pere/sami_parallel huggingface dataset:
At samer utsettes for diskriminering i form av grove ord, samevitser, netthets og tullejoiking, er en del av hverdagsrasismen som mange samer føler på kroppen (K.L. Hansen, 2012).
Go sápmelaččat vealahuvvot roavva sániiguin, sápmelašcukcasiiguin, neahttahárdimiin ja dahkaluddanjuoigamiin, de dat lea oassin beaivválašrasismmas maid máŋga sápmelačča šaddet dovdat (Ketil Lenert Hansen, 2012).
Min forskning, som er en del av helse- og levekårsundersøkelsen blant den samiske og den øvrige befolkningen i Midt-Norge og Nord-Norge (SAMINOR 1-studien og SAMINOR 2-studien trinn 1 – utført av Senter for samisk helseforskning ved UiT Norges arktiske universitet), viser at samer i dag opplever diskriminering fire ganger så ofte som majoritetsnordmenn (K.L. Hansen, Minton, Friborg, &amp; Sørlie, 2017).
Mu dutkan mii lea oassin dearvvašvuohta- ja eallinláhkeguorahallamis sápmelaččain ja earáin Gaska-Norggas ja Davvi-Norggas (SAMINOR 1 guorahallan ja SAMINOR 2 guorahallan oassi 1 – doaimmahan Sámi dearvvašvuođadutkama guovddáš, UiT Norgga Árktalaš Universitehta) čájeha ahte dál sápmelaččat vásihit njealljegeardde eanet vealaheami go majoritehtanorgalaččat (K.L. Hansen, Minton, Friborg, &amp; Sørlie, 2017).
Personene som rapporterte diskriminering, er også mer tilbøyelige til å rapportere dårligere egenvurdert helse, mer psykisk stress og dårligere trivsel og velvære (Friborg, Sørlie, &amp; Hansen, 2017;
Olbmot geat dieđihedje vealaheami dieđihedje maiddái dávjjibut heajut iešvásihuvvon dearvvašvuođa, eanet psyhkalaš streassa ja heajut loaktima ja čálggu (Friborg, Sørlie, &amp; Hansen, 2017;
K.L. Hansen, Melhus, &amp; Lund, 2010;
K. L. Hansen, Melhus, &amp; Lund, 2010;
K.L. Hansen &amp; Sorlie, 2012).
K. L. Hansen &amp; Sorlie, 2012).
Det er imidlertid påvist at individuelle faktorer som sterk personlighet og familiestøtte er beskyttende faktorer (mot de negative helsepåvirkningene diskriminering har) for samer med sterk samisk identitetsfølelse (Friborg et al., 2017).
Lea dattetge vuhtton ahte individuála fáktorat nugo nanu persovnnalašvuohta ja bearaš doarjja leat suodjaleaddji fáktorat (daid negatiiva dearvvašvuođaváikkuhusaide mat vealaheamis leat) sápmelaččaide geain lea nanu sámi identitehtadovdu (Friborg et al., 2017).
Det er grunn til å tro at samer med funksjonsnedsettelse kan være eksponert for mobbing på grunn av sin samiskhet og på grunn av funksjonsnedsettelsen.
Lea ágga jáhkkit ahte sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat sáhttet vásihit givssideami iežaset sámevuođa dihte ja hedjonan doaibmanávccaid dihte.
I en fersk, landsomfattende spørreundersøkelse (T. Olsen, Vedeler, Elvegård, &amp; Eriksen, 2016) blant personer med funksjonshemmede kommer det fram at mange opplever hatytringer som har mye til felles med mobbing, rasisme og diskriminering.
Aitto čađahuvvon riikkaviidosaš jearahallaniskosis (T. Olsen, Vedeler, Elvegård, &amp; Eriksen, 2016) olbmuin geain leat hedjonan doaibmanávccat boahtá ovdan ahte ollugat vásihit vaššicealkámušaid, mii lea lahka givssideami, rasisma ja vealaheami.
391 av 947 (41 %) sier at de har opplevd en eller flere former for krenkende ytringer.
391 olbmo 947 olbmos (41%) dadjet ahte sii leat vásihan muhtunlágan dahje máŋggalágan loavkideaddji cealkámušaid.
Dette har oftest skjedd i skolesammenheng, på jobb, på ulike offentlige arenaer og i nabolag, og oftest er avsenderen av de krenkende ytringene en person de kjenner fra før.
Dat leat dáhpáhuvvon dávjjimusat skuvla oktavuođas, barggus, iešguđetlágan almmolaš arenain ja ránnjágottis, ja eanas háviid lea son gii dadjá daid, olmmoš gean dovdá ovdalaččas.
En fjerdedel i denne undersøkelsen oppgir at de har opplevd en eller flere former for hatytringer på grunn av andre årsaker enn nedsatt funksjonsevne, det kan være kjønn, hudfarge, etnisk bakgrunn, religion eller seksuell identitet (T. Olsen et al., 2016).
Okta njealjádas oassi dan guorahallamis dieđiha ahte leat vásihan ovtta- dahje máŋggalágan vaššicealkámušaid eará ákkaid dihte go sin hedjonan doaibmanávccaid dihte, dat sáhtte leat sohkabeali, liikeivnni, čearddalašduogáža, oskkoldaga dahje seksuála identitehta dihte (T. Olsen et al., 2016).
Imidlertid har denne undersøkelsen ikke spesifikke tall på diskriminering for personer med funksjonsnedsettelse.
Dan guorahallamis eai leat goitge sierra logut juste vealaheapmái olbmuin geain leat hedjonan doaibmanávccat.
I mitt siste forskningsprosjekt (SAMINOR 2 trinn 1-studien) ble det i 2012 samlet inn data om etnisitet, selvopplevd diskriminering og hva man mente diskrimineringen skyldes.
Mu maŋemus dutkanprošeavttas (SAMINOR 2 oassi 1 guorahallamis) čohkkejuvvui 2012:s dáhtá čearddalašvuođas, iešvásihuvvon vealaheamis ja maid oaivvildedje vealaheapmái sivvan.
Et av svaralternativene var funksjonshemning.
Okta vástádus molssaeavttuin lei doaibmahehttejupmi.
Undersøkelsen ble foretatt i 25 kommuner i de fem nordligste fylkene.
Guorahallan dahkkui 25 suohkanis viđa davimus fylkkas.
I alt svarte 11 600 på spørreskjemaet, herav hadde 3928 (33,9 % av utvalget) samisk bakgrunn (samisk språk, etnisk bakgrunn og/eller egen opplevd etnisitet).
Oktiibuot vástidedje 11 600 iskosa, dain lei 3928:s (33,9 % buohkain) sápmelaš duogáš (sámegiella, čearddalaš duogáš ja/dahje iešvásihuvvon čearddalašvuohta).
Invitasjon til undersøkelsen ble sendt ut i posten, og deltakerne kunne svare ved å fylle ut vedlagt spørreskjema eller bruke en nettbasert løsning.
Guorahallama bovdehus sáddejuvvui poasttain, ja oasseváldit sáhtte vástidit gažadanskovi bokte mii lei mielddusin dahje web-čovdosiin.
Undersøkelsen er beskrevet i detaljer i egen grunnlagsartikkel (Brustad, Hansen, Broderstad, Hansen, &amp; Melhus, 2014).
Guorahallan lea čilgejuvvon dárkilit sierra vuođuštusartihkkalis (Brustad, Hansen, Broderstad, Hansen, &amp; Melhus, 2014).
I denne undersøkelsen ble diskriminering definert på følgende måte: «Diskriminering forekommer når en person eller gruppe av mennesker blir behandlet mindre fordelaktig enn andre på bakgrunn av for eksempel etnisk opprinnelse, religion, tro, funksjonshemning, alder eller seksuell legning.»
