
Det må tas hensyn til at samene har hatt en nomadisk livsform .
Ferte adnojuvvot deasta das ahte sámiin lea johtti eallinvuohki .
Momenter som har vært framhevet for andre beitedyr , kan ikke uten videre overføres til reinbeite .
Momeanttat mat leat ollásuvvon eará guohttuelliid hárrái , eai sáhte šiehpponassii geavahuvvot boazoguohtuma hárrái .
Av konkrete momenter framhever førstvoterende at reindriften er svært arealkrevende , og at arealbruken varier fra år til år avhengig av vær , vind og beitenes beskaffenhet .
Konkrehta momeanttaid gaskkas ollása vuosttasjienasteaddji ahte boazodoallu lea hui areálagáibideaddji , ja ahte areálageavaheapmi molsašuvvá jagis jahkái dálkki , biekka ja ealáha mielde .
Det kan ikke kreves at reinen har beitet i et bestemt område hvert år .
Ii sáhte gáibiduvvot ahte boazu lea guhton dihto guovllus juohke jagi .
Både av denne grunn og på grunn av samenes nomadiske livsform , kan avbrudd ikke hindre rettserverv selv om det har atskillig lengde .
Sihke dát ja sámiid johtti eallinvuohki dahká ahte gaskkaiduvvan ii sáhte hehttet riekteháhkama vaikko dat lea guhká bistán .
Konsekvensen av at det tas hensyn til reinens natur , er at det må legges vekt på beitemønsteret .
Čuovusin das go adnojuvvo deasta bohcco luonddus lea ahte guohtunminsttar ferte deattuhuvvot .
Reinen tar store områder i bruk , og omgivelsene , topografi , næringsforhold , vær og vind mv. avgjør områdebruken .
Boazu váldá viiddis guovlluid atnui , ja birrasat , topografiija , ealátdilálašvuođat , dálki ja biekkat jna. mearridit guovlogeavaheami .
Et typisk beitemønster er at den streifer .
Mihtilmas guohtunminsttar lea ahte dat vánddarda .
At reinen har visse kjerneområder for f.eks. kalving , betyr ikke at bruksområdet ikke er betydelig større .
Go bohccos leat dihto váimmusguovllut , omd. guottetbáikkit , de ii mávsse dat ahte geavahanguovlu ii leat sakka stuorát .
Rettserverv kan dermed ikke være avskåret utelukkende fordi det er såkalt « streifbeiting » som har funnet sted .
Riekteháhkan ii sáhte dušše dainna caggojuvvot go lea nu gohčoduvvon « vánddardanguohtun » dáhpáhuvvan .
Særlige metodespørsmål
váldit čállingiela atnui .
Førstvoterende konstaterer at man i saker av denne art står overfor et særlig metodespørsmål .
Nuppi bealde ledje sámiin , nugo dálolaččainge , njálmmálaš muitalusat .
På den annen side hadde selvsagt samene , i likhet med de fastboende , muntlige overleveringer .
Diekkár muitalusat fertejit árvvoštallojuvvot dárkilit , muhto eai sáhte oppalaččat hilgojuvvot .
Og dersom de støttes av andre opplysninger , kan de få økt vekt .
Ja juos daid dorjot eará čuvgehusat , de sáhttet oažžut eanet deattu .
Det vises til at da samene var nomader og stort sett brukte organiske materialer som går i forråtnelse , vil det også kunne være vanskelig å finne fysiske spor etter reindriften .
Čujuhuvvo ahte dasgo sámit ledje vájaldeaddjit ja eanaš geavahedje orgánalaš ávdnasiid mat misket , de sáhttá maiddái leat váttis gávdnat fysalaš luottaid boazodoalu maŋis .
« Disse forhold tilsier varsomhet med å trekke slutninger av at man mangler konkrete opplysninger om samenes tilstedeværelse i et område .
Viidáseappot dadjá vuosttasjienasteaddji : « Dát dilálašvuođat gáibidit várrugasvuođa cealkimis ahte váilot konkrehta čuvgehusat sámiid leahkima birra ovtta guovllus .
Dette gjelder ikke minst i Selbu hvor undersøkelsene etter samiske kulturminner har hatt et svært beskjedent omfang .
Dát gusto maiddái Selbui gos sámi kulturmuittut leat uhccán guorahallojuvvon .
Det må også tas hensyn til at det i kommunikasjon mellom nordmenn og samer kan oppstå misforståelser fordi språklige og kulturelle forskjeller kan medføre at man oppfatter hverandre på en uriktig måte . »
Ferte maiddái adnojuvvot deasta das ahte dážaid ja sámiid gulahallamis sáhttet bohciidit boasttuáddejumit dasgo gielalaš ja kultuvrralaš erohusat sáhttet mielddisbuktit ahte ipmirdit guđet guimmiideaset boasttu láhkai . »
Sentralt i bevisvurderingen i de saker som Høyesterett har behandlet har Lappekommisjonens innstilling stått .
Lappekommišuvdna Duođaštusárvvoštallama guovddážis áššiin maid Alimusriekti lea gieđahallan , lea leamaš Lappekommišuvnna árvalus .
Det har imidlertid også vært en oppfatning at den har vært farget av sin samtid , som ikke var spesielt samevennlig , og at det i dag ikke kan legges avgjørende vekt på dens konklusjoner .
Almmatge lea maiddái leamaš dakkár oaidnu ahte dat lea báidnašuvvan dalááiggis , mii ii lean áktánasat sámeustitlaš , ja ahte dán áigái ii sáhte dan konklušuvnnaide biddjojuvvot mearrideaddji deaddu .
Førstvoterende fastslår at det materialet Lappekommisjonen etterlot seg , sammenholdt med topografi , reinens natur mv. , gir et godt grunnlag for å etterprøve Lappekommisjonens standpunkter .
Vuosttasjienasteaddji nanne ahte materiála mii Lappekommišuvnna maŋis bázii , go bálddalastojuvvo topografiijain , bohcco luondduin jna. , addá buori vuđđosa iskat Lappekommišuvnna oainnuid .
Vi skal ikke her gå inn på den konkrete bevisvurderingen for øvrig , men det kan være grunn til å framheve noen av uttalelsene vedrørende rettsstiftende bruk i ytterkant av tvisteområdet .
Ja viidáseappot : « Mu konklušuvdna lea ahte čuvgehusat mat Lappekommišuvnnas ledje , bálddalastojuvvon topografiijain , bohcco luondduin ja guohtunminstariin jna. , čájehit ahte sámit dološ áiggi
Førstvoterende sier om dette for så vidt gjelder beiterettens utstrekning i Essand reinbeitedistrikt :
2001– 2002 St.dieđ. nr. 33 Lassedieđáhus St. dieđáhussii nr. 55 ( 2000–2001 ) Sámepolitihka birra
« På bakgrunn av ovenstående legger jeg til grunn at reinen har beitet helt fram til Selbusjøen .
rájes leat duođavuogis atnán olles guovllu guohtumii , ja ahte ii lean vuođus kommišuvnna gáržžádussii guohtuma válddahallamis . »
Men beitingen i de vestligste områdene har ikke vært like intensiv som lenger øst i tvisteområdet .
Muhto oarjjimus guovlluin dat ii leat guhton seamma olu go nuortalis riidoguovllus .
Ved denne vurderingen må man etter min mening akseptere rettserverv med noe lavere beiteintensitet i yttersonen – randsonen – av de områdene hvor beitingen er tilstrekkelig intensiv til å alene å kunne begrunne rettserverv ved alders tids bruk .
