pere/sami_parallel huggingface dataset:
Utvikling av gode modeller for innføring og bruk av velferdsteknologien sikrer at teknologien blir en integrert del av tjenesten og ikke bare anvendes som enkeltstående løsninger.
Go ovddidit buriid modeallaid buorrediliteknologiija atnui váldimii ja geavaheapmái, de sihkkarastit ahte teknologiija ovttaidahttojuvvo bálvalusa oassin, iige geavahuvvo dušše sierra čoavddusin.
Regjeringen ønsker derfor å bygge ut InnoMed, slik at de i tillegg til spesialisthelsetjenesten også kan dekke de kommunale helse- og omsorgstjenestene og ivareta innovasjonsarbeidet på tvers av forvaltningsnivåene i helsetjenesten.
Ráđđehus háliida danin viiddidit InnoMeda, nu ahte dat spesialistadearvvašvuođabálvalusa lassin govččašii maiddái gielddaid dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid, ja fuolaha bargá innovašuvnna ovdii geahčakeahttá dearvvašvuođabálvalusa hálddahusrájáide.
Ordningen med offentlige forsknings- og utviklingskontrakter (OFU) i Innovasjon Norge skal gjøres lettere tilgjengelig og tilpasses innovasjonsbehovet i helse- og omsorgssektoren, særlig med tanke på velferdsteknologi.
Innovasjon Norge ortnet, masa gullet almmolaš dutkan- ja ovddidansoahpamušat (ADO), galget dahkkojuvvot álkibut olámuddui ja galget heivehuvvot dearvvašvuođa- ja fuolahansuorggi innovašuvdnadárbui, erenoamážit buorrediliteknologiija dáfus.
For å stimulere til økt innovasjon i kommunene vil det også bli etablert et eget kompetansesenter som en del av regjeringens kommunale innovasjonsstrategi.
Áigumuš lea arvvosmahttit gielddaid bargat eanet innovašuvnnain, ja danin ásahit sierra gelbbolašvuođaguovddáža, mii gullá ráđđehusa gieldasuorggi innovašuvdnastrategiijai.
Kompetanseheving
Gelbbolašvuođalokten
Opplæring og kompetanseheving av ansatte, brukere og pårørende må skje både i forkant av og parallelt med innføring av velferdsteknologi.
Bargiide, geavaheddjiide ja oapmahaččaide galget fállat oahpahusa ja gelbbolašvuođaloktema sihke ovdal go váldet atnui buorrediliteknologiija ja atnuiváldima áigge.
I hovedsak må opplæringen foregå som internopplæring i kommunene, gjerne i samarbeid og ved hjelp av utdanningsinstitusjoner, hjelpemiddelsentraler og andre fagmiljøer.
Eanaš oahpahusa galget lágidit gielddaid siskkáldas oahpahussan, ja sáhttet áinnas ovttasbargat ja oažžut veahki oahppoásahusain, veahkkeneavvoguovddážiin ja eará fágabirrasiin.
En del av den praktiske opplæringen må knyttes til den konkrete innføringen av velferdsteknologien.
Oasi geavatlaš oahpahusas ferte lágidit dan oktavuođas go buorrediliteknologiija geavahišgohtet.
Helsedirektoratet skal derfor i samarbeid med relevante fagmiljø utvikle en opplæringspakke, Velferdsteknologiens ABC, som gir grunnkompetanse i velferdsteknologi.
Dearvvašvuođadirektoráhtta galgá danin ovttasbargat relevánta fágabirrasiiguin ja ovddidit oahpahusbáhka, buorrediliteknologiija áppesa, mas oažžu buorrediliteknologiija vuođđogelbbolašvuođa.
Helse- og omsorgspersonell må videre gis kunnskap om velferdsteknologi gjennom utdanningene, og endringer i helse- og sosialutdanningene bør vurderes i lys av de behov innføring av velferdsteknologi skaper.
Dearvvašvuođa- ja fuolahanbargiin galgá dasto maid leat máhttu buorrediliteknologiija birra oahpuset bokte, ja dearvvašvuođa- ja sosiálaoahpuid rievdadeami galgá árvvoštallat dan ektui makkár dárbbut buorrediliteknologiija atnuiváldimis badjánit.
Programmet skal også bidra til at kommunene tilføres nødvendig kompetanse innen innovasjon og innovasjonsledelse, og praktiske verktøy for kartlegging av behov.
Prográmma olis galget maid bargat dan ovdii, ahte gielddat ožžot dárbbašlaš gelbbolašvuođa innovašuvnna birra ja innovašuvnna jođiheami birra, ja geavatlaš reaidduid, maiguin kártejit dárbbuid.
Kunnskap om endringsprosesser, behovskartlegging og implementering er avgjørende for å sikre at teknologien dekker det behov den er ment å dekke og er i tråd med det som er praktisk og organisatorisk mulig i kommunen.
Dieđut rievdanproseassaid birra, dárbbuid kárten ja implementeren leat ereliiggán mávssolaččat, vai sihkkarastit ahte teknologiija gokčá dárbbuid, maid dat lea jurddašuvvon gokčat, ja ahte dat heive gieldda geavatlaš vejolašvuođaide ja organiserenvejolašvuođaide.