Dan guorahallamis definerejuvvui vealaheapmi čuovvovaččat: “Vealaheapmi dáhpáhuvvá go olbmuin dahje muhtun joavkku olbmuiguin meannudit unnit ovdamunálaččat go earáiguin ovdamearka dihte čearddalašvuođa, oskkoldaga, jáhku, doaibmahehttejumi, agi dahje seksuála soju dihte”.
I studien kommer det frem at av dem som svarte at de hadde blitt diskriminert, rapporterte flest samer om etnisk diskriminering. 4,1 % (101 av 2451 respondenter) av utvalget sa at det var på bakgrunn av deres funksjonshemning.
Guorahallamis boahtá ovdan ahte sii geat vástidedje ahte sii leat vealahuvvon, sis dieđihedje eanas sápmelaččat čearddalaš vealaheami, 4,1 % (101:s 2451 vástideaddjis) olles guorahallama joavkkus dadje ahte lei sin doaibmahehttejumi dihte.
Det er mellom 1,0 % og 1,9 % av den totale samiske befolkningen, avhengig av hvordan man definerer samisk etnisitet, se tabell 5.1. Dette er om lag dobbelt så mange som for den norske majoritetsbefolkningen, der tilsvarende tall ligger mellom 0,6 % (kvinner) og 0,9 % (menn) (tabell 5.1).
Dat lea gaskal 1,0 % ja 1,9 % olles sámi álbmogis, gitta das mo definere sámi čearddalašvuođa, geahča tabealla 5.1. Dat lea sullii duppalit nu ollu go norgga majoritehtaálbmoga lohku, mas vástideddjiid lohku lei gaskal 0,6 % (nissonat) ja 0,9 % (dievddut) (tabealla 5.1).
Kjønnsfordelingen var lik (50 menn og 51 kvinner). 48 % (48 av 101) hadde samisk bakgrunn.
(50 dievddu ja 51 nissona) 48 % (48 olbmo 101:s) lei sápmelaš duogáš.
Av dem med samisk bakgrunn bodde 54 % innenfor forvaltningsområdet for samisk språk (K.L. Hansen et al., 2017).
Dain geain lei sápmelaš duogáš orro 54 % sámegiela hálddašanguovllus (K.L. Hansen et al., 2017).
Samiske menn med sterk samisk tilknytning rapporterte høyest for diskriminering på grunn av lærevansker (tabell 5.1).
Sápmelaš dievddut geain lei nanu sámi čatnašupmi dieđihedje alimus vealaheami oahppanváttuid dihte (tabealla 5.1).
De som rapporterte om diskriminering på grunn av funksjonshemning, sa at de trodde diskrimineringen primært kom av deres sykdom og lærevansker (flere samiske menn opplevde diskriminering på grunn av sine lærevansker enn majoritetsbefolkningen).
Sii geat dieđihedje vealaheami doaibmahehttejumi dihte, dadje ahte sii doivo vealaheapmi dáhpáhuvai ovddemusat sin buozalmasvuođa ja oahppanváttuid dihte (eanet sápmelaš dievddut vásihedje vealaheami oahppanváttuideaset dihte go majoritehtaálbmogis).
De rapporterte at diskrimineringen hovedsakelig foregikk i møte med det offentlige og når de skulle få medisinsk behandling, men også at det skjedde på nettet og i lokalsamfunnet, på butikken eller ved restaurantbesøk og når de søkte på jobb.
Sii dieđihedje ahte vealaheapmi dáhpáhuvai váldoáššálaččat almmolašvuođa deaivvademiin ja go galge oažžut medisiinnalaš divššu, muhto maiddái neahtas ja báikkálašservodagas, gávppis dahje restauráŋŋa fitnamis ja go ohce barggu.
På spørsmål om hvem som hadde utført diskrimineringen mot dem, oppga de hyppigst at det var offentlig ansatte og personer fra samme etniske gruppe som de selv.
Gažaldahkii gii lei vealahan sin, dieđihedje dávjjimusat almmolaš bargiid ja olbmuid geain lea seamma čearddalaš duogáš go sis.
At relativt få i denne undersøkelsen svarte at de var diskriminert på grunn av funksjonshemning, kan være at begrepet funksjonshemning blir assosiert med utviklingshemning og ikke begrepet funksjonsnedsettelse, som er et mer omfattende begrep (K.L. Hansen et al., 2017).
Dat ahte dán guorahallamis oalle moattes vástidedje ahte sii leat vealahuvvon doaibmahehttejumiset dihte sáhttá leat go doaba doaibmahehttejupmi assosiere doahpagii doaimmashehttejupmi, iige doahpagii hedjonan doaibmanávccaide, mii lea eanet fátmmasteaddji doaba (K.L. Hansen et al., 2017).
I Samiske tall forteller 9 kunne vi lese at skolen er den samfunnsarenaen der flest samer har opplevd diskriminering (Samiske tall forteller 9: kommentert samisk statistikk 2016, 2016).
Sámi logut muitalit 9:s muitaluvvui ahte skuvla lea dat servodatarena gos eanemus sápmelaččat leat vásihan vealaheami ("Sámi logut muitalit 9: čielggaduvvon sámi statistihkka 2016," 2016).
Mange samer med funksjonsnedsettelse har sterke opplevelser knyttet til skolen og skolegangen sin, inkludert negative erfaringer med mobbing.
Ollu sápmelaččain geain leat hedjonan doaibmanávccat leat garra vásáhusat skuvlla ja skuvlavázzima oktavuođas, oktan negatiiva vásáhusaiguin givssideami dihte.
42 % (av 31 samer med funksjonsnedsettelse) av deltakerne i studien «Situasjonen til samer med funksjonsnedsettelse» rapporterer ulike opplevelser av mobbing (fysisk, psykisk og verbalt) i skolehverdagen (Melbøe et al., 2016).
42% (31 sápmelačča geain leat hedjonan doaibmanávccat) oasseváldiin dutkamušas ”Situasjonen til samer med funksjonsnedsettelse” dieđihit iešguđetlágan vásáhusaid givssideamis (fysalaš, psyhkalaš ja njálmmálaš) skuvla árgabeaivvis (Melbøe et al., 2016).
I denne intervjustudien forteller noen at mobbingen er knyttet til funksjonsnedsettelsen deres.
Dan jearahallanguorahallamis muitalit muhtumat ahte givssideapmi čatnasa sin hedjonan doaibmanávccaide.
Andre sier at det er på grunn av deres samiskhet, og andre igjen sier det er både på grunn av deres samiskhet og på grunn av funksjonsnedsettelsen.
Muhtumat vástidit ahte lea sin sámevuođa dihte, ja muhtumat vástidit sivvan sihke sin sápmelašvuođa ja hedjonan doaibmanávccaid.
De blir mobbet både av norske og samiske medelever.
Sii givssiduvvojit sihke sápmelaš ja dáčča mielohppiin.
Mange samer med funksjonsnedsettelse har opplevd en tøff skolehverdag med mobbing, og deltakerne i studien beretter at skolen i liten grad grep fatt i mobbeproblematikken og gjorde noe for å få slutt på mobbingen (Melbøe et al., 2016).
Ollu sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat leat vásihan garra skuvlaárgabeaivvi givssidemiin, ja dán guorahallama oasseváldit muitalit ahte skuvla unnán doaimmahii givssidanváttisvuhtii ja dan heaittiheami ektui (Melbøe et al., 2016).
I den finske rapporten: ”Experiences of inclusion and welfare services among Finnish Sámi with disabilities”, kommer det fram at opplevelsen av diskriminering er forskjellig hos de eldre og yngre samene med funksjonsnedsettelse.