Dán árvvoštallamis ferte mu oaivila mielde dohkkehit riekteháhkama uhcit guohtuma veagas guovllu olgoavádagas – ravdaavádagas – go dakkár guovllus gos lea guhttojuvvon nu olu ahte dat juo iešalddes vuođušta riekteháhkama dološ áiggi rájes geavaheami bokte .
I motsatt fall vil samene , om de skal unngå å gjøre seg skyldig i ulovlig beiting med de konsekvenser det har , bli presset tilbake fra de områdene hvor de tradisjonelt har beitet .
Muđui han sámit , juos galget eastat dahkamis iežaset sivalažžan lobihis guohtumis oktan čuozahagain mat das leat , bággejuvvojit eret guovlluin gos sii árbevirolaččat leat guođohan .
Etter min mening kan man derfor ikke avskjære rettserverv ved alders tids bruk i denne randsonen fordi bruken av den har vært i underkant av hva som kreves for beiterett om randsonen vurderes isolert . »
Mu oaivila mielde ii sáhte danne caggat riekteháhkama dološ áiggi rájes geavaheami bokte dán ravdaavádagas danne go geavaheapmi lea leamaš uhcit go dat mii gáibiduvvo guohtunrievtti oažžumii juos ravdaavádat árvvoštallojuvvo sierra . »
Videre framheves at de rettighetene som etter reindriftsloven §§ 10–14 følger av reindriftsretten gjelder så langt noe annet ikke følger av særlige rettsforhold , jf. lovens § 9 .
Viidáseappot deattastuvvo ahte vuoigatvuođat mat boazodoallolága §§ 10–14 mielde čuvvot boazodoallorievttis , gustojit nu guhkás go eará ii čuvoš erenoamáš riektedilálašvuođain , vrd. lága §:in 9 .
Det utelukkes ikke at denne begrensing kan ha betydning for de vestligste delene av tvisteområdet .
Ii adnojuvvo jáhkkemeahttumin ahte dán gáržžádusas sáhttá leat mearkkašupmi oarjjimus osiide riidoguovllus .
Det samme gjelder for øvrig også i andre sammenhenger hvor det er tale om rettserverv for en større krets av personer , jf. Brækhus : / Hærem Norsk tingsrett side 612 og Falkanger : Tingsrett , 5. utgave side 319 .
Seamma gusto muđui maiddái eará oktavuođaide main lea sáhka stuorát olmmošbiirre riekteháhkamis , vrd. Brækhus : / Hærem Norsk tingsrett ( Norgga diggeriekti ) siidu 612 ja Falkanger : Tingsrett ( Diggeriekti ) , 5. preantalohku siidu 319 . »
19.2 Svartskogensaken
19.2 Čáhputášši
19.2.1 Innledning Denne saken omhandlet spørsmålet om statens eiendomsrett til et utmarksområde på 116 km 2 i Manndalen i Kåfjord kommune , Troms fylke .
19.2.1 Álggahus Dán áššis lei sáhka gažaldagas stáhta eaiggáduššanvuoigatvuođas 116 m 2 meahcceguvlui Olmmáivákkis Gáivuona suohkanis Romssa fylkkas .
Selve tvisteområdet omtales i det følgende som Svartskogen .
Ieš riidogažaldat máinnašuvvo čuovvovaččat Čáhputvuovdin .
Saken kom opp for Høyesterett etter anke fra grunneiere og rettighetshavere i Manndalen over Utmarkskommisjonens dom i saken av 5. mars 1999 .
Ášši bođii Alimusriektái maŋŋil go eanaeaiggádat ja vuoigatvuođalaččat Olmmáivákkis ledje váidalan Meahccekommiašuvnna njukčamánu 5. 1999 duomu áššis .
Høyesteretts dom ble avsagt 5. oktober 2001 .
Alimusrievtti duopmu celkojuvvui golggotmánu 5. 2001 .
De private grunneiere og rettighetshaverne vant fram i Høyesterett med sin påstand om eiendomsrett til området , og det er således ikke lenger staten som er grunneier .
Priváhta eanaeaiggádat ja vuoigatvuođalaččat ožžo doarjaga Alimusrievttis iežaset čuoččuhussii ahte sis lea eaiggáduššanriekti guvlui , ja nuba ii leatge šat stáhta mii lea eanaeaiggát .
Som en skal komme tilbake til er eiendomsspørsmålet avgjort ut i fra en vurdering av alders tids bruk som ervervsgrunnlag og under hensyn til at brukerne av området har vært og i det vesentlige fortsatt er samer .
Nugo galgat maŋŋelis fas máhccat dása , de lea eaiggáduššangažaldat mearriduvvon árvvoštallama vuođul dološ áiggi rájes geavaheami birra háhkanvuođusin ja dan deastta vuođul ahte guovllu geavaheaddjit leat leamaš ja eanaš leat sámit .
Dommen er enstemmig .
Duopmu lea ovttajienalaš .
19.2.2 Tvistefeltet – forhistorien Manndalen går inn fra Kåfjordens sørlige side , noen kilometer før fjorden munner ut i Lyngenfjorden .
19.2.2 Riidoguovlu – ovdahistorjá Olmmáivággi boahtá Gáivutnii lulábealde , moadde kilomehtera bajábealde Gáivuona njálmmi Ivguvutnii .
Manndalen er ca. 20 km lang og går rett sørover .
Olmmáivággi lea sullii 20 km guhkki ja manná njuolga lulás .
Tvisteområdet i saken – Svartskogen – er den sørligste og høyest beliggende del av dalen , og omfatter både selve dalen og de tilliggende fjellområdene .
Ášši riidoguovlu – Čáhputvuovdi – lea lulimus ja alimus oassi vákkis , ja siskkilda sihke ieš vákki ja várreguovlluid das birra .
Området hadde så skiftende private eiere fram til Ovida Lyng , som døde i 1848 .
Guovllus ledje dasto molsašuvvi priváhta eaiggádat gitta Ovida Lyng rádjai , gii jámii 1848s .
På skiftet etter Lyng overtok Foreningen til Ophævelse av Leilendingsvæsenet i Skjervø det såkalte « Skjervø-godset » , som også omfattet Manndalen .
Lyng árbejuogus válddii Searvi Eanaláigolašdoaibmahaga Loahpaheami várás Skiervvás ( Foreningen til Ophævelse av Leilendingsvæsenet i Skjervø ) badjelasas nu gohčoduvvon « Skiervvá gárdima » , mii maiddái
Foreningen satt som eier fram til staten kjøpte området i 1885 .
Searvi lei eaiggádin dassážii go stáhta osttii guovllu 1885s .
Om dalens beboere bemerker Høyesterett bl.a. at de første kjente oppsittere framgår av prøvematrikkelen av 1723 , hvor det er registrert to oppsittere med lik matrikkelskyld .
Vákki ássiid birra mearkkaša Alimusriekti ee. ahte vuosttas dovddus hálddašeaddjit bohtet ovdan geahččalanmatrihkkalis 1723 , mas leat logahallojuvvon guokte hálddašeaddji geain lea ovttamađe matrihkalvealgi .
Høyesterett mener imidlertid det må ha vært fastboende i Manndalen en god tid før 1723 .
Alimusriekti oaivvilda almmatge ahte fertejit leamaš bissovaš ássit Olmmáivákkis mealgat ovdal 1723 .