Som del av regjeringens kommunale innovasjonsstrategi skal det utvikles et utdanningstilbud i kommunalt innovasjonsarbeid for kommunale ledere og fagfolk i sektoren.
Ráđđehusa gieldasuorggi innovašuvdnastrategiija oassin galget gielddajođiheddjiide ja suorggi fágaolbmuide ovddidit oahppofálaldaga, mii gokčá gieldda innovašuvdnabarggu.
Gjennom studiet skal ansatte, ledere og folkevalgte lære om innovasjonsprosesser og hvordan planlegge og gjennomføre et innovasjonsprosjekt.
Oahpu bokte bargit, jođiheaddjit ja álbmotválljen ovddasteaddjit galget oahppat innovašuvdnaproseassaid birra ja mo plánet ja čađahit innovašuvdnaproseassa.
Juridiske rammer
Juridihkalaš rámmat
For å skape rettslig klarhet og for å legge bedre til rette for ny teknologi som kan gi den enkelte større mulighet til selvstendighet, trygghet og fysisk aktivitet, har regjeringen fremmet Prop. 90 L (2012–2013) om endringer i pasient- og brukerrettighetsloven mv. knyttet til bruk av varslings- og lokaliseringsteknologi.
Vai oažžut čielgasut juridihkalaš rámmaid ja vai buorebut láhčit dilálašvuođaid ođđa teknologiijai, mii sáhttá addit olbmui buoret vejolašvuođaid iešbirgejupmái, oadjebasvuhtii ja fysihkalaš doaimmaide, de lea ráđđehus ovddidan Prop. 90 L (2012–2013), mii gieđahallá divššohas- ja geavaheaddjivuoigatvuođalága js. rievdadusaid, mat gusket almmuhan- ja lokaliserenteknologiijai.
3 Historie, utviklingstrekk og framtid
3 Historjá, ovdánansárgosat ja boahtteáigi
Figur 3.1
Govus 3.1
«Hvis en ikke kjenner fortida, forstår en ikke nåtida og egner seg ikke til å forme framtida.»
«Jos eat dovdda vássánáiggi, de eat ádde dálá áiggi, eatge heive boahtteáiggi hábmejeaddjin.»
Kilde: Simone Weil
Gáldu: Simone Weil
Planlegging av framtid må bygge på erfaring og forankres i historie, samtidig som det er nødvendig å åpne opp og slippe løs fra tilvante forestillinger.
Boahtteáiggi plánemis ferte váldit vuhtii vásáhusaid ja historjjá, seammás go ferte maid nagodit luoitit guottuid, maidda leat hárjánan.
I møtet med framtidas omsorgsutfordringer blir det nødvendig å ta i bruk nye metoder og finne nye løsninger, og ikke bare forlenge dagens trender og utviklingstrekk.
Go boahtteáiggi fuolahanhástalusat badjánit, mii dárbbašit ođđa vugiid ja ođđa čovdosiid, iige leat doarvái dušše guhkidit dálá treanddaid ja ovdánansárgosiid.
For omsorgssektoren vil det være et for enkelt svar å bare øke tallet på sykehjemsplasser med veksten i tallet på eldre over 80 år.
Fuolahansuorggis livččii menddo álki čoavdit ášši dan láhkai, ahte beare lasihit buhcciidsiiddaid sajiid seammá ollu, go badjel 80-jahkásaččaid lohku lassána.
Dersom det skjer like mye med de kommunale helse- og omsorgstjenestene de neste 40 år som de siste 40, vil de se helt annerledes ut.
Jos gielddaid dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusat rivdet seammá ollu lagamus 40 jagis go vássán 40 jagis, de bálvalusat gal rivdet oalát.
3.1 Førti år tilbake og førti år fram
3.1 Njealljelot jagi maŋos ja njealljelot jagi ovddos
De offentlige omsorgstjenestene har en kort historie, slik vi kjenner dem i dag.
Almmolaš fuolahanbálvalusaid historjá lea oanehaš, dat eai leat guhká leamaš dakkárat go dán áigge.
På førti år har disse tjenestene vokst fra vel 20 000 årsverk til mer enn 120 000 årsverk.
Njealljelot jagis bálvalusat leat viidánan 20 000 jahkebarggus badjelaš 120 000 jahkebargui.
Fra i hovedsak å være eldreomsorg, er omsorgstjenesten i dag et tilbud til brukere i alle aldersgrupper med et mangfold av diagnoser, funksjonsnedsettelser og tilstander.
Álggus fuolahedje vuosttažettiin boarrásiid, dán áigge fálaldat gokčá buot ahkejoavkkuid, ja ollu iešguđet lágan diagnosaid, doaibmahehttejumiid ja diliid.
Noen mottar tjenester fra de er født og vil være avhengig av et tilbud gjennom hele livsløpet, mens andre mottar få tjenester i en avgrenset periode i livet.
Muhtumat ožžot bálvalusaid olles eallima áigge dan rájes go riegádit, muhtumat fas ožžot bálvalusaid ráddjejuvvon áigodaga eallimis.
Når vi skal planlegge for framtida, er det grunn til å forankre det vi gjør i denne relativt korte historien.
Go mii plánet boahtteáiggi várás, de fertet geavahit vuođđun dán oalle oanehis historjjá.