Suoma raporttas: ”Experiences of inclusion and welfare services among Finnish Sámi with disabilities” boahtá ovdan ahte vuorrasit ja nuorat sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat vásihit vealaheapmi goabbat ládje.
Opplevelse av diskriminering hos de eldste informantene er knyttet til assimileringspolitikken av samene i skolen.
Boarráseamos informánttaid vásáhus vealaheamis čatnasa sápmelaččaid assimilerenpolitihkkii skuvllas.
Få av dem har opplevd diskriminering på grunn av deres funksjonsnedsettelse i oppveksten, men sier at de i voksen alder har opplevd diskriminering på grunn av deres funksjonsnedsettelse i arbeidslivet.
Unnánat sis leat vásihan vealaheami bajásšattadettiin doaibmanávccahisvuođaset dihte, muhto dadjet ahte rávis olmmožin leat vásihan vealaheami bargoeallimis doaibmanávccahisvuođaset dihte.
De yngre samene opplever mer diskriminering knyttet til deres funksjonsnedsettelse og diskrimineringen de har opplevd på grunn av deres samiskhet har vært av mer indirekte (subtil) karakter, og derfor mer overskygget av diskrimineringen de opplever på grunn av funksjonsnedsettelsen (Hokkanen, 2007).
Nuorra sápmelaččat vásihit ahte vealaheapmi čatnasa sin hedjonan doaibmanávccaide ja vealaheapmi maid leat vásihan lea eanet eahpenjuolga (subtiila) láhkásaš, ja dat gártá jávkkohahkii vealaheami ektui maid vásihit hedjonan doaibmanávccaid di hte (Hokkanen, 2007).
I rapporten «Kartlegging av levekårene til personer med utviklingshemming i samiske områder» (Gjertsen, 2017) viser forfatterne at samiske personer med utviklingshemming oftere enn personer med utviklingshemning uten samisk bakgrunn/identitet opplever å bli snakket stygt til, truet og utsatt for vold (Gjertsen, 2017).
Raporttas: ”Karlegging av levekårene til personer med utviklingshemming i samiske områder” (Gjertsen, 2017), čájehit čállit ahte sápmelaččat geain lea doaimmashehttejupmi, dávjjibut go olbmot geain lea doaimmashehttejupmi muhto ii leat sápmelaš duogáš/identitehta, vásihit ahte sidjiide hupmet fasttiid, vásihit áitimiid ja veahkaválddi (Gjertsen, 2017).
I denne studien (7) viser man, se tabell 3.1, at utviklingshemmede med samisk bakgrunn/identitet (n=27) oftere har opplevd at noen har sagt stygge ord til dem (42 % versus 35 %), at noen har ertet eller terget dem (48 % versus 29 %), at noen har truet med å skade dem (33 % versus 11 %) og/eller at noen har skadet dem (19 % versus 11 %) enn en utviklingshemmet uten samisk bakgrunn/identitet (n=47).
Dan guorahallamis (7) čájehit, geahča tabealla 3.1, ahte doaimmashehttejuvvon olbmot geain lea sámi duogaš/identitehta (n=27), leat vásihan ahte muhtun lea dadjan fasttiid sidjiide (42% versus 35%), ahte muhtun lea hárdán sin (48% versus 29%), ahte muhtun lea áitán lápmašuhttit sin (33% versus 11%), ja/dahje ahte muhtun lea lápmašuhttán sin (19% versus 11%) dávjjibut go doaimmashehttejuvvon olbmot geain ii leat sápmelaš duogáš/identitehta (n=47).
Og det er flere kvinner enn menn som har opplevd krenkende ytringer, trusler og vold (Gjertsen, 2017).
Ja eanet nissonat go dievddut leat vásihan loavkideaddji dadjamušaid, áitagiid ja veahkaválddi (Gjertsen, 2017).
Vi vet fra annen forskning (SAMINOR 2-studien) at samiske kvinner (med sterk samisk tilknytning) opplever mer kjønnsbasert diskriminering enn norske majoritetskvinner (12 % versus 3 %) (K.L. Hansen et al., 2017), og at samiske kvinner er mer utsatt for vold (emosjonell, fysisk og seksuell) enn norske majoritetskvinner (49 % versus 35 %) (Eriksen, Hansen, Javo, &amp; Schei, 2015), se tabell 3.2.
Diehtit maiddái eará dutkamis (SAMINOR 2 dutkamis) ahte sámi nissonat (geain lea nana sápmelaš čatnašupmi) vásihit eanet sohkabealat vealaheami go norgalaš majoritehtanissonat (12% versus 3%) (K.L. Hansen et al., 2017) ja ahte sámi nissonat dávjjibut vásihit veahkaválddi (emošunála, fysalaš ja seksuálalaš) go norgga majoritehtanissonat (49% versus 35%) (Eriksen, Hansen, Javo, &amp; Schei, 2015), geahča tabealla 3.2.
Selv om mange samer opplever å ha blitt diskriminert, er det få samer som har vært i kontakt med likestillings- og diskrimineringsombudet (LDO).
Vaikko ollu sápmelaččat leat vásihan vealaheami, de leat unnán sápmelaččat geat leat leamaš oktavuođas Dásseárvo- ja vealahanáittardeddjiin (LDO).
Dette handler om mistillit til hjelpeapparatet.
Das lea sáhka eahpeluohttámušvuođas veahkkeapparáhttii.
Hvor mange samer som melder fra om hatytringer til politiet, har vi ikke tall på.
Mis eai leat logut das man ollu sápmelaččat dieđihit vaššicealkámušaid politiijaide.
I tidligere publikasjoner har vi vist at kun 1,8 % av samer som rapporterer å ha vært utsatt for diskriminering, har vært i kontakt med LDO (K.L. Hansen, 2016).
Ovdalaš almmuhusat leat čájehan ahte dušše 1,8% sápmelaččain geat dieđihit ahte leat vásihan vealaheami, leat leamaš oktavuođaš LDO:n (Ketil Lenert Hansen, 2016).
Vi kan anta at barrierene for samer med funksjonsnedsettelse er like høye eller mest sannsynlig høyere når det gjelder å ta kontakt med det offentlige for å få beskyttelse mot diskriminerende handlinger og hatytringer.
Sáhttit árvidit ahte lea sullii seamma mearri sápmelaččain geain leat hedjonan doaibmahehttejupmi geat váldet oktavuođa almmolašvuođain oažžun dihte suodjalusa vealaheami ja vaššicealkámušaid vuostá.
5.8 Psykososial helse og diskriminering
5.8 Psykososiála dearvvašvuohta ja vealaheapmi
I rapporten «Kartlegging av levekårene til personer med utviklingshemming i samiske områder» viser forfatterne at utviklingshemmede med samisk bakgrunn/identitet oppgir betydelig høyere andel av psykiske plager enn respondentene uten samisk bakgrunn/identitet (Gjertsen, 2017), se figur 3.3.
Raporttas ”Karlegging av levekårene til personer med utviklingshemming i samiske områder” čájehit čállit ahte sápmelaš doaimmashehttejuvvon olbmot geain lea sámi duogáš/identitehta almmuhit ollu alit oasi psyhkalaš vuorjašumiid go vástideaddjit geain ii leat sápmelaš duogáš/identitehta (Gjertsen, 2017), geahča figuvrra 3.3.
I befolkningen generelt oppgir cirka 11 % at de har betydelige psykiske vansker og helseplager (SSB 2008).
Álbmogis oppalaččat almmuhit sullii 11 % ahte sis leat mearkkašahtti psyhkalaš váttut dearvvašvuođagiksin (SSB 2008).
Tallene ovenfor viser at personer med psykiske utviklingshemninger har betraktelig dårligere helse enn den generelle befolkningen.