Framover mot vår tid har befolkningen økt til ca. 1000 personer i 1970 . I 1996 hadde Manndalen ca. 800 innbyggere .
Min áigái lea veahkadat laskan sullii 1000 olbmo rádjai 1970s. 1996s ledje Olmmáivákkis sullii 800 ássi .
Etter kjøpet av Skjervøygodset i 1850 , startet Foreningen opp med salget av de enkelte leilendingsgårdene til leilendingene .
Skiervvá gárdima oastima maŋŋá 1850s , vuovdigođii Searvi eanaláigolašgárdimiid láigolaččaide .
I Manndalen ble den første eiendommen solgt i 1863 , og de fleste eiendommene var solgt rundt århundreskiftet .
Olmmáivákkis vuvdojuvvui vuosttas eanaopmodat 1863s , ja eanaš opmodagat ledje vuvdojuvvon čuohtejagimolsuma sulaid .
En komité ble nedsatt for å undersøke forholdene , og det framkom forslag om at staten skulle kjøpe inn enkelte eiendommer for reindriftsnæringen .
Doaibmagoddi nammaduvvui guorahallat dilálašvuođaid , ja das bođii ovdan ahte stáhta galggai oastit muhtun opmodagaid boazodoalloealáhusa váste .
Noe gjerde ble imidlertid aldri oppført , og Høyesterett uttaler at det likevel ikke er opplyst om noen nevneverdig brukskonflikt mellom de fastboende og reindriften .
Áidi almmatge ii goassege ceggejuvvon , ja Alimusriekti cealká ahte dattetge ii leat muitaluvvon makkárge namahan veara geavahanriiddu birra dálolaččaid ja boazodoalu gaskkas .
Fra statens side ble det gjort enkelte framstøt for å regulere bruken .
Stáhta geahččalattai ásahallat geavaheami .
Det ble fastsatt forbud mot avvirkning og høsting av slåtter og det ble inngått forpaktningsavtaler , men dette ble ikke respektert .
Mearriduvvui gielddus muorračuohppama ja láddjema vuostá , ja dahkkojuvvojedje vuovrruhanšiehtadusat , muhto dát eai doahttaluvvon .
I 1921 og 1946 ble det også inngitt anmeldelser .
1921s ja 1946s buktojuvvojedje maiddái váidagat .
Sakene ble imidlertid henlagt fordi rettighetsforholdene syntes uklare .
Áššit almmatge heaittihuvvojedje go vuoigatvuođadilálašvuođat orro leamen eahpečielgasat .
Det ble den gang heller ikke tatt skritt i retning av en sivilrettslig avklaring av rettighetsforholdene .
Iige dalle dahkkojuvvon mihkkege čilgen dihtii vuoigatvuođadilálašvuođaid siviilarievttálaččat .
Høyesterett bemerker at bruken av Svartskogen fortsatte , uten noen regulering fra statens side , og fra begynnelsen av 1950-tallet ble det også iverksatt setring i den nedre delen av dalføret .
Alimusriekti mearkkaša ahte Čáhputvuovddi geavaheapmi jotkojuvvui , almmá makkárge stáhta ásahallama haga , ja 1950-logu álggu rájes álggahuvvui maiddái geassesajdoallu vákki vuolit oassái .
Fra statens side ble Svartskogen den første tiden forvaltet av Skogforvalteren i Troms , men fra 1936 av Lappevesenet , og fra 1980 av Statskog .
Čáhputvuovddi hálddahii álggus stáhta beales Romssa Vuovdehálddaheaddji , muhto 1936 rájes Sámedoaibmahat , ja 1980 rájes Statskog ( Stáhtavuovdi ) .
Fra slutten av 1970-tallet , og særlig etter at Statskog overtok , ble statens forvaltning mer synlig og befolkningen forholdt seg i større grad til staten .
1970-logu loahpa rájes , ja erenoamážit maŋŋil go Statskog válddii dan badjelasas , šattai stáhta hálddaheapmi oinnolaččabun ja veahkadat šattai eanet meannudit stáhta ektui .
Saken ble delt under Kommisjonens behandling og behandlingen av Kåfjord-delen av feltet ble utsatt på bakgrunn av behovet for nærmere undersøkelser , særlig vedrørende Svartskogen .
Ášši juhkkojuvvui Kommišuvnna gieđahaladettiin , ja guovllu Gáivuona oasi gieđahallan maŋiduvvui go dárbbašuvvojedje dárkilet guorahallamat , erenoamážit Čáhputvuovddi hárrái .
19.2.3 Utmarkskommisjonens dom i saken Utmarkskommisjonen avsa dom i saken 5. mars 1999 .
19.2.3 Meahccekommišuvnna duopmu áššis Meahccekommišuvdna celkkii duomu áššis njukča máhu 5. 1999 .
Grensene for statens eiendom ble trukket i samsvar med statens påstand .
Stáhta eanaopmodaga ráját gessojuvvojedje stáhta čuoččuhusa mielde .
Beitebruken ble ansett opprettholdt som en typisk allmenningsbruk .
Guohtunriekti adnojuvvui bisuhuvvon mihtilmas oktasašgeavaheapmin .
Om retten til hogst og beite uttaler kommisjonen : « Disse rettighetene til hogst og beite – slik de er utøvet i Manndalen – er også i samsvar med bruksutøvelse som er gitt vern i ILO-konvensjon nr. 169 om urbefolkninger » .
Murren- ja guohtunrievtti birra cealká kommišuvdna : « Dát vuoigatvuođat murremii ja guohtumii – nugo dat leat adnojuvvon Olmmáivákkis – čuvvot maiddái geavaheami masa lea addojuvvon suodji ILO-soahpamušas nr. 169 eamiálbmogiid birra . »
For øvrig ble det ikke tilkjent bruksretter i Svartskogen .
Muđui eai mieđihuvvon geavahanrievttit Čáhputvuovdái .
Dette ble for slåttingens vedkommende begrunnet med at denne bruksformen var bortfalt som urasjonell etter « tida og tilhøva » .
Dát vuođuštuvvui láddjema hárrái nu ahte dát geavahanvuohki lei jávkan eahpeulbmálažžan « áiggi ja dilálašvuođaid » mielde .
For andre bruksformer , som setring , forelå det ikke noe rettslig grunnlag .
Eará geavahanvugiid hárrái , nugo geassesajdollui , ii gávdnon rievttálaš vuođus .
Heller ikke særskilt rett til jakt og fiske ble tilkjent .
Iige vásedin riekti fuođđo- ja guollebivdui mieđihuvvon .
I utgangspunktet var de reinbeiteberettigede , ved reinbeitedistrikt nr. 36 og 37 , parter i saken .
Álggus ledje sii geat boazoguohtumii ledje vuoigadahttojuvvon , boazoorohat nr. 36 ja 37 , áššeoasálažžan áššis .
Staten og de reinbeitedistriktene inngikk imidlertid forlik under kommisjonens behandling , slik at saken ble hevet for de reinbeiteberettigedes vedkommende .
Stáhta ja orohagat soabadedje kommišuvnna gieđahallama áigge , nu ahte ášši heaittihuvvui sin guovdu geat ledje boazoguohtumii vuoigadahttojuvvon .
Forliket går ut på at statens søksmål ikke gjelder i forhold til reindriften , og at dommen ikke får rettskraftsvirkninger for reindriften .
Soabat máksá ahte stáhta áššečuoččáldahttin ii gusto boazodoalu ektui , ja ahte duopmu ii oaččo riektefápmováikkuhusaid boazodollui .