Vi bør se på hvorfor de kommunale omsorgstjenestene ble etablert, hvordan forutsetningene endrer seg underveis og hvilke drivkrefter som ligger bak en utvikling preget av jevn og sterk vekst.
Mii berret geahčadit mo gielddaid fuolahanbálvalusat ásahuvvojedje, mo eavttut rivde dađistaga ja makkár mohtorat ledje ovddideamen dássidis ja nana viiduma.
I NOU 2011: 11 Innovasjon i omsorg, beskriver Hagen-utvalget utviklingen på omsorgsfeltet i de siste førti årene som en av etterkrigstidens store samfunnsmessige innovasjoner.
NAČ 2011: 11 Innovasjon i omsorg –čielggadusas Hagen-lávdegoddi govvida fuolahansuorggi ovdáneami maŋimuš njealljelot jagi servodaga stuorra innovašuvdnan, mii dáhpáhuvai soađi maŋŋá.
Den offentlige omsorgstjenesten kom som et svar på noen av de viktigste utfordringene samfunnet da sto overfor:
Almmolaš fuolahanbálvalus ásahuvvui čoavdit áššiid, mat gulle dalá servodaga mávssoleamos hástalusaide:
«Spørsmålet ble derfor hva som måtte til for å sikre både fødselstilvekst, tilgang på arbeidskraft, kvinnefrigjøring og omsorg for et økende antall eldre samtidig.
«Dalle jerre mii dárbbašuvvo, vai oktanis sihkkarastit sihke riegádanlogu lassáneami, bargofámu reahkkáma, nissoniid friijan dahkama ja fuolaheami boarrásiidda, geaid lohku lei lassáneamen.
De kommunale omsorgstjenestenes siste 40-årige historie kan på denne bakgrunn beskrives som en av de virkelig store innovasjoner i etterkrigstidens norske samfunn.
Dan vuođul sáhttá gieldda fuolahanbálvalusa 40 jagi historjjá govvidit duođai stuorra innovašuvdnan norgga soađi maŋŋásaš servodagas.
En stor offentlig velferdssektor i de nordiske land har både vært med på å legge grunnlaget for økonomisk vekst og utvikling og skapt trygghet for å sette barn til verden.
Davviriikkaid stuorra almmolaš buorredillesuorgi lea sihke leamaš mielde ovddideamen ekonomiija buorráneami ja ovdáneami ja lea addán olbmuide oadjebasvuođa ráhkadit mánáid dán máilbmái.
Den nordiske modellen framstår på denne bakgrunn både med større økonomisk og demografisk bærekraft enn mange andre rike land uten samme utbygging av en omsorgssektor.»
Davviriikkaid modeallas orru dán duogáža vuođul stuorát ruđalaš ja demográfalaš nanuvuohta, go máŋgga eará rikkis riikkas, main eai leat seammá láhkai nannen fuolahansuorggi.»
Omsorgstjenestene må, i likhet med andre velferdsordninger, vurderes i lys av den betydning de har for verdiskapingen i samfunnet, og ikke bare ses som en stadig stigende offentlig utgiftspost.
Fuolahanbálvalusaid galgá, nu mo earáge buorredilleortnegiid, árvvoštallat dan ektui makkár árvvuid dain ráhkadit servodahkii, iige dušše oaidnit čađat lassáneaddji gollun.
I Norge har vi valgt å organisere samfunnet vårt på denne måten.
Norggas mii leat válljen organiseret servodaga dán láhkai.
Det har vist seg å være vellykket både i økonomisk og demografisk forstand.
Dainna mii leat lihkostuvvan sihke ekonomiija ja demografiija dáfus.
3.2 Tjenestemottakerne – status og utviklingstrekk
3.2 Bálvalusaid vuostáiváldit – stáhtus ja ovdánansárgosat
I perioden fra 1965 til 1980 ble antall mottakere av hjemmesykepleie mer enn tredoblet fra 24 000 til 75 000 mottakere.
Áigodagas 1965–1980 ruovttubuohccedivššu vuostáiváldiid lohku lassánii golmmageardásažžan, 24 000 vuostáiváldis 75 000 vuostáiváldái.
Mottakere av hjemmehjelp økte enda mer, fra vel 13 000 i 1965 til vel 98 000 femten år senere.
Ruovttuveahki vuostáiváldiid lohku lassánii vel eanet, badjelaš 13 000 vuostáiváldis 1965 badjelaš 98 000 vuostáiváldái vihttanuppelot jagi maŋŋá.
Tallet på mottakere av hjemmesykepleie og hjemmehjelp fortsatte å vokse på 80-tallet, men i en lavere takt enn i det foregående tiåret.
Ruovttubuohccedivššu ja ruovttuveahki vuostáiváldiid lohku badjánii ain 80-logus, muhto ii nu garrasit go ovddit logijagi.
Hjemmetjenestene har på 2000-tallet blitt mer og mer konsentrert om de som har det største hjelpebehovet.
Ruovttubálvalusas leat 2000-logus eanet ja eanet čohkken návccaid daidda, geat eanemusat dárbbašit veahki.
Blant annet er andelen brukere som bare mottar praktisk hjelp sunket fra nesten halvparten til en fjerdedel av tjenestemottakerne.