Logut badjelis čájehit ahte olbmot geain lea psyhkalaš doaimmashehttejupmi lea mearkkašahtti heajut dearvvašvuohta go oppalaš álbmogis.
Rapporten til Gjertsen et al. 2007 viser også at det er en positiv assosiasjon mellom at noen har sagt stygge ting til dem og dårlig psykisk helse (Gjertsen, 2017).
Gjertsen et al. 2007 raporta čájeha maiddái ahte lea positiiva assosiašuvdna dan gaskkas ahte muhtun lea dadjan fasttiid ja heajos psyhkalaš dearvvašvuohta (Gjertsen, 2017).
Dette er i tråd med tidligere forskning som har sett på sammenhengen mellom mobbing/etnisk diskriminering og mental helse (K.L. Hansen &amp; Sørlie, 2012).
Dat lea nu go ovdalaš dutkamušat leat čájehan oktavuođa givssideami/ čearddalaš vealaheami ja mentála dearvvašvuođa gaskkas (K. L. Hansen &amp; Sørlie, 2012).
Respondenter (SAMINOR 2 trinn 1-studien) som rapporterte om diskriminering, er også mer tilbøyelige til å rapportere om dårligere mental helsestatus (HSCL-10) og dårligere trivsel og velvære (WHO-5) (Friborg et al., 2017;
Vástideaddjit (SAMINOR 2 oassi 1 guorahallamis) geat dieđihedje vealaheami, dieđihit maid dávjjibut heajos mentála dearvvašvuođadili (HSCL-10) ja heajut loaktima ja čálggu (WHO-5) (Friborg et al., 2017;
K.L. Hansen &amp; Sørlie, 2012).
K. L. Hansen &amp; Sørlie, 2012).
Det er imidlertid påvist at individuelle faktorer som sterk personlighet og familiestøtte er beskyttende faktorer (mot de negative helsepåvirkningene diskriminering har) for samer med sterk samisk identitetsfølelse (Friborg et al., 2017).
Lea almmatge čájehuvvon ahte individuála fáktorat nugo nanu persovnnalašvuohta ja bearaš doarjja leat suodjaleaddji fáktorat (heajos dearvvašvuođaváikkuhusaide mat čuvvot vealaheami) sápmelaččain geain lea nanu sápmelaš identitehtadovdu (Friborg et al., 2017).
5.10 Utfordringer og anbefalinger
5.10 Hástalusat ja ávžžuhusat
Det er dokumentert at spesielt samer med funksjonsnedsettelser møter språklige, kulturelle og diskriminerende barrierer når det gjelder deltakelse i samfunnet, ikke minst i møte med helsesektoren (Melbøe et al., 2016;
Lea dokumenterejuvvon ahte erenoamážit sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat, vásihit gielalaš, kultuvrralaš ja vealaheaddji hehttehusaid sin servodat oassálastimis, maiddái dearvvašvuođasektora deaivvademiin (Melbøe et al., 2016;
Samer med funksjonsnedsettelse møter ofte et helse- og omsorgstilbud som ikke er tilpasset deres kultur, identitet og verdier.
Sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat deaivvadit dávjá dearvvašvuođa- ja fuolahusfálaldagain mii ii leat heivehuvvon sin kultuvrii, identitehtii ja árvvuide.
Samer med funksjonsnedsettelse er en særlig utsatt gruppe som det er spesielt viktig å ivareta med hensyn til plikten om likeverdige helse- og omsorgstjenester og på grunn av deres status som urfolk i Norge.
Sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat leat erenoamáš suojeheames joavku man lea erenoamáš dehálaš vuhtiiváldit dan geatnegasvuođa ektui mii lea ovttadássásaš dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid ektui ja sin stáhtusiin eamiálbmogin Norggas.
SANKS (Samisk nasjonalt kompetansesenter – psykisk helsevern og rus) blir omtalt som en institusjon som har samisk kulturforståelse innenfor psykisk helsevern.
SANKS (Sámi našuvnnalaš gealbobálvalus – psyhkalaš dearvvašvuođasuddjen ja gárrendilledikšu) namuhuvvo ásahussan mas lea sámi kulturipmárdus psyhkalaš dearvvašvuođadoaimmahagas.
kompetansetjenesten skal bidra til at den samiske befolkningen i hele Norge får et likeverdig tilbud.
Dat našunála gelbbolašvuođabálvalus galgá veahkkin fuolahit ahte sámi álbmot miehtá Norgga ožžot ovttadássásaš fálaldagaid.
Helsepersonell fra hele landet kan også ta kontakt med SANKS og få råd og veiledning.
Dearvvašvuođabargit olles riikkas sáhttet váldit oktavuođa SANKS:n oažžut rávvagiid ja bagadusaid.
En viktig anbefaling er å styrke det utadrettede arbeidet ved SANKS for å nå frem til ikkesamiske helsekolleger på ulike nivå med kunnskap om samisk kulturforståelse og samer med funksjonsnedsettelse.
Dehálaš ávžžuhus lea nannet SANKS barggu olggos guvlui olahan dihte ii-sápmelaš dearvvašvuođabargoustibiid iešguđetge dásiin dainna čehppodagain mii sis lea sámi kulturipmárdusas sápmelaččaid birra geain leat hedjonan doaibmanávccat.
Samisk spesialpedagogisk tjeneste (SEAD) ved Statsped Nord kan bistå kommuner og fylkeskommuner med å legge til rette for kvalitativt gode opplæringstilbud for samiskspråklige barn, unge og voksne som har særlige opplæringsbehov, og som etter opplæringsloven har rett til et tilbud på samisk.
Sámi erenoamášpedagogalaš bálvalus (SEAD) Statped Davvi vuolis, sáhttá veahkehit suohkaniid ja fylkkasuohkaniid láhčit dili kvalitatiiva buori oahpahussii sámegielat mánáide, nuoraide ja rávisolbmuide geain leat erenoamáš oahpahusdárbbut, ja geain oahpahuslága mielde lea riekti sámegielat fálaldahkii.
Det er viktig at SEADs tilbud er tilgjengelig for samer med funksjonsnedsettelse i hele landet.
Lea dehálaš ahte SEAD fálaldat lea olámuttus miehtá norgga sápmelaččaide geain leat hedjonan doaibmanávccat.
Her anbefales det at arbeidet ved Institutt for vernepleie, forskningsgruppen Arktisk senter for velferds- og funksjonshemningsforskning, Det helsevitenskapelige fakultet, UiT Norges arktiske universitet styrkes og videreføres.
Dárbbašit maiddái eanet dutkama suorggis sápmelaččat geain leat hedjonan doaibmanávccat, ávžžuhus lea ahte nannejit ja jotket viidásit barggu dáppe: Institutt for vernepleie, dutkanjoavku: Arktisk senter for velferds- og funksjonshemmingsforskning, Det helsevitenskapelige fakultet, UiT Norgga Arktalaš Universitehta.
5 Hva skjer med fiskeriene i de sjøsamiske fjordene?
5 Mii dáhpáhuvvá mearrasámi vuonaid guolástusaiguin?
Else Grete Broderstad, dr.polit. faglig leder, Senter for samiske studier, UiT Norges arktiske universitet Einar Eythórsson, dr.polit, seniorforsker, Norsk institutt for kulturminneforskning
Else Grete Broderstad, dr. polit. fágalaš jođiheaddji, Sámi dutkamiid guovddáš, UiT Norgga árktalaš universitehta Einar Eythórsson, dr. polit, seniordutki, Norgga Kulturmuitodutkama Instituhtta
Sammendrag: I denne artikkelen ser vi på utviklingen i kyst- og fjordfisket i kommuner med sjøsamisk befolkning i Finnmark og Nord-Troms ut ifra Fiskeridirektoratets statistikk over fangster og antall mindre fiskefartøyer og SSBs statistikk over antall fiskere etter kommune.