Dersom reindriften ønsker å få sin rettsstilling prøvet for domstolene , har den i behold sin prosessuelle adgang til dette .
Juos boazodoallu háliida oažžut iežas riektedili geahččaluvvot duopmostuoluin , de lea das ain prosessuála vejolašvuohta dán dahkat .
Fra de ankende private parters side ble det for Høyesterett , som for Utmarkskommisjonen , anført at de fastboende i Manndalen ved hevd eller alders tids bruk hadde ervervet eiendomsrett .
Guoddalusa gieđahallan Alimusrievttis Guoddaleaddji priváhta áššeoasálaččat ovdandolle sihke Alimusriektái ja Meahccekommišuvdnii ahte dálolaččat Olmmáivákkis oamastusa dahje dološ áiggi rájes geavbaheami bokte ledje háhkan eaiggáduššanvuoigatvuođa .
Etter de ankende parters oppfatning måtte en eksklusiv og altomfattende bruk gjennom mer enn hundre år være nok til at vilkårene for begge disse ervervsformer var oppfylt .
Guoddaleaddji áššeoasálaččaid oainnu mielde fertii sierra ja buotdivnnagis geavaheapmi guhkit go čuođi jagi čađa leamen doarvái goappašiid dáid háhkanvugiid eavttuid deavdimii .
Subsidiært ble anført at FN-konvensjonen om sivile og politiske rettigheter av 1966 artikkel 27 , sammenholdt med ILO-konvensjon nr. 169 artikkel 14 nr. 1 første punktum , måtte medføre at en eventuell eiendomsrett for staten til Svartskogen ikke er forenlig med Norges folkerettslige forpliktelser overfor urfolk .
Subsidiáralaččat ovdandollojuvvui ahte ON-konvenšuvdna siviila ja politihkalaš vuoigatvuođaid birra 1966 artihkal 27 , go bálddalastojuvvo ILO-soahpamušain nr. 169 artihkkala 14 nr. 1 vuosttas čuoggáin , ferte mielddisbuktit ahte stáhta vejolaš eaiggáduššanriekti Čáhputvuovdái ii leat soabahahtti Norgga álbmotrievttálaš geatnegasvuođaiguin eamiálbmogiid buohta .
Dersom det ikke kunne bygges direkte på konvensjonsforpliktelsene , måtte de i alle tilfelle tillegges vekt ved vurderingen av om vilkårene for rettserverv ved hevd eller alders tidsbruk er oppfylt .
Juos ii sáhttán vuođđuduvvot njuolga konvenšuvdnageatnegasvuođaide , de fertejedje dat goitge deattuhuvvot árvvoštaladettiin leatgo riekteháhkama eavttut oamastusa dahje dološ áiggi rájes geavaheami bokte devdojuvvon .
For Høyesterett var statens påstand at Utmarkskommisjonens dom måtte stadfestes så langt den var påanket .
Alimusriektái lei stáhta čuoččuhus ahte Meahccekommišuvnna duopmu fertii nannejuvvot nu guhkás go lei guoddaluvvon .
Det ble anført at eiendomsrett måtte anses avskåret fordi bruken av området hadde vært utøvet med den oppfatning at det var tale om bruksrett , ikke eiendomsrett .
Ovdandollojuvvui ahte eaiggáduššanriekti fertii adnojuvvot caggojuvvon dasgo guovlu lei geavahuvvon dainna oainnuin ahte lei sáhka geavahanrievttis , iige eaiggáduššanrievttis .
Statens kjøp av Svartskogen i 1885 skjedde for å beskytte de fastboendes interesser mot reinen .
Stáhta osttii Čáhputvuovddi 1885s suodjalan dihtii dálolaččaid beroštusaid bohcco vuostá .
Ervervet burde derfor være kjent for oppsitterne , og noen samstemmig oppfatning om kollektiv eiendomsrett forelå ikke .
Háhkan seađai danne leat dovddus hálddašeddjiide , iige gávdnon makkárge ovttamielalaš oaidnu oktasaš eaiggáduššanrievtti hárrái .
Kravet til brukstid i god tro kunne ikke anses oppfylt i forhold til verken hevd eller alders tids bruk .
Gáibádus geavahanáigái buori oskkus ii sáhttán adnojuvvot devdojuvon ii oamastusa iige dološ áiggi rájes geavaheami ektui .
De ble også bestridt at de påberopte konvensjonene kunne gi grunnlag for å frakjenne staten eiendomsretten til tvisteområdet .
Maiddái biehtaduvvui ahte láhkavuođusin čujuhuvvon konvenšuvnnat livčče sáhttán addit vuđđosa dubmet stáhta massit eaiggáduššanrievtti riidoguvlui .
Ettersom de ankende parter påberopte bruk i mer enn 100 år , vurderte Høyesterett først om den påståtte bruken ga grunnlag for rettserverv ved alders tids bruk .
Danne go guoddaleaddji áššeoasálaččat čuoččuhedje iežaset geavahan guovllu badjel 100 jagi , de árvvoštalai Alimusriekti ahte čuoččuhuvvon geavaheapmi attii vuđđosa riekteháhkamii dološ áiggi rájes geavaheami bokte .
Dette ervervsgrunnlaget forutsetter at det har foregått en viss bruk , at bruken har foregått i lang tid , og at den har skjedd i god tro .
Dát háhkanvuođus ovdeha ahte lea dáhpáhuvvan dihto geavaheapmi , ahte geavaheapmi lea dáhpáhuvvan guhkes áiggi , ja ahte dat lea dáhpáhuvvan buori oskkus .
Høyesterett kom til at denne anførselen førte fram .
Alimusriekti gávnnahii ahte dát ovdandoallan lei doallevaš .
Den bruk som har foregått i Svartskogen har variert noe over tid .
Geavaheapmi mii lea dáhpáhuvvan Čáhputvuovddis lea molsašuvvan áiggi mielde .
Bruken bestod i den første tiden av hogst og slått .
Geavaheapmi sisdoalai álgoáiggis murrema ja láddjema .
Slåttebruken opphørte etter hvert og ble på 1950-tallet avløst av setring .
Láddjen nogai dađistaga , ja lonuhuvvui 1950-logus geassesajodoaluin .
Også beitebruk har vært utøvet .
Maiddái guohtun lea dáhpáhuvvan .
« Konklusjonen blir etter dette at nesten helt siden utskiftningen i 1879 har befolkningen i Manndalen , med unntak for reindriften , utnyttet alle de bruksmåtene Svartskogen gir adgang til .
Vuosttasjienasteaddji oktiigeassu geavaheami hárrái lea ná : « Konklušuvdna šaddá dás duohko ahte masá gitta árbejuogu rájes 1879s lea Olmmáivákki veahkadat , earret boazodoalu , ávkkástallan buot geavahanvugiin mat Čáhputvuovddis leat vejolaččat .
Personer fra alle gårdsnumre har deltatt , selv om ikke alle har utnyttet området like intensivt .
Buot dállonummiriid olbmot leat searvidan , vaikko buohkat eai leat geavahan guovllu seamma olu .
Og oppfatningen har vært at ingen enkeltbruk har større rett enn andre .
Ja oaidnu lea leamaš ahte ii ovttage eaŋkildoalus leat stuorát riekti go nuppiin .
Internt mellom befolkningen i dalen har det dessuten vært få konflikter om bruken , og ved uenighet har man lokalt funnet løsninger .