Earret eará daid geavaheddjiid lohku, geat ožžot dušše geavatlaš veahki, lea geahppánan lagabui bealis gitta njealjádassii buot bálvalusvuostáiváldiin.
Antall beboere i institusjon økte fram til rundt 1990, da ansvaret for sykehjemmene ble overført fra fylkeskommunene til kommunene og institusjonene i Helsevernet for psykisk utviklingshemmede ble avviklet.
Ásahusas orru bálvalusvuostáiváldiid lohku lassánii gitta 1990-logu álggu rádjái, goas buhcciidsiiddaid ovddasvástádusa sirde fylkkagielddain gielddaide ja Dearvvašvuođasuodjalusa psyhkalaččat doaibmahehttejuvvon olbmuid ásahusat heaittihuvvojedje.
Siden har antallet beboere i ulike institusjoner gått ned, samtidig som mottakere av hjemmetjenester og omsorgsboliger har hatt betydelig vekst.
Dan rájes lea sierra ásahusain orru bálvalusvuostáiváldiid lohku njiedjan, seammás go ruovttubálvalusaid vuostáiváldiid lohku ja fuolahanásodagaid orrun lea lassánan čielgasit.
3.2.1 Fra eldreomsorg til omsorg for alle
3.2.1 Boarrásiid fuolahusas buohkaid fuolaheapmái
Til tross for sterk vekst i de eldste aldersgruppene de siste tiårene, er det ikke blitt flere eldre brukere av alders- og sykehjem og hjemmetjenester.
Vaikko boarrásepmosiid ahkejoavkkut leat čielgasit viidon maŋimuš logijagiid, de ii leat boarrásut geavaheddjiid lohku lassánan boarrásiid- ja buhcciidsiiddain ja ruovttubálvalusain.
Dette viser at ikke alle forhold kan forklares av demografi, men at utviklingen også preges av andre endringer i samfunnet.
Dat čájeha ahte buot áššiid ii sáhte čilget demografiijain, muhto ahte eará servodatrievdadusat váikkuhit maid ovdáneapmái.
For eksempel kan forskyvning av oppgaver mellom både spesialisthelsetjenesten, familieomsorgen og de kommunale omsorgstjenestene forklare noe av utviklingen.
Ovdáneapmái veadjá maid váikkuhit earret eará ovddasvástádusa sirdin spesialistadearvvašvuođabálvalusa, bearašfuolaheami ja gielddaid fuolahanbálvalusaid gaskka.
Å beskrive den kommunale omsorgstjenesten som eldreomsorg er med tiden blitt mer og mer feil.
Gieldda fuolahanbálvalusa govvideapmi boarrásiidfuolaheapmin lea šaddan áiggi mielde eanet ja eanet boastut.
Figur 3.2 Antall mottakere av omsorgstjenester etter alder 1998–2011
Govus 3.2 Fuolahanbálvalusaid vuostáiváldiid lohku agi mielde 1998–2011
Kilde: Statistisk sentralbyrå 2012.
Gáldu: Statistihka guovddášdoaimmahat 2012.
Fra og med 2007 er data hentet fra Iplos -registeret og lar seg ikke uten videre sammenlikne med tidligere år.
2007 rájes dieđut leat vižžojuvvon Iplos-registtaris, iige dieđuid sáhte njuolga buohtastahttit ovddit jagiiguin.
I dag har omsorgstjenesten mottakere i alle aldre og med svært ulike behov.
Fuolahanbálvalusaid vuostáiváldet dán áigge buot ahkejoavkkuin ja iešguđetlágan dárbbuid vuođul.
Ved utgangen av 2011 mottok i overkant av 268 000 personer omsorgstjenester i en eller annen form.
2011 loahpas vuostáiválde badjelaš 268 000 olbmo muhtinlágan fuolahanbálvalusa.
Av dem fikk om lag 43 500 et tilbud i institusjon, og om lag 177 000 var mottakere av hjemmesykepleie og/eller praktisk bistand.
Sis ožžo sullii 43 500 fálaldaga ásahusas ja sullii 177 000 vuostáiválde ruovttubuohccedivššu ja/dahje geavatlaš veahki.
Nesten 50 000 mottok andre typer tjenester som avlastning, omsorgslønn, støttekontakt og brukerstyrt personlig assistanse.
Lagabui 50 000 vuostáiválde earálágan bálvalusaid, nu mo duddema, fuolahanbálkká, doarjjaolbmo veahki ja geavaheaddji stivren persovnnalaš veahki.
Dette er tjenestetyper som i størst grad tildeles personer under 67 år.
Dakkár bálvalusaid geavahit dábálaččat vuollái 67-jahkásaččat.
I aldersgruppen over 80 år var det over 122 000 personer som mottok institusjonstjenester eller hjemmetjenester i 2011.
Badjel 80-jahkásaččaid ahkejoavkkus vuostáiválde badjel 122 000 olbmo ásahusbálvalusaid dahje ruovttubálvalusaid 2011.
Nesten to av tre mottakere av omsorgstjenester er kvinner.
Lagabui guokte goalmmádasa fuolahanbálvalusa vuostáiváldiin leat nissonat.