Dán artihkkalis geahčadit riddo- ja vuotnaguolásteami ovdáneami Finnmárkku ja DavviRomssa suohkaniin main leat mearrasámi ássit, dan vuođul maid lohkat Guolástusdirektoráhta statistihkas sálažiid ja smávit guolástanfatnasiid birra ja SGD:a statistihkas suohkaniid guolásteddjiidloguin.
For Finnmark og Nord-Troms sett under ett er det en klar nedadgående trend i antall fiskebåter under 11 meter og antall fiskere (både gruppe I og gruppe II) i de fleste kystkommuner.
Finnmárkku ja Davvi-Romssa dáfus, go geahččá daid oktan joavkun, lea čielga njieddji trenda logus guollefatnasiin vuollel 11 mehtera ja guolásteddjiidlogus (sihke joavku I:s ja joavku II:s) eanaš riddosuohkaniin.
Nedgangen er særlig tydelig i perioden etter 2000. Et unntak fra dette generelle bildet er fiskeriene i «kongekrabbeområdet»;
Njiedjan vuhtto erenoamážit áigodagas maŋŋel jagi 2000. Spiehkastagat oppalaš govas leat guolástusat «gonagasreabbáguovllus»;
fjordkommuner øst for Nordkapp.
vuotnasuohkanat nuorttabealde Davvinjárgga.
Der har antall båter under 11 meter, antall fiskere og fangstverdi, både når det gjelder kongekrabbe og torsk, økt i tiden etter 2008. Utviklingen i Øst-Finnmark viser at fjordfiske fortsatt kan framstå som et attraktivt yrkesvalg og en livskraftig næring hvis rammebetingelsene legges til rette.
Doppe lea lohku fatnasiin, vuollel 11 mehtera, guolásteddjiidlohku ja bivdosálašárvu, sihke gonagasreabbá- ja dorskebivddus, lassánan áiggis maŋŋel 2008. Ovdáneapmi Nuorta-Finnmárkkus čájeha ahte vuotnaguolásteapmi ain sáhttá leat geasuheaddji fidnoválljen ja elešis ealáhus jus rámmaeavttut leat sajis.
Samtidig viser tallene for Finnmark og Nord-Troms sett under ett at utviklingen i småskalafisket har vært urovekkende negativ over lengre tid.
Seammás čájehit logut, go geahččá Finnmárkku ja Davvi-Romssa oktan joavkun, ahte smávvaskáláguolásteamis lea ovdáneapmi leamaš balddihahtti negatiiva jo guhkit áiggi.
Løsningen er etter vårt syn ikke å innføre strukturkvoter for de minste båtene, som ytterligere vil redusere denne flåtegruppen og fjerne fiskerettigheter fra lokalsamfunnene i fjordene.
Čoavddus min oaivilis ii leat bidjat struktureriid smávimus fatnasiidda, mii vel lasi dáidá unnidit dán fanasjoavkku ja jávkadit guolástanvuoigatvuođaid vuonaid báikegottiin.
Den største utfordringen med tanke på å styrke grunnlaget for bosettingen i de sjøsamiske fjordområdene er derimot å løse mottaksproblemene, slik at småskalafiskerne har sikre og forutsigbare leveringsmuligheter i sine nærområder.
Stuorámus hástalus, go jurdda lea nannet ássama vuođu mearrasámi vuotnaguovlluin, lea baicca čoavdit vuostáiváldinváttisvuođaid, vai smávvaskáláguolásteddjiin leat sihkkaris ja diehttevaš vuovdinvejolašvuođat lagasguovlluineaset.
Artikkelen bygger til dels på en tidligere studie av hvordan sjøsamiske lokalsamfunn i Porsanger og Varanger (Nesseby kommune) har respondert på økologiske endringer og endringer i forvaltningen av fisket i fjordene (Broderstad og Eythórsson 2014).
Artihkal lea muhtin muddui huksejuvvon ovddeš dutkamiid vuođul das movt mearrasámi báikegottit Porsáŋggus ja Várjjagis (Unjárgga gielddas) leat responderen ekologalaš nuppástuvvamiidda ja molsašuvvamiidda vuotnaguolásteami hálddašeamis (Broderstad ja Eythórsson 2014).
Med respons forstår vi her utviklingen i antall fiskere i gruppe I og gruppe II i perioden 1983–2013. Vi har valgt å sette søkelys på de minste båtene – antall fartøy under 11 meter tilhørende disse kommunene, samt verdien av deres leveranser.
Responsan dán oktavuođas ipmirdit leat ovdáneapmi guolásteddjiidlogus joavku I:s ja joavku II:s áigodagas 1983-2013. Leat válljen guovdilastit unnimus fatnasiid – lohku fatnasiin vuollel 11 mehtera, mat gullet dáidda suohkaniidda, ja daid bivdosállašiid árvvuid.
Materialet inkluderer også andre utvalgte kommuner i Finnmark og Nord-Troms.
Materiála sisttisdoallá maiddái eará válljejuvvon suohkaniid Finnmárkkus ja DavviRomssas.
Tallmaterialet vi presenterer her, er hentet fra Fiskeridirektoratet.
Lohkomateriála maid dás čájehit, leat viežžan Guolástusdirektoráhtas.
For Finnmark og Nord-Troms sett under ett er det en klar nedadgående trend i antall fiskebåter under 11 meter og antall fiskere (både gruppe I og gruppe II) i de fleste kystkommuner.
Go geahččá Finnmárkku ja Davvi-Romssa oktan joavkun, de oaidná ahte logus guollefatnasiin vuollel 11 mehtera ja guolásteddjiidlogus (sihke joavku I:s ja joavku II:s) lea leamaš čielga njieddji trenda eanaš riddosuohkaniin.
Nedgangen er særlig tydelig i perioden etter 2000. I noen kommuner er det en påfallende nedgang fra 2002 til 2004, som kan ha sammenheng med kondemneringsordningen som ble iverksatt fra 2002. For de siste fem årene ser vi at nedgangen i antall mindre fartøyer og fiskere har stoppet opp eller snudd i området øst for Nordkapp, spesielt i fjordkommunene Porsanger, Tana og Nesseby.
Njiedjan lea erenoamáš čalbmáičuohcci áigodagas maŋŋel 2000, muhtin suohkaniin lea njiedjan mearkkašahtti jagis 2002 gitta 2004 rádjái, mii sáhttá čadnon hilgunortnegii mii bidjui johtui 2002 rájes. Vássán viđa jagis oaidnit ahte smávit fatnasiid logu ja guolásteddjiidlogu njiedjan lea bisánan dahje jorggihan guovlluin nuorttabealde Davvisiidda, erenoamážit vuotnasuohkaniin Porsáŋggus, Deanus ja Unjárggas.
Åpnere adgang til fiske etter kongekrabbe for fartøygruppen under 11 meter ser ut til å forklare dette, siden vi ikke ser tilsvarende trend i kommuner i Vest-Finnmark og Nord-Troms.
Rahpaseappot lohpi gonagasreabbábivdui fatnasiidda vuollel 11 mehtera orru čilgehussan dasa, go jo eat oainne sullasaš trenda suohkaniin Oarje-Finnmárkkus ja Davvi-Romssas.
Fiskefartøyer i gruppe I, adgangsbegrenset gruppe med fartøykvoter, er delt opp i fire lengdegrupper, 21–28 meter, 15–21 meter, 11–15 meter og under 11 meter.
Guollefatnasat joavku I:s, beassanráddjejuvvon joavku mas fanaskvohtat, lea juhkkojuvvon njealji guhkkodatjovkui, 21-28 mehtera, 15-21 mehtera, 11-15 mehtera ja vuollel 11 mehtera.