Vákki olbmuid gaskkas leat dasa lassin leamaš uhccán riiddut geavaheami alde , ja go leat leamaš sierramielalašvuođat , de leat báikkálaččat čoavdán daid .
Jeg understreker også at utnyttingen har skiftet karakter i samsvar med hva som har vært naturlig utnyttelse i de ulike periodene .
Mun deattastan maiddái ahte ávkkástallan lea molsašuvvan dan mielde mii lea leamaš lunddolaš ávkkástallan iešguđet áigodagas .
I stikkords form preges bruken av kontinuitet , at den har vært altomfattende og intensiv , og av fleksibilitet .
Čoavddasániid hámis sáhttá lohkat geavaheami jotkkolažžan , buotdivnnagin ja árjagin , ja máškidin .
Kravet både til brukens omfang og varighet for erverv av eiendomsrett er etter dette oppfylt . »
Gáibádus sihke geavaheami viidodahkii ja bistui eaiggáduššanrievtti háhkama dihtii lea dán mielde devdojuvvon . »
Også vilkåret om god tro anses oppfylt .
Maiddái eaktu buori oskku hárrái adnojuvvo devdojuvvon .
Vilkåret drøftes i forhold til ulike begivenheter , bl.a. statens kjøp i 1885 , politianmeldelsene i 1921 og 1946 , inngåtte slåtte- og hogstavtaler , samt en del andre hendelser .
Eaktu ságaškuššojuvvo iešguđetlágan dáhpáhusaid ektui , ee. stáhta oastima 1885s , politiijaváidagiid 1921s ja 1946s , dahkkojuvvon láddjen- ja murrenšiehtadusaid , ja muhtun eará dáhpáhusaid ektui .
« Fra slutten av 1970-tallet har derimot befolkningen i noen større utstrekning forholdt seg til staten – særlig etter at Statskog overtok forvaltningen i 1980 .
Vuosttasjienasteaddji oktiigeassá ná : « 1970-logu loahpas lea baicca veahkadat eambbo meannudan stáhta ektui – erenoamážit maŋŋil go Statskog válddii badjelasas hálddaheami 1980s .
Jeg finner det imidlertid ikke nødvendig å drøfte om vilkårene for rettserverv ved alders tids bruk nå ikke lenger er oppfylt .
In ane almmatge dárbbašlažžan ságaškuššat eaigo leat riekteháhkama eavttut dološ áiggi rájes geavaheami bokte dál šat devdojuvvon .
Siden salget i 1885 hadde det forut for denne perioden i nærmere 100 år vært utøvd en bruk som omfatter alt området har kunnet nyttes til .
Vuovdima rájes 1885s lei dán áigodaga ovdal leamaš lagabui 100 jagi geavaheapmi mii siskkildii visot masa guovlu sáhtii adnojuvvot .
Og etter min mening er denne bruken utøvd i god tro .
Ja mu oaivila mielde lea dán geavaheapmi čađahuvvon buori oskkus .
Rett nok forsøkte staten etter ca 35 og 60 år å stanse den blant annet ved politianmeldelser .
Stáhta geahččalii gal sullii 35 ja 60 jagi maŋŋá bissehit dan earret eará politiijaide váidimiin .
Men i begge tilfeller ble sakene henlagt , og staten trakk seg tilbake .
Muhto goappašiid dáhpáhusain heaittihuvvui ášši , ja stáhta geassádii .
Når bruken med unntak for to korte perioder har skjedd uten statlig innblanding , må den kunne gi grunnlag for rettserverv ved alders tids bruk » .
Go geavaheapmi , earret guovtti áigodagas , lea dáhpáhuvvan almmá stáhtalaš seaguheami haga , de ferte dat sáhttit addit vuđđosa riekteháhkamii dološ áiggi rájes geavaheami bokte . »
Førstvoterende viser så til at påstanden fra de ankende parter er at staten ikke eier Svartskogen .
Vuosttasjienasteaddji čujuha ahte guoddaleaddji áššeoasálaččaid čuoččuhus lea ahte stáhta ii eaiggáduša Čáhputvuovddi .
Påstanden innebærer implisitt at området tilligger Manndalens befolkning i fellesskap som en form for bygdesameie .
Čuoččuhus mearkkaša eahpenjuolgadit ahte guovlu gullá Olmmáivákki veahkadahkii oktasaččat muhtun lágan gilisearveopmodahkan .
Dette reiser da spørsmålet om det kan erverves eiendomsrett når befolkningen i stor grad bare har gitt uttrykk for de har bruksrett .
Lassedieđáhus St. dieđáhussii nr. 55 ( 2000–2001 ) Sámepolitihka birra gáduššanriekti go veahkadat eanaš lea albmanahttán alddeset leamen geavahanrievtti .
Det finnes imidlertid eksempler på andre formuleringer , som « gemensam egendom » og « bygdeallmenning » .
Gávdnojit almmatge eará dajaldatovdamearkkat , nugo « oktasaš opmodat » ja « gilioppalašeana » .
Førstvoterende mener det ikke kan være avgjørende at det har vært bruk noe ulike formuleringer , og at « bruksrett » synes å ha vært den mest brukte formuleringen .
Vuosttasjienasteaddji oaivvilda ahte ii sáhte leat mearrideaddjin ahte leat geavahuvvon muhtun iešguđetlágan dajaldagat , ja ahte « geavahanriekti » orru leamen eanemus geavahuvvon dajaldat .
« Utmarkskommisjonen som også kom til at anmeldelsene på 1920- og 1940-tallet ikke berøvet befolkningen deres gode tro , fant som nevnt ikke rettslig grunnlag for å tilkjenne mer enn hogst- og beiterett .
Vuosttasjienasteaddji oktiigeassá ášši ná : « Meahccekommišuvdna mii maiddái gávnnahii ahte váidagat 1920- ja 1940-logus eai rivven veahkadagas sin buori oskku , ii gávnnahan , nugo namahuvvon , rievttálaš vuđđosa mieđihit eambbo go murren- ja guohtunrievtti .
Etter min mening må den altomfattende bruken som er beskrevet foran , få større rettslige konsekvenser : Hadde en tilsvarende bruk vært utøvd av personer med en annen bakgrunn , ville det avspeilt at de mente å eie området .
Mu oaivila mielde ferte buotdivnnagis geavaheapmi nugo válddahallojuvvo dás ovddabealde , oažžut stuorát rievttálaš čuvvosiid : Juos dákkár geavaheami livčče olbmot čađahan geain lea eará duogáš , de livččii dat govvidan ahte sii oaivvildedje iežaset eaiggáduššat guovllu .
Samene , som har utgjort den dominerende del av Manndalens befolkning , har derimot med sin kollektive ressursutnyttelse ikke samme tradisjon for å tenke på eiendomsrett .
Sámiin , geat leat dahkan stuorámus oasi Olmmáivákki veahkadagas , ii leat almmatge sin oktasaš valljodatvárreávkkástallamis leamaš seamma árbevierru jurddašit eaiggáduššanrievtti .
Likevel finnes det som påpekt en del eksempler på at de har anvendt formuleringer som gir en sterk indikasjon på en oppfatning om eiendomsrett .
Liikká gávdnojit nugo čujuhuvvon muhtun ovdamearkkat ahte sii leat atnán dajaldagaid mat nannosit čujuhit eaiggáduššanrievtti oainnu guvlui .
Av samme grunn kan det heller ikke være avgjørende at den retten Manndalens befolkning har ervervet ikke helt tilsvarer det som gjelder for bygdeallmenninger .