Dette har bl.a. sammenheng med at kvinner lever lenger enn menn, og har en lengre periode med alvorlig sykdom og funksjonssvikt mot slutten av livet.
Nu lea ee. dan geažil ahte nissonat ellet guhkit go albmát, ja ahte sis lea eallima loahppamuttus guhkit áigodat duođalaš buohcuvuođain ja heajos doaibmanávccaiguin.
Av mottakere av hjemmetjenester over 90 år bor 75 prosent alene.
Badjel 90-jahkásaš ruovttubálvalusaid vuostáiváldiin ásset 75 proseantta okto.
Hvert av årene 2009, 2010 og 2011 kom det nær 72 000 nye mottakere inn i omsorgstjenesten, mens om lag 69 000 mottakere gikk ut.
Guđege jagi 2009, 2010 ja 2011 bohte lagabui 72 000 ođđa vuostáiváldi fuolahanbálvalussii, seammás go 69 000 vuostáiváldi guđđe bálvalusa.
Dette viser at vel en fjerdedel av mottakerne av omsorgstjenesten skiftes ut hvert år.
Dat čájeha, ahte badjelaš njealjádas fuolahanbálvalusa vuostáiváldiin molsašuvvá juohke jagi.
Det betyr igjen at omsorgstjenesten betjener om lag 25 prosent flere mottakere enn tverrsnittstallene ovenfor viser.
Dat fas mearkkaša, ahte fuolahanbálvalus bálvala sullii 25 proseantta eanet vuostáiváldiid, go maid bajábeale gaskamearálaš logut čájehit.
Gjennom Iplos-registeret får vi også opplysninger om mottakernes bistandsbehov.
Iplos-registara bokte mii oažžut dieđuid vuostáiváldiid veahkkedárbbus.
Bistandsbehov er et mål for i hvilken grad en mottaker er selvhjulpen på de fleste områder (noe/avgrenset bistandsbehov) eller er avhengig av hjelp på flere områder (omfattende bistandsbehov).
Veahkkedárbu muitala man muddui vuostáiváldi birge ieš eanaš surggiin (vehá/ráddjejuvvon veahkkedárbu) vai leago son sorjavaš veahkis eanaš áššiin (viiddis veahkkedárbu).
Om lag 33 prosent av mottakerne over 90 år har omfattende bistandsbehov.
Sullii 33 proseantta badjel 90-jahkásaš vuostáiváldiin dárbbašit viiddis veahkkebálvalusaid.
For de øvrige aldersgruppene er det mellom 17 og 25 prosent som har omfattende bistandsbehov.
Eará ahkejoavkkuin 17–25 proseantta vuostáiváldiin dárbbašit viiddis veahkkebálvalusaid.
Det er en tendens til at andelen mottakere med avgrenset bistandsbehov går ned.
Daid vuostáiváldiid lohku, geat dárbbašit ráddjejuvvon veahki, orru njiedjamin.
Beboere på langtidsopphold i institusjon har gjennomgående et mer omfattende bistandsbehov enn mottakere av hjemmetjenester.
Dat geat ásset guhkes áiggiid ásahusain dárbbašit viidásut veahkkefálaldaga, go ruovttubálvalusaid vuostáiváldit.
Fire av fem mottakere av langtidsopphold i institusjon har omfattende bistandsbehov.
Njeallje viđadasa geavaheddjiin, geat orrot ásahusas guhkes áiggi, dárbbašit viiddis veahkkefálaldaga.
Bistandsbehovet er større blant yngre enn eldre mottakere av hjemmesykepleie og praktisk bistand.
Veahkkedárbu lea stuorát nuorabuid gaskkas, geat ožžot ruovttubuohccedivššu ja geavatlaš veahki, go boarrásabbuid gaskka.
Dette skyldes at mange av de eldre med omfattende bistandsbehov får hjelp i form av langtidsplass i institusjon.
Nu lea danin go ollugat boarrásiin, geat dárbbašit ollu veahki, ožžot dan seammás go sii ásset guhkes áiggi ásahusas.
Yngre brukere med omfattende bistandsbehov får tildelt flere timer hjemmesykepleie og praktisk bistand enn eldre brukere med tilsvarende behov for tjenester.
Nuorat geavaheaddjit, geat dárbbašit viiddis veahkkefálaldaga, ožžot eanet diimmuid ruovttubuohccedivššu ja geavatlaš veahki, go boarrásut geavaheaddjit, geat dárbbašit sullasaš bálvalusaid.
3.2.2 Det er antall yngre tjenestemottakere som vokser
3.2.2 Nuorat bálvalusvuostáiváldiid lohku dat lassána
Nær fire av ti mottakere av pleie- og omsorgstjenester er nå under pensjonsalder.
Lagabui njealjis logi dikšo- ja fuolahanbálvalusaid vuostáiváldis ii leat dán áigge olahan penšuvdnaagi.
Det er også slik at nesten alle nye ressurser som er satt inn i sektoren de siste 20 årene, har gått til å dekke tjenestebehov til det voksende antallet yngre brukergrupper.
Lea maid nu, ahte measta buot ođđa resurssat, maid leat lasihan suorgái maŋimuš 20 jagi, leat geavahuvvon nuorat geavaheaddjijoavkkuid bálvalusdárbbuid gokčamii, go sin lohku lea lassáneamen.