De tre førstnevnte gruppene er inkludert i den såkalte strukturkvoteordningen, som betyr at kvoter fra to fartøyer kan slås sammen når ett av dem tas permanent ut av fisket.
Golbma vuosttaš joavkku leat fátmmastuvvon nu gohčoduvvon strukturearreortnegii, mii mielddisbuktá ahte guovtti fatnasa eriid sáhttet bidjat oktii go nuppi fatnasa bistevaččat heaittihit guolásteamis.
Gruppen under 11 meter er pr. i dag unntatt fra strukturkvoteordningen, men Regjeringen har våren 2014 foreslått at denne gruppen også skal inkluderes i ordningen.
Joavku vuollel 11 mehtera lea otná dilis váldon eret strukturearreortnegis, muhto Ráđđehus lea 2014 giđa evttohan ahte dán joavkku maiddái galgá fátmmastit ortnegiin.
Fartøyer i gruppe II, åpen gruppe, fisker på en gruppekvote.
Fatnasat joavku II:s, rabas joavku, guolástit joavkoeriin.
Gruppe II skal gjøre det mulig å fiske i kombinasjon med andre næringer, noe som har vært en vanlig tilpasning i sjøsamiske områder.
Joavku II galgá dahkat vejolažžan guolástit eará ealáhusaiguin sparrolaga, mii lea leamaš dábálaš birgenláhki mearrasámi guovlluin.
I de sjøsamiske fjordområdene er den vanligste fartøytypen en sjark under 11 meters lengde, enten i gruppe I (heltidsfiskere) eller gruppe II (deltidsfiskere).
Mearrasámi vuotnaguovlluin lea dábáleamos fanasmálle šárka vuollel 11 mehtera guhku, juogo joavku I:s (ollesáiggeguolásteaddjit) dahje joavku II:s (oasseáiggeguolásteaddjit).
Reguleringer av adgangen til fiske for båter under 11 meter i begge grupper, men spesielt i gruppe II, er derfor svært viktige for fisket i de sjøsamiske områdene.
Guolástanlobi reguleremat mat gusket fatnasiidda vuollel 11 mehtera goappaš joavkkuin, erenoamážit joavku II:i, leat danin hui dehálaččat mearrasámiguovlluid guolásteapmái.
5.2 Porsanger og Varanger
5.2 Porsáŋgu ja Várjjat
Måten lokale kystsamfunn håndterer endringer på, og hvorvidt de er i stand til å opprettholde et lokalt fiske, sier noe om hvilke muligheter som finnes for å stå imot endringer som truer eksistensen til disse lokalsamfunnene.
Vuohki movt báikkálaš riddoservvodagat gieđahallet nuppástuvvamiid, ja man muddui sii vedjet bisuhit báikkálaš guolásteami, muitala juoidá das makkár vejolašvuođat gávdnojit vuosttildit rievdamiid mat áitet dáid báikegottiid eksisteanssa.
Mange lokalsamfunn i fjordområder har gjennomgått dramatiske endringer de siste 30 årene.
Ollu báikegottit riddoguovlluin leat vásihan hirbmat rievdamiid vássán 30 jagis.
Noen av disse endringene ser ut til å være irreversible i en negativ forstand.
Muhtumiid dáin rievdamiin orrot leamen veadjemeahttumat máhcahit, negatiiva ipmárdusas.
Men i noen tilfeller kan lokalsamfunnene tilpasse seg, eller til og med dra nytte av disse endringene hvis forutsetningene for dette er til stede.
Muhto muhtimin nagodit báikegottit heivehit iežaset, dahje vaikko ávkkástallat rievdamiin jus eavttut leat sajis.
I ovennevnte artikkel (Broderstad og Eythórsson 2014) gjør vi et skille mellom mestringsstrategier som gjelder for en kortere periode (kortere enn ti år) og tilpasningsstrategier som har et lengre tidsspenn.
Bajábealde namuhuvvon artihkkalis (Broderstad ja Eythórsson 2014) sirret gaskal birgenstrategiijaid mat gustojit oanehit áigodahkii (oaneheappo go 10 jagi) ja heivehanstrategiijaid main lea guhkit áiggegaskkadat.
På kort sikt håndteres endringene lokalt ved at folk finner andre jobber i påvente av bedre tider, slik at de relativt raskt kan returnere til fisket.
Oanehis áigegeahčasteamis gieđahallet báikkálaččat nuppástuvvamiid dainna lágiin ahte gávdnet eará bargguid dan bottu go vurdet buoret áiggiid, vai oalle johtilit fas besset máhccat guolásteapmái.
Samtidig kan myndighetene gripe inn med krisehemmende tiltak.
Seammás sáhttet eiseválddit bidjat johtui heahtedillegoahcci doaibmabijuid.
Hvis endringene framstår som varige, kreves det mer permanente tilpasninger.
Jus rievdamat orrot bistevaččat, de gáibiduvvojit eanet bissovaš heiveheamit.
Slike mer permanente tilpasninger på lokalsamfunnsnivå krever samhandling med mange aktører også på regionalt og nasjonalt nivå.
Dakkár eanet bissovaš heiveheamit báikegoddedásis gáibidit ovttasbarggu gaskal ollu oasálaččaid maiddái regionála ja našunála dásis, vai mobiliserejit resurssaid olggobealde iežas dan báikegotti.
En forutsetning for tilpasning er i mange tilfeller at myndighetene griper inn for å endre i rammebetingelsene.
Eiseválddiid doaimmat rievdadit rámmaeavttuid lea ollu dilálašvuođain ovdehussan heiveheapmái.
Vi vil ikke gå nærmere inn på dette teoretiske rammeverket her.
Dás eat áiggo lagabui geahččat dán teorehtalaš rámmavuogádaga.
En dypere analyse av hvordan slike strategier er blitt initiert på ulike nivåer over tid, krever videre forskning.
Čiekŋaleappo guorahallan das movt dakkár strategiijaid leat vuolggahan iešguđetlágán dásiin áiggiid čađa, gáibida eanet dutkama.
5.3 Økologiske endringer
5.3 Ekologalaš nuppástuvvamat
Fjordsystemene i Porsanger og Varanger har gjennomgått markante økologiske endringer gjennom de siste tre tiårene.
Vuotnavuogádagat Porsáŋggus ja Várjjagis leat vásihan mihtilmas ekologalaš nuppástuvvamiid vássán golmma logijagis.
Kartet under er laget av Anita Maurstad og Jan Sundet (1998).
Anita Maurstad ja Jan Sundet (1998) leaba ráhkadan kártta mii vuollelis oidno.
Det er basert på intervjuer med fiskere i 1996, og forteller om aktive gyteplasser for kysttorsk og skrei på midten av 1990-tallet, og om forlatte eller utfiskede gyteplasser.
Dan vuođđun leat jearahallamat guolásteddjiiguin 1996:s, ja muitala riddodorski ja gođđadorski aktiiva gođđosajiin gaskamuttus 1990-logu, ja guorranan dahje guolásteami dihte gurrejuvvon gođđobáikkiin.
Selv om oversikten over gyteplasser trolig ikke er fullstendig, gir den et oversiktsbilde av utbredelsen av lokal gyting i fjordene og omfanget av utfiskede/forlatte gyteplasser.
Vaikko gođđosajiid oppalašgovva árvideamis ii leat ollislaš, de aŋkke addá oppalašgeahčastaga vuonaid báikkálaš gođđama lávdamis ja guolásteami dihte gurrejuvvon/guđđojuvvon gođđobáikkiid mahtodagas.
Figur 5.1 Gyteplasser for kysttorsk og skrei ved Finnmarkskysten (Maurstad
Govus 5.1 Riddodorski ja gođđadorski gođđosajit Finnmárkku rittus
(Maurstad og Sundet 1998)
(Maurstad ja Sundet 1998)
I begge fjordene har det skjedd lignende endringer, men ikke samtidig.