Seamma árttas iige sáhte leamen mearrideaddji ahte riekti man Olmmáivákki veahkadat lea háhkan ii ollásit vástit dan mii gusto gilioppalašeatnamiidda .
Kretsen av berettigede er videre i Manndalen , og forvaltningen forskjellig .
Vuoigadahttojuvvon olbmuid biire lea maiddái Olmmáivákkis , ja hálddaheapmi lea earalágan .
I lov om bygdeallmenninger av 19. juni 1992 nr. 59 § 1–1 er bygdeallmenning definert som « allmenning hvor eiendomsretten tilligger minst halvparten av de jordbrukseiendommer som fra gammel tid har bruksrett i allmenningen » .
Lágas gilioppalašeatnamiid birra geassemánu 19. 1992 nr 59 § 1–1 lea gilioppalašeana meroštallojuvvon « oppalašeanan man eaiggáduššanriekti gullá unnimustá beallái eanadoalloopmodagain main dološ áiggi rájes lea geavahanriekti oppalašeatnamis » .
Bygdeallmenninger tilligger således jordbrukseiendommer , mens bruken av Svartskogen avspeiler en dominerende lokal oppfatning om at alle oppsitterne i dalen er berettiget .
Gilioppalašeatnamat gullet nappo eanadoalloopmodagaide , ja Čáhputvuovddi geavaheapmi govvida ráđđejeaddji báikkálaš oainnu ahte buot vákki hálddašeaddjit leat vuoigadahttojuvvon .
Hvordan disse spørsmål skal løses internt , og hvordan området skal forvaltes i fremtiden , skal ikke avgjøres i denne saken . »
Mo dát gažaldagat galget siskkáldasat čovdojuvvot , ja mo guovlu galgá hálddahuvvot boahtteáiggis , ii galgga mearriduvvot dán áššis . »
« Uavhengig av Norges folkerettslige forpliktelser tilsier dette at bruken gir grunnlag for rettserverv ved alders tids bruk , og at statens eiendomsrett til Svartskogen ikke er forenlig med de rettigheter som Manndalens befolkning har ervervet .
Gaskavuođa birra álbmotriektái celkojuvvo : « Sorjjasmeahttumit Norgga álbmotrievttálaš geatnegasvuođain mearkkaša dát ahte gea- vaheapmi addá vuđđosa riekteháhkamii dološ áiggi rájes geavaheami bokte , ja ahte stáhta eaiggáduššanriekti Čáhputvuovdái ii soaba vuoigatvuođaiguin maid Olmmáivákki veahkadat lea háhkan .
Det støtter imidlertid det standpunkt jeg har kommet til , at det er i godt samsvar med reglene i ILO-konvensjon nr. 169 fra 1989 om urbefolkninger og stammefolk i selvstendige stater artikkel 14 nr. 1 første punktum og de hensyn denne regelen skal ivareta . »
Dat doarju almmatge dan oainnu masa mun lean ollen , ahte soahpá bures ILO-soahpamuša nr. 169 1989 njuolggadusaiguin eamiálbmogiid ja čearddalaš álbmogiid birra iešstivrejeaddji stáhtain artihkkala 14 nr. 1 vuosttas čuoggás ja daid deasttaiguin maid dát njuolggadus galgá áimmahuššat . »
19.3.1 Selbusaken Høyesterett finner interne norske regler tilstrekkelige for å begrunne reindriftsrett i området .
19.3 Ráđđehusa mearkkašeamit 19.3.1 Selbuášši Alimusriekti atná norgga siskkáldas njuolggadusaid doarvái vuođuštit boazodoallorievtti guovllus .
Det var altså ikke nødvendig å trekke inn folkerettslige regler .
Ii lean nappo dárbbašlaš geassit sisa álbmotrievttálaš njuolggadusaid .
Høyesterett slår likevel fast at det ikke er tvilsomt at samene har status som urfolk i Norge , og at våre folkerettslige forpliktelser etter artikkel 14 i ILO-konvensjon nr. 169 kommer til anvendelse også for samer i Sør-Trøndelag .
Alimusriekti nanne liikká ahte ii leat eahpideamisge ahte sámiin lea stáhtus eamiálbmogin Norggas , ja ahte min álbmotrievttálaš geatnegasvuođat ILO-soahpamuša nr. 169 artihkkala 14 mielde bohtet atnui maiddái sámiide Lulli-Trøndelágas .
Kravene må derfor tilpasses samenes og reinens bruk av området , og det må tas hensyn til at samene har hatt en nomadisk livsform .
Gáibádusat fertejit danne heivehuvvot sámiid ja bohcco geavaheapmái guovllu , ja ferte adnojuvvot deasta das ahte sámiin lea leamaš johtti eallinvuohki .
Momenter som har vært framhevet for andre beitedyr kan ikke uten videre overføres til reinbeite .
Momeanttat mat leat leamaš ollásuvvon eará guohttuelliid hárrái , eai sáhte šiehpponassii sirdojuvvot boazoguohtumii .
Gjennom plenumsdommen fastslås det også at reindriftsloven § 2 første ledd tredje punktum skal anses som en svak bevisbyrderegel .
Plenumduomu bokte nannejuvvo maiddái ahte boazodoallolága § 2 vuosttas lađđasa goalmmát čuokkis galgá adnojuvvot láivves duođaštusnoađđenjuolggadussan .
Dette innebærer at bestemmelsens praktiske betydning blir temmelig begrenset .
Dát máksá ahte mearrádusa geavatlaš mearkkašupmi šaddá mihá ráddjejuvvon .
Når det gjelder eventuelle konsekvenser dommen vil kunne få framover , er det ikke her grunnlag for å ha bestemte oppfatninger om dette .
Mii gusto vejolaš čuvvosiidda mat šaddet duomus ovddasguvlui , de ii leat dás vuođus buktit dihto oainnuid dan birra .
Som plenumsavgjørelse framstår det imidlertid som klart at den vil være en sentral rettskilde i eventuelle senere tilsvarende saker . 19.3.2 Svartskogensaken
19.3.2 Čáhputášši Alimusrievtti duopmu áššis Čáhputvuovddi birra lea erenoamáš , dasgo lea vuosttas geardde go siidii
Det kan reises spørsmål ved hva slags eierform som nå er etablert gjennom dommen .
St.dieđ. nr. 33 Lassedieđáhus St. dieđáhussii nr. 55 ( 2000–2001 ) Sámepolitihka birra
Høyesterett tar ikke direkte stilling til dette , men dommen må forstås slik at det ikke er oppstått en bygdeallmenning .
Alimusriekti ii daga njuolga oaivila dása , muhto duopmu ferte áddejuvvot nu ahte ii leat ásahuvvon gilioppalašeana .
Som det bemerkes i dommen er kretsen av berettigede videre i Manndalen enn i bygdeallmenningene , og forvaltningen er også forskjellig .
Nugo mearkkašuvvo duomus , de lea vuoigadahttojuvvon olbmuid biire viidát Olmmáivákkis go gilioppalašeatnamiin , ja hálddaheapmi lea maiddái earalágan .
Regjeringen legger derfor til grunn at bygdeallmenningsloven ikke vil komme til anvendelse på den framtidige forvaltningen av Svartskogen .
Ráđđehus atná danne vuođđun ahte gilioppalašeanaláhka ii boađe atnui Čáhputvuovddi boahttevaš hálddaheamis .
Førstvoterende bemerker imidlertid som nevnt ovenfor at det ligger implisitt i påstanden fra de ankende parter at Svartskogen tilligger Manndalens befolkning i felleskap som en form for « bygdesameie » .