Hjemmetjenestebrukere under 67 år består av noen barn og unge under 18 år (2 prosent), en stor andel yngre voksne 18–49 år (54 prosent) og en noe mindre andel middelaldrende 50–66 år (44 prosent).
Vuollái 67-jahkásaš ruovttubálvalusaid geavaheddjiin leat vehá vuollái 18-jahkásaš mánát ja nuorat (2 proseantta), ollu 18-49-jahkásaš nuorra rávesolbmot (54 proseantta) ja vehá unnit 50–66 jahkásaš gaskaahkásaččat (44 proseantta).
Av disse er det antallet yngre voksne som har hatt den sterkeste veksten det siste tiåret.
Sin gaskkas lea nuorat rávesolbmuid lohku lassánan eanemusat maŋimuš logijagi.
Regner en med mottakere av avlastning, støttekontakt og omsorgslønn, er tallet på barn og unge høyere.
Jos rehkenastit maiddái vuostáiváldiid, geat ožžot duddema, doarjjaolbmo ja fuolahanbálkká, de badjána mánáid ja nuoraid lohku.
Figur 3.3 Årsaker til hjelpebehov blant hjemmetjenestemottakere under 67 år
Govus 3.3 Vuollái 67-jahkásaš ruovttubálvalusvuostáiváldiid veahkkedárbbu sujat
Kilde: Romøren (2006).
Gáldu: Romøren (2006).
Helsemessig består gruppen hjemmetjenestemottakere under 67 år av to større og to mindre grupper (Romøren 2006).
Dearvvašvuođa dáfus vuollái 67-jahkásaš ruovttubálvalusvuostáiváldiid joavku juohkása guovtti stuorát ja guovtti unnit jovkui (Romøren 2006).
Den største gruppen er mennesker som har en av mange ulike somatiske lidelser (39 prosent), blant disse dominerer nevrologiske tilstander som MS, hjerneslag, hode- og ryggskader.
Stuorámus jovkui gullet olbmot, geain lea okta máŋgga somáhtalaš váttus (39 proseantta), main dábálepmosat leat neurologalaš dilit nu mo MS, vuoiŋŋašdohppehallan, oaive- ja čielgeváttut.
Psykiske lidelser er også en stor gruppe (37 prosent).
Psyhkalaš váttut leat maid stuorra joavku (37 proseantta).
De to mindre gruppene er mennesker med utviklingshemming (13 prosent) og personer med rusproblemer (9 prosent).
Guokte unnit joavkku leat olbmot, geain lea doaibmahehttejupmi (13 proseantta) ja olbmot geain leat gárrenváttisvuođat (9 proseantta).
Brukergruppen under 67 år mottar i hovedsak hjemmetjenester og svært få bor i institusjon.
Vuollái 67-jahkásaš geavaheddjiid joavku oažžu dábálaččat ruovttubálvalusaid eaige olus ása ásahusas.
Mange av disse tjenestemottakerne får sitt tilbud fra hjemmetjenesten og dagaktivitetstilbud i samme omfang som i sykehjem, målt i timetall.
Ollugat dáid bálvalusvuostáiváldiin ožžot fálaldagaset ruovttubálvalusas ja beaiveaktivitehtafálaldagas, diibmolohku lea seammá dásis go buhcciidsiiddain.
Flere av dem er på skole eller arbeid på dagtid.
Ollugat sis leat skuvllas dahje barggus beaivit.
I hvilken grad økningen i antall yngre tjenestemottakere vil fortsette i årene framover er vanskelig å forutsi.
Lea váttis ovddalgihtii árvidit man muddui nuorra bálvalusvuostáiváldiid lohku ain badjána lagamus jagiid.
Det er grunn til å anta at veksten vil flate ut, eller stabilisere seg, uten at det er grunnlag for å angi når.
Mii navdit, ahte lassáneapmi geahppána, dahje stáđásmuvvá, vaikko ii leat man vuođul dajašii ahte goas.
For videre planlegging er det av stor betydning å få mer forskningsbasert kunnskap om dette.
Viidásut plánemis lea hui mávssolaš oažžut eanet dutkandieđuid dán birra.
Figur 3.4 Årsverk i omsorgstjenesten 1971–2011
Govus 3.4 Fuolahusbálvalusa jahkebarggut 1971–2011
Merknad: Brudd i statistikken medfører at perioden fra 2003 ikke kan sammenlignes med tall fra 2002 og bakover.
Fuomášuhttin: Statistihka rievdadusa geažil ii sáhte sulastahttit loguid, mat leat čohkkejuvvon 2003 rájes, loguiguin mat gusket 2002 ja dan ovdal.
Det foreligger ikke tall for 1990.
Jagis 1990 eai leat logut.
Tallene inkluderer også HVPU fram til avviklingen i 1991.
Loguin lea maid mielde HVPU dassážiigo heaittihuvvui 1991.
Kilde: Borgan 2012 (Statistisk sentralbyrå)
Gáldu: Borgan 2012 (Statistihka guovddášdoaimmahat)
3.3 Omsorgstjenesten – status og utviklingstrekk
3.3 Fuolahanbálvalus – stáhtus ja ovdánansárgosat
De største endringene i de kommunale omsorgstjenestene de siste tiårene har først og fremst skjedd i hjemmetjenestene, og det er hjemmesykepleien som vokser.