Goappaš vuonain leat leamaš sullasaš nuppástuvvamat, muhto eai aktanis.
Ved hjelp av intervjuer fra Porsanger, foretatt av forskere i Fávllis-prosjektene og en analyse av et intervjumateriale fra Varanger etter Johan Albert Kalstad (Kalstad, Bjørklund og Eythórsson 2011), kan vi dele de økologiske endringene i disse to fjordene inn i fire kategorier.
Jearahallamiid vehkiin, maid Fávllis prošeavttaid dutkit dahke Porsáŋggus, ja analysa Johan Albert Kalstada jearahallanmateriálas Várjjagis (Kalstad, Bjørklund ja Eythórsson 2011), sáhttit juohkit dán guovtti vuona ekologalaš nuppástuvvamiid njealji šláddjii.
Det er snakk om: 1) invasjon av grønlandssel, 2) kysttorsk som er blitt borte, og gyteplasser som ikke er mer, 3) reduksjon i tareskog og 4) kongekrabbens inntog.
Das lea sáhka: 1) dealjá leavvamis vuonaide, 2) riddodorski jávkamis ja gođđosajiin mat eai šat leat, 3) stárravuovddi unnumis ja 4) gonagasreappá leavvamis.
Den sistnevnte endringen ser ut til å være irreversibel.
Njealját rievdama orru veadjemeahttun máhcahit.
Tabellen under viser at de økologiske endringene har skjedd til ulike tider.
Tabealla vuollelis čájeha ahte ekologalaš rievdamat leat dáhpáhuvvon iešguđetge áiggis.
Invasjonen av grønlandssel skjedde først i Varanger og nesten ti år senere i Porsanger, men grønlandsselen forsvant samtidig fra de to fjordene.
Dealjá leavvan álggii álggos Várjjagis ja goasii 10 jagi maŋŋil Porsáŋggus, muhto dealjá jávkkai aktanis dan guovtti vuonas.
Det er også forskjell når det gjelder kysttorsk; i Varanger var den borte i omtrent ti år.
Riddodorski dáfus lea maiddái erohus, Várjjagis lei jávkosis birrasiid 10 jagi.
Samtidig som torsken kom tilbake i Varanger, ble den borte i Porsanger.
Aktanis go dorski máhcai Várjjagii, de jávkkai Porsáŋggus.
Etter 25 år er den ikke kommet tilbake, hverken til Olderfjord eller de indre deler av fjorden, selv om det kan være tegn til liv på gytefelt i ytre del av fjorden.
25 jagis ii leat máhccan, ii Leaibevuonas, iige siskelis vuonas, vaikko olggumusas vuonas soitet gođđosajit orrumin ealáskeame.
Tareskogen forsvant i begge fjordene og er delvis kommet tilbake i Varanger, men ikke i Porsanger.
Stárravuovdi jávkkai goappaš vuonain, ja lea muhtin muddui šaddan fas Várjjagis, muhto ii Porsáŋggus.
I Varanger kom kongekrabben på begynnelsen av 1990-tallet, og det tok ti år før krabben nådde Porsanger.
Várjjagii bođii gonagasreabbá 1990-logu álggus ja ádjánii 10 jagi ovdalgo reabbá joavddai Porsáŋgui.
Kongekrabben er antatt å være kommet for å bli.
Gonagasreabbá navdet orron guvlui.
5.4 Endringer i fiskeriforvaltning og politikk
5.4 Rievdamat guolástushálddašeamis ja politihkas
Endringer i fiskeripolitikk og forvaltning handler både om større reformer og om tiltak som er spisset mot arter og regioner.
Nuppástuvvamat guolástuspolitihkas ja hálddašeamis gusket sihke stuorát reforpmaide ja doaibmabijuide guovdilaston šlájaide ja guovlluide.
Endringene har vært iverksatt basert på varierende motiver som respons på økologiske endringer, ressursvern og fredningsspørsmål, ønske om økt økonomisk inntjening og ressursfordelingsspørsmål.
Vuođđun rievdademiide maid leat bidjan johtui leat molsašuddi motiivvat, nugo responsa ekologalaš nuppástuvvamiidda, resursasuodjaleapmi ja ráfáidahttinjearaldagat, dáhttu bajidit ekonomalaš dinema ja resurssajuogadanjearaldat.
Vi har valgt å legge vekt på fire forvaltningsendringer som har hatt betydning for lokale fiskerier i de to fjordene.
Mii leat válljen guovdilastit njealje hálddašanrievdama main lea leamaš mearkkašupmi báikkálaš guolástusaide dan guovtti vuonas.
1) Innføring av den individuelle fartøykvoteordningen for kystflåten i 1990. 2) Kondemneringsordningen 2002–2009. 3) Utviklingen av forvaltningsregimet for kongekrabben 2002–2008. 4) Etablering av konkrete forvaltningstiltak begrunnet ut fra hensyn til sjøsamisk fiske og samiske lokalsamfunn.
1) Individuála fanasearreortnega ásaheapmi 1990:s, riddofatnasiid váste. 2) Hilgunortnet 2002-2009. 3) Gonagasreappá hálddašanráđđema gárgedeapmi 2002-2008. 4) Konkrehta hálddašandoaibmabijuid ásaheapmi, maid vuođđun lei mearrasámi guolástusa ja sámi báikegottiid vuhtiiváldin.
Siden vi setter søkelys på fartøygruppen under 11 meter, har vi ikke sett spesielt på virkningene av strukturordningen (muligheten til å slå sammen kvoter), i og med at den ikke har vært aktuell for denne fartøygruppen.
Danin go mii guovdilastit fanasjoavkku vuollel 11 mehtera, de eat leat geahččan dađi eanet strukturortnega (vejolašvuohta ovttastahttit eriid), danin go dat ii leat leamaš áššáigullevaš dán fanasjovkui.
Fiskere og fiskerisamfunn må forholde seg til og respondere på endringer i fiskeripolitikk og forvaltning i tillegg til økologiske endringer, endringer i markedet for fisk og mottakssituasjonen i nærområdet.
Guolásteaddjit ja guolástusservodagat fertejit heivehit iežaset, ja responderet, nuppástuvvamiidda guolástuspolitihkas ja hálddašeamis, lassin ekologalaš nuppástuvvamiidda, guollemárkana rievdamiidda ja lagasguovllu guollevuostáiváldindilálašvuhtii.
Regional ressurssvikt eller bortfall av fiskemottak kan derfor virke inn på utviklingen lokalt.
Regionála resursaváili dahje guollevuostáiváldimiid vátnun sáhttá danin čuohcat báikkálaš ovdáneapmái.
I et større statistisk materiale er det mulig å se utslag av endringer i fiskeripolitikk og forvaltning.
Stuorát statistihkalaš materiálas lea vejolaš oaidnit guolástuspolitihka ja hálddašeami nuppástuhttimiid váikkuhusaid.
Sammenligningen mellom Porsanger, Tana og Nesseby og andre utvalgte fjordområder og fiskevær i Finnmark og Nord-Troms viser likheter og ulikheter i tallmaterialet, og kan si noe om hvordan de ulike mestrings- og tilpasningsstrategiene har virket.
Buohtastahttimat gaskal Porsáŋggu, Deanu ja Unjárgga ja eará válljejuvvon vuotnaguovlluid ja guollebivdohápmaniid Finnmárkkus ja Davvi-Romssas čájehit ovttalágánvuođaid ja erohusaid lohkomateriálas, ja sáhttet muitalit juoidá das movt iešguđetlágán birgehallan- ja heivehanstrategiijat leat doaibman.