Vuosttasjienasteaddji mearkkaša almmatge nugo namahuvon dás bajábealde , ahte boahtá eahpenjuolgadit ovdan guoddaleaddji áššeoasálaččaid čuoččuhusas ahte Čáhputvuovdi gullá Olmmáivákki olbmuide oktasaččat muhtun lágan « gilisearveopmodahkan » .
Slik regjeringen ser det blir det nå opp til innbyggerne i Manndalen å vurdere de interne rettslige forholdene knyttet til eierformen , og etablere en hensiktsmessig forvaltning av området for framtiden .
Nugo ráđđehus oaidná , de lea dál Olmmáivákki ássiid duohken árvvoštallat siskkáldas rievttálaš gaskavuođaid mat čatnasit eaiggáthápmái , ja álggahit ulbmillaš hálddaheami guovllus boahtteáigái .
Reindriften i området er bare så vidt nevnt i dommen .
Guovllu boazodoallu lea dušše baháláhkai namahuvvon duomus .
Reindriftens bruk av området i den aktuelle tidsperioden er imidlertid ikke omtalt av Høyesterett i særlig grad .
Boazodoalu geavaheami guovllus guoskevaš áigodagas ii leat Alimusriekti almmatge máinnašan olus .
Det er imidlertid klart at retten til å utøve reindrift i området ikke påvirkes av at dette nå har private grunneiere .
Almmatge lea čielggas ahte boazodoalu riekti guovllus ii váikkuhuva das go guovllus leat priváhta eaiggádat .
Regjeringen må derfor kunne forutsette at dommen ikke bør skape problemer for reindriften i tiden framover .
Ráđđehus galgá danne sáhttit ovdehit ahte duopmu ii berre ráhkadit váttisvuođaid boazodollui dás ovddasguvlui .
Regjeringen viser ellers til at staten er fradømt ( og Manndalen-befolkningen derved i realiteten tilkjent ) eiendomsretten til Svartskogen på et tingsrettslig grunnlag , nærmere bestemt befolkningens bruk og oppfatninger i alders tid .
Ráđđehus čujuha muđui ahte stáhta lea dubmehallan massit ( ja Olmmáivákki veahkadat lea celkojuvvon oažžut ) eaiggáduššanrievtti Čáhputvuovdái diggerievttálaš vuđđosa alde , namalassii veahkadaga geavaheami ja dološ áiggi rájes geavaheami oainnuid vuođul .
Høyesterett har på denne bakgrunn ikke funnet det nødvendig å vurdere de ankende parters subsidiære påstand om at statlig eiendomsrett ikke vil være forenlig med Norges folkerettslige forpliktelser overfor urfolk .
Alimusriekti ii leat dán vuođul gávnnahan dárbbašlažžan árvvoštallat guoddaleaddji áššeoasálaččaid subsidiára čuoččuhusa ahte stáhtalaš eaiggáduššanriekti ii soaba oktii Norgga álbmotrievttálaš geatnegasvuođaiguin eamiálbmogiid buohta .
Høyesterett har imidlertid uttrykt det slik at avgjørelsen er i godt samsvar med reglene i ILO-konvensjon nr. 169 artikkel 14 nr. 1 første punktum og hensynene bak denne bestemmelsen , uten at dette er utdypet i dommen .
Alimusriekti lea almmatge albmanahttán dainna lágiin ahte mearrádus soahpá bures oktii ILO-soahpamuša nr. 169 artihkkala 14 nr. 1 vuosttas čuoggá njuolggadusaiguin ja deasttaiguin mat lea dán mearrádusa duogábealde , almmá dán čiekŋutkeahttá duomus .
I forhold til det tingsrettlige skal bemerkes at vilkårene for erverv gjennom alders tid i utgangspunktet er vurdert på vanlig måte .
Diggerievttálaš dilálašvuođaid hárrái galgá mearkkašuvvot ahte háhkama eavttut dološ áiggi rájes geavaheami bokte vuolggasajis leat árvvoštallojuvvon dábálaš vuogi mielde .
Vilkårene for erverv gjennom alders tids bruk er som nevnt ovenfor at det skal ha foregått en viss bruk av det aktuelle området , bruken skal ha foregått i lang tid og den skal ha skjedd i god tro .
Háhkama eavttut dološ áiggi rájes geavaheami bokte leat nugo namahuvvon bajábealde ahte dat guoskevaš guovlu lea muhtun láhkai geavahuvvon , ahte geavaheapmi galgá dáhpáhuvván guhkes áiggi ja dat galgá leat dáhpáhuvvan buori oskkus .
Det spesielle ved dommen er den vekt det i forhold til spørsmålet om god tro , er lagt på at oppfatningene om rettigheter skriver seg fra en samisk befolkningsgruppe .
Dat ahte veahkadat hárvvibut lea geavahan dajaldaga eaiggáduššanriekti , muhto lea máinnašan vuoigatvuođaidis geavahanriektin , ii galgga Alimusrievtti oainnu mielde leat vahágin Olmmáivákki veahkadahkii .
Det at man fra befolkningens side i mindre grad har brukt uttrykket eiendomsrett , men omtalt sine rettigheter som bruksrett , skal i følge Høyesterett ikke tale mot befolkningen i Manndalen .
Gielda- ja guovlodepartemeanta neavvu : Neavva Gielda- ja guovlodepartemeanttas miessemánu 31. 2002 lassedieđáhus St. dieđáhussii nr. 55 ( 2000–2001 ) Sámepolitihka birra sáddejuvvo Stuorradiggái .
18 Media
18 Mediat
Regjeringen mener at pressefrihet og godt fungerende medier er en avgjørende forutsetning for ytringsfrihet , rettssikkerhet og et levende demokrati .
Ráđđehus oaivvilda ahte preassafriddjavuohta ja bures doaibmi mediat leat mearrideaddji eaktun go galgá leat cealkinfriddjavuohta , riektesihkar ­vuohta ja ealli demokratiija .
Dette gjelder også for det samiske samfunnet .
Nu lea maid sámi servodagas .
Grunnlovens § 100 slår fast myndighetenes ansvar for å » ... lægge Forholdene til Rette for en aaben og oplyst offentlig Samtale » .
Vuođđoláhka § 100 cealká eiseválddiin lea ovddasvástádus « láhčit dili nu ahte šattašii rabas ja bajasčuvgejuvvon almmolaš ságastallan » .
Ansvaret omfatter ikke minst å legge til rette for ytringsfrihet og demokratisk deltakelse for ulike minoritetsgrupper .
Dan ovddasvástádussii maid gullá ii unnimusat ahte láhčit dili dainna lágiin vai iešguđet unnilogu ál-bmogiin lea cealkinfriddjavuohta ja demokráhtalaš oassálastin .
I tråd med dette er det satt opp som et hovedmål for regjeringens mediepolitikk å stimulere til mangfold og kvalitet i norske medier .
Dien mielde lea bidjan váldo mihttomearrin ráđđehusa politihkkii dat ahte oalgguhit girjáivuođa ja kvalitehta bisuheami Norgga mediain .
Formålet er å opprettholde en infrastruktur av medier som kan fungere som ytringskanaler og tilby mangfoldig og troverdig informasjon for alle grupper i samfunnet .
Ulbmilin das lea doalahit dakkár media infra ­stuktuvrra mii sáhttá doaibmat olbmuid cealkinkanálan ja ulbmilin lea maid fállat máŋggabealat ja jáhkehahtti dieđuid buot servodaga joavkkuide .