Gielddaid fuolahanbálvalusaid stuorámus rievdadusat maŋimuš logijagiid leat dáhpáhuvvan ovddimusat ruovttubálvalusain, main namalassii ruovttubuohccedikšun viidu.
Dette er uttrykk for to tunge utviklingstrekk (Brevik 2010, Helsedirektoratet 2010, Barstad 2006), der retningen går:
Dat ovdanbuktá guokte stuorrá rievdadusbáru (Brevik 2010, Dearvvašvuođadirektoráhtta 2010, Barstad 2006), main fuolaheami sirdet:
fra institusjon til hjemmetjenester
ásahusas ruovttubálvalusaide
fra praktisk bistand til helsetjenester
geavatlaš veahkis ruovttubálvalusaide
3.3.1 Fra 20 000 til 130 000 årsverk
3.3.1 20 000 jahkebarggus 130 000 jahkebargui
De kommunale omsorgstjenestene har med et års unntak vært i kontinuerlig vekst de siste førti år.
Gielddaid fuolahanbálvalusat leat dađistaga viidon maŋimuš njealljelot jagi, earret ovtta jagi.
Målt i antall utførte årsverk, er omsorgssektoren seksdoblet, og har økt fra vel 20 000 årsverk i 1971 til nesten 130 000 årsverk i 2011.
Go mihtidit bálvalusaid jahkebargun, de fuolahansuorgi lea viidon guđageardásažžan, ja lea lassánan badjelaš 20 000 jahkebarggus 1971 lagabui 130 000 jahkebargui 2011.
Veksttakten har økt de siste 25 årene etter at kommunenes ansvar ble utvidet med sykehjemsreformen og reformen for mennesker med utviklingshemning.
Viidunleaktu lea lassánan maŋimuš 25 jagi dan maŋŋá go gielddaid ovddasvástádusa viiddidedje buhcciidsiidaođastusa ja doaibmahehttejuvvon olbmuid ođastusa oktavuođas.
Handlingsplan for eldreomsorgen, Omsorgsplan 2015 og regjeringens Opptrappingsplan for psykisk helse har også bidratt til en slik vekst både i ressurser og oppgaver, og det er ventet at Samhandlingsreformen vil forsterke dette bildet ytterligere i årene som kommer.
Boarrásiidfuolaheami doaibmaplána, 2015 fuolahanplána ja ráđđehusa psyhkalaš dearvvašvuođa viiddidanplána oktavuođas leat maid lasihan resurssaid ja doaimmaid, ja vurdojuvvo, ahte ovttasdoaibmanođastus nanne dili vel lagamus jagiid.
Den sterke veksten må ses i sammenheng med endringer i oppgavefordeling både med spesialisthelsetjenesten og familieomsorgen.
Nana viiduma sudjan čuovvu das, go doaimmaid leat juogadan eará láhkai fuolahusbálvalusa, spesialistadearvvašvuođabálvalusa ja bearašfuolahusa gaskka.
Begge forhold bidrar også til den profil årsverksveksten har fått.
Goabbáge ášši váikkuha maiddái dasa, man láhkai jahkebargguid lohku lea lassánan.
Det er hjemmesykepleien som vokser, og innsatsen konsentreres mer og mer om de som har størst behov.
Ruovttubuohccedikšun dat viidu, ja áŋgiruššama čohkkejit eanet ja eanet sin ovdii, geain leat stuorámus dárbbut.
Til tross for betydelig økt andel eldre i befolkningen, har den største veksten skjedd i tjenestetilbudet til aldersgruppene under 67 år.
Vaikko boarrásiid oassi álbmogis lea čielgasit lassánan, de bálvalusfálaldat lea viidon eanemusat vuollái 67-jahkásaš ahkejoavkkuid guovdu.
De kommunale omsorgstjenestene er først og fremst til for mennesker med langvarige og sammensatte lidelser og alvorlig funksjonsnedsettelse.
Gielddaid fuolahusbálvalusat lágiduvvojit ovddimusat olbmuide, geain leat guhkes áiggi máŋggabealat váttut ja duođalaš doaibmahehttejumit.
Det stiller høye krav til kompetanse og mer tverrfaglighet.
Dat gáibidit alla gelbbolašvuođa ja eanet barggu fágarájáid rastá.
Samtidig er det grunn til å reise spørsmålet om terskelen for å få hjelp er hevet, slik at omsorgstjenestene kommer for seint inn og har gått på bekostning av tidlig innsats, forebyggende arbeid og rehabilitering (Brevik 2010).
Seammás berret guorahallat leago šaddan váddásut oažžut veahki, nu ahte olbmot ožžot fuolahanbálvalusaid maŋŋit dan sadjái ahte veahkki boađášii árra muttus, deattuhivččii ovddalgihtii eastadeami ja veajuiduhttima (Brevik 2010).
På lang sikt kan det vise seg å bli en dyr og lite bærekraftig løsning.
Guhkes áigodagas dat sáhttá leat divrras ja geahnohis čoavddus.