5.4.1 Fartøykvoteordningen
5.4.1 Fanasearreortnet
Fartøykvoteordningen ble innført som en respons på en alvorlig nedgang i den nordøstatlantiske torskebestanden.
Fanasearreortnega álggahedje vástádussan nuortadavvi-atlánta dorskemáddodaga duođalaš njiedjamii.
Vilkåret for å få en såkalt fartøykvote var at fartøyet hadde fisket et visst kvantum torsk i de tre foregående årene fram til 1989. I Finnmark var dette også år med selinvasjon, som førte til at torskefangstene ble små.
Eaktun oažžut nu gohčoduvvon fanaseari lei ahte fanas galggai bivdán dihto meari dorski vássán golmma jagis gitta 1989 rádjái. Finnmárkkus lei daid jagiid maiddái njuorjoleavvan, mii dagahii ahte dorskeálvvut ledje unnit.
Dermed ble de fleste småskalafiskerne i Finnmark henvist til en maksimalkvoteordning (gruppe II) som innebar små fangstmuligheter, spesielt i de første årene etter 1990. Gitt denne situasjonen kunne man forventet en brå nedgang i antall fiskere på begynnelsen av 1990-tallet.
Danin čujuhuvve eanaš smávvaskáláguolásteaddjit maksimálaearreortnegii (joavku II) mii mielddisbuvttii unnán bivdosálašvejolašvuođaid, erenoamážit vuosttaš jagiid maŋŋel 1990. Dán dilálašvuođa olis livččii sáhttán vuordit fáhkka njiedjama guolásteddjiidlogus álggogeahčen 1990-logus.
Imidlertid ser vi fra tallmaterialet til Fiskeridirektoratet at nedgangen i antall fiskere strekker seg over et lengre tidsrom, med en sterkere nedgang i årene 2000 til 2005. Fra figuren under, som viser utviklingen i antall fiskere i kommunene Nesseby, Tana og Porsanger fra 1983 til 2013, går det klart fram at den største nedgangen i antall fiskere i gruppe II kom på 2000-tallet.
Goitge oaidnit Guolástusdirektoráhta lohkomateriálas ahte njiedjan guolásteddjiidlogus vatnasa guhkit áigodaga badjel, ja garraseappot njiedjan lei jagiin 2000:s 2005:a rádjái. Govvosis vuolábealde, mii čájeha ovdáneami guolásteddjiidlogus Unjárgga, Deanu ja Porsáŋggu suohkaniin 1983-2013, vuosihuvvo čielgasit ahte garraseamos njiedjan guolásteddjiidlogus joavku II:s bođii 2000-logus.
Figur 5.2 Antall fiskere i henholdsvis gruppe I og gruppe II i Nesseby, Tana og Porsanger, 1983–2013 (Fiskeridirektoratet)
Govus 5.2 Guolásteddjiidlohku joavku I:s ja joavku II:s Unjárggas, Deanus ja Porsáŋggus, 1983-2013 (Guolástusdirektoráhtta)
Når det gjelder Porsanger, viser tallene at det var en betydelig nedgang i antall fiskere også i årene før 1990. Senere skjedde det en jevn reduksjon.
Porsáŋggu dáfus čájehit logut ahte guolásteddjiidlogus lei mearkkašahtti njiedjan maiddái jagiin ovdal 1990. Das maŋŋil njiejai dássedit.
Nedgangen i Porsanger blant hovedyrkefiskere (gruppe I) mellom 1988 og 1995 var på 30 %.
Njiedjan Porsáŋggus váldoámmát guolásteddjiid (joavku I) gaskkas lei gaskal 1988 ja 1995 30 %.
I samme tidsperiode økte antallet i denne gruppen i Varanger med 9 %.
Seamma áigodagas lassánii lohku dán joavkkus Várjjagis ovcciin proseanttain.
Antallet biyrkefiskere (gruppe II) i Nesseby økte med 125 %;
Liigeámmát guolásteddjiin (joavku II) lohku lassánii Unjárggas 125 %:n;
fra 16 til 36 i samme periode.
16 rájes gitta 36 rádjái seamma áigodagas.
I Porsanger gikk antall gruppe II-fiskere ned med vel 10 %, i perioden, fra 38 til 34 fiskere.
Porsáŋggus njiejai joavku II guolásteddjiidlohku roahkka 10 %:n dán áigodagas, 38 guolásteaddjis 34 guolásteaddjái.
I Tana gikk antallet hovedyrkefiskere ned fra 39 til 27 (– 31 %) i perioden 1988–1995. Antallet biyrkefiskere i Tana økte samtidig fra 34 til 42 (+34 %).
Deanus váldoámmátguolásteddjiidlohku njiejai 39 rájes 27 rádjái (-31%) áigodagas 1988-1995. Lohku liigeámmátguolásteddjiin Deanus lassánii seammás 34 rájes gitta 42 rádjái (+34 %).
I hele Finnmark ble antallet hovedyrkefiskere i samme periode redusert fra 2222 til 1650, en nedgang på 26 %, mens antall deltidsfiskere økte med 9 %, fra 701 til 765. Utviklingen i Nesseby var derfor utypisk sammenlignet med resten av Finnmark, mens Porsanger og Tana var nærmere fylkesgjennomsnittet.
Olles Finnmárkkus seamma áigodagas váldoámmátguolásteddjiidlohku unnui 2222 rájes gitta 1650 rádjái, njiedjan mii dahká 26 %, dan bottu go oasseáiggeguolásteddjiidlohku lassánii 9 %:n; 701 rájes 765 rádjái. Ovdáneapmi Unjárggas lei danin  iešlágán  muđui  Finnmárkku  ektui,  dan  bottu  go  Porsáŋgu  ja  Deatnu  bisso  lagabus fylkagaskameari.
Fra 1995 til 2005 var det stor nedgang i gruppe II både i Porsanger og Varanger, på henholdsvis 80 % og 74 %.
Jagi 1995 rájes gitta 2005 rádjái lei garra njiedjan joavku II:s sihke Porsáŋggus ja Várjjagis, namalassii 80 % ja 74 %.
I denne perioden ble antall hovedyrkefiskere i Porsanger nesten halvert. I Nesseby var det en reduksjon på 20 % i denne gruppen.
Dán áigodagas goasii beliin unnui váldoámmátguolásteddjiidlohku Porsáŋggus, Unjárggas njiejai dat joavku 20 %:n.
Figur 5.2 viser imidlertid at utviklingen tok en ny vending i årene 2010–2012. Nedgangen snudde i alle de tre kommunene;
Govus 5.2 čájeha aŋkke ahte ovdáneapmi jorggihii jagiin 2010-2012, njiedjan jorggihii buot golmma suohkanis;
det ble flere fiskere i både gruppe I og gruppe II. Vi kommer tilbake til årsakene til dette.
gárte eanet guolásteaddjit sihke joavku I:i ja joavku II:i. Ákkaid dán molsašupmái geahččat maŋibus.
Figur 5.3 viser utviklingen i antall fiskere totalt, for hele Finnmark fra 1980 til 2011. Hvis det var slik at et stort antall fiskere brått ble «kastet på land» i 1990, kunne man forvente en klar nedgang i antall fiskere like etter. Men man kan ikke lese en brå nedgang umiddelbart etter innføringen av fartøykvotesystemet.
Govus 5.3 čájeha obbalaš ovdáneami guolásteddjiidlogus olles Finnmárkkus jagiin 1980 – 2011. Vuostálasvuođas dasa maid livččii vuordit, jus lei nu ahte stuora oassi guolásteddjiin fáhkkestaga «bálkestuvvo gáddái» 1990:s, de eat sáhte vuohttit fáhkka njiedjama dakkaviđe maŋŋil fanasearrevuogádaga ásaheami.