18.1 Aviser
18.1 Aviissat
Samiske aviser har mottatt statlig driftstilskudd siden 1978 .
Sámi aviissat leat ožžon stáhta doaibmadoarjaga 1978 rájes .
Siden 1991 er tilskuddet tildelt over en egen post på Kultur- og kirkedepartementets budsjett .
1991 rájes lea doarjja juolluduvvon sierra poastta bokte Kultur- ja girkodeparte ­meantta bušeahtas .
I 2007 omfattet tilskuddsordningen tre aviser , de samiskspråklige avisene áššu og Min áigi og den hovedsakelig norskspråklige avisen Ságat .
Jagi 2007 doarjjaortnegii gulle golbma aviissa , sámegielat aviissat áššu ja Min áigi ja Ságat aviisa mii eanemustá lea dárogillii .
I tillegg mottok publikasjonen Nuorttanaste et øremerket tilskudd over samme budsjettpost .
Dasa lassin oaččui Nuorttanáste bláđđi merkejuvvon doarjaga seamma bušeahttapoastta bokte .
Siden 2005 har dessuten Lokalavisa Nordsalten mottatt et mindre tilskudd til produksjon av avissider på lulesamisk .
2005 rájes lea maid báikkálaš aviisa Nordsalten ožžon unnibuš doarjaga buvttadit julevsámegillii siidduid .
Et flertall i kommunalkomiteen presiserte likevel at en økning av tilskuddet til samiskspråklige aviser ikke må finansieres ved reduksjon i støtten til samiske aviser som skriver på norsk .
Suohkanlávdegotti eanetlohku deattuhii liikká ahte jus sámegiel aviissat galget oažžut eambbo doarjaga , de dat ii galgga ruhtaduvvot dainna lágiin ahte unniduvvo doarjja daidda sámi aviissaide mat čállet sámegillii .
Tidligere ble 2/3 av tilskuddet tildelt i form av et grunntilskudd som var like stort for alle avisene i ordningen .
Ovdal juolluduvvui 2/3 oassi doarjagis vuođđodoarjjan mii lei ovttanáre buot dien ortnega aviissaide .
Den resterende tredjedelen ble tildelt i form av et variabelt tilskudd som ble beregnet ut fra antall produserte sider med en høyere tilskuddssats for samisk tekst .
Loahppa goalmmádasoassi juhkkojuvvui rievddadeaddji doarjjan mii rehkenastojuvvui dan mielde man ollu leat buvttadan siidduid ja sámi teavsttaide lei stuorát doarjjamearri .
På bakgrunn av stortingsbehandlingen av St. meld. nr. 33 ble tilskuddsordningen endret med virkning for tilskuddsåret 2005 .
Stuoradikki Sd.dieđ. nr. 33 meannudeami vuođul rievdaduvvui doarjjaortnet ja ođđa vuohki doaibmagođii 2005 rájes .
Endringen innebar at det variable tilskuddet ble forbeholdt produksjon av avissider på samisk og at avsetningen til variabelt tilskudd ble redusert fra 1/3 til 10 pst. .
Rievdadus lei nu ahte rievddadeaddji doarjja doalahuvvui dušše sámegiel siidduid buvttadeapmái ja ahte rievddadeaddji doarjja mearri unniduvvui 1/3 sturrosaš meari rájes gitta 10 pst. rádjái .
I tillegg ble det åpnet for tilskudd til produksjon av avissider på lulesamisk , begrenset oppad til 1 prosent av årets bevilgning på posten .
Dasa lassin bođii vejolašvuohta oažžut doarjaga buvttadit julevsámegiel siidduid , ja das lea bajimus rádji 1 proseanta dan jagáš juolludeamis dien postii .
Regjeringen vil vurdere om en tilsvarende tilskuddsordning kan etableres for produksjon av avissider på sørsamisk .
Ráđđehus áigu árvvoštallat galgá go diekkár doarjjaortnega ásahit maid oarjelsámegiel siidduid buvttadeapmái .
Regjeringen er kjent med at alle de tre samiske avisene arbeider med konkrete planer om å øke utgivelseshyppigheten .
Ráđđehus diehtá ahte buot golbma sámi aviissa barget dan ala ahte dávjjibut almmuhit aviissaid .
De to samiskspråklige avisene , Min áigi og áššu , har slått seg sammen for å realisere planene om å etablere en samisk dagsavis .
Guokte sámegiel aviissa , Min áigi ja áššu leat searvan vai duohtan šattašii jurdda ásahit sámi beaivválaš aviissa .
Første utgave av den nye avisen , kalt ávvir , var i salg 6. februar i år .
Vuosttaš almmuheapmi ođđa aviissas , ávviris , lei vuovdimassii guovvamánu 6. beaivvi dán jagi .
I starten vil avisen komme ut tre dager i uka , men tilbudet vil etter hvert bli utvidet til fem utgivelser per uke .
álggus almmuhuvvo aviisa golmma geardde vahkus , muhto fálaldat viiddiduvvo dađistaga ja dalle almmuhišgohtet aviissa viđa gearddi vahkus .
Ságat vil etter planen komme ut som dagsavis ( dvs. med fem utgaver per uke ) i løpet av året .
Ságat galgá plána mielde almmuhuvvot juohke beaivvi ( viđa gearddi vahkus ) dán jagi mielde .
Innretningen av tilskuddet bør reflektere disse merkostnadene .
Ortnega sturrodat berre speadjalastit dieid lassigoluid .
Endringene i det samiske avismønsteret har likevel gjort det nødvendig å gjennomgå den nærmere innretningen av pressestøtten til samiske aviser .
Sámi aviisaminstara rievdadusat leat liikká dahkat dárbbašlažžan dárkileappot guorahallat sámi aviissaid preassadoarjaga hámi .
Et utkast til forskriftsendringer ble sendt på høring 12. februar , med frist for uttalelse 26. mars 2008 .
Njuolggadusrievdan evttohus sáddejuvvui gulaskuddamii guovvamánu 12. beaivvi , ja das lei vástidanáigemearri njukčamánu 26. beaivvi 2008 .
Kultur- og kirkedepartementet vil endre forskriften med virkning for tildeling av tilskudd for 2008 .
Kultur- ja girkodepartemeanta áigu rievdadit njuolggadusa das movt galgá juolludit doarjagiid 2008:s .
18.1.1 Forvaltning av tilskuddsordningen til samiske aviser
18.1.1 Sámi aviissaid doarjjaortnega hálddašeapmi
I likhet med de øvrige pressestøtteordningene forvaltes tilskuddet til samiske aviser per i dag av Medietilsynet .
Nu movt eará preassadoarjjaortnegiid ge , de hálddaša dál Mediabearráigeahčču doarjaga sámi aviissaide .
Spørsmålet om en eventuell overføring av forvaltningsansvaret til Sametinget er blitt reist ved flere anledninger , bl.a. i St.meld. nr. 33 ( 2001 – 2002 ) Tilleggsmelding til St.meld. nr. 55 ( 2000 – 2001 ) Om samepolitikken .
Máŋgii lea boahtán ovdan áššin ahte galggašii go hálddašanovddasvástádusa sirdit Sámediggái , ee. Sd.dieđ. nr. 33 ( 2001 – 2002 ) . Lassidieđáhus Sd.dieđ. nr. 55:žii ( 2000 – 2001 ) Sámepolitihka birra .