For kommunene blir det viktig å finne den rette balansen i forholdet mellom behandling og pleie på den ene siden og forebyggende arbeid, habilitering og rehabilitering på den andre siden.
Lea danin mávssolaš ahte gielddat gávnnahit rievttes balánssa nuppi dáfus dálkkodeami ja divššu ja nuppi dáfus ovddalgihtii eastadeami, návccaiduhttima ja veajuiduhttima gaskka.
Figur 3.5 Brutto driftsutgifter i faste 2000-priser for pleie og omsorg 1973–2010
Govus 3.5 Divššu ja fuolaheami brutto doaibmagolut fásta 2000-haddin 1973–2010
Merknad: Tallene inkluderer også HVPU fram til avviklingen i 1991.
Fuomášuhttin: HVPU logut leat mielde gitta dan heaittiheami rádjái 1991.
Brutto driftsutgifter til omsorgstjenestene har med et par mindre unntak hatt en relativt lineær økning, målt i faste kroner helt fra 1970-tallet.
Fuolahanbálvalusaid brutto doaibmagolut leat eanaš lassánan lineáralaččat, earret muhtin smávit spiehkastaga, mihtiduvvon kruvdnon, gitta 1970-logu rájes.
På 40 år er driftsutgiftene blitt femdoblet med en gjennomsnittlig årlig realvekst på 4,5 prosent, med unntak for perioden rundt 1990 og 2002–2005 (Borgan 2012).
40 jagis doaibmagolut leat lassánan lagabui viđageardásažžan, go jahkásaš reálabadjáneapmi lea leamaš 4,5 proseantta, earret 1990-logu álgomuttus ja 2002–2005 (Borgan 2012).
Figur 3.6 Andel årsverk i pleie- og omsorgssektoren i prosent, fordelt på institusjon og åpen omsorg 1987–2007
Govus 3.6 Dikšo- ja fuolahussuorggi jahkebarggut proseantan, juhkkojuvvon ásahussii ja rabas fuolaheapmái 1987–2007
Kilde: Brevik 2010, Norsk institutt for by- og regionforskning
Gáldu: Brevik 2010, Norgga gávpot- ja guovlodutkaninstituhtta
3.3.2 Fra institusjon til hjemmetjenester
3.3.2 Ásahusas ruovttubálvalusaide
I dag bruker kommunene mer ressurser på hjemmetjenester enn på sykehjem og institusjonsomsorg.
Gielddat geavahit dán áigge eanet resurssaid ruovttubálvalusaide go buhcciidsiiddaide ja ásahusfuolaheapmái.
For 40 år siden gikk derimot over 80 prosent av driftsutgiftene til alders- og sykehjem, mens knapt 20 prosent gikk til drift av hjemmetjenester, i hovedsak husmorvikar og hjemmehjelp.
40 jagi áigá geavahuvvui badjel 80 proseantta doaibmagoluin boarrásiid- ja buhcciidsiiddaide, ja vuollái 20 proseantta geavahuvvui ruovttubálvalusaid jođiheapmái, vuosttažettiin dálueamitsadjásaččaide ja ruovttuveahkkái.
Mens hele to tredeler av årsverkene i omsorgstjenestene var knyttet til institusjonsomsorg og bare en tredel til hjemmetjenester for 25 år siden, er forholdet nå endret slik at andelen årsverk er størst i hjemmetjenestene.
25 jagi dassái ledje olles guokte goalmmádasa fuolahanbálvalusa jahkebargguin ásahusfuolaheami oktavuođas ja dušše okta goalmmádas ruovttubálvalusaid oktavuođas. Dán áigge dilli lea rievdan, nu ahte eanemus jahkebarggut leat ruovttubálvalusain.
Denne utviklingen er resultat av reformarbeid, faglige og økonomiske vurderinger i kommunene og sterkere medvirkning fra brukerne i utforming av tjenestene.
Ovdáneapmái leat váikkuhan ođastusat, gielddaid fágalaš ja ruđalaš vihkkedallamat ja dat ahte geavaheaddjit leat nannoseappot beassan váikkuhit bálvalusaid hábmemii.
Gjennom sykehjemsreformen fikk kommunene ansvar både for hjemmetjenester og sykehjem, og måtte ta stilling til hvordan de skulle organisere tjenestene slik at de ga størst samlet effekt.
Buhcciidsiidaođastusa oktavuođas gielddat ožžo ovddasvástádusa sihke ruovttubálvalusain ja buhcciidsiiddain, ja fertejedje árvvoštallat mo lágidit bálvalusaid, nu ahte dain ožžot stuorámus vejolaš ávkki.
Dette førte til at det meste av veksten i omsorgstjenestene skjedde i hjemmetjenester i årene som fulgte.
Dan čuovvumuššan fuolahanbálvalusat viido lagamus jagiid ovddimusat ruovttubálvalusaid siskkobealde.
Så lenge sykehjemmene var fylkeskommunenes ansvar, var dette et tilbud som ikke medførte kostnader for kommunene.
Nu guhká go buhcciidsiiddat ledje fylkkagielddaid ovddasvástádussan, de fálaldathan ii mielddisbuktán goluid gielddaide.
Tydeligst kom avinstitusjonaliseringen til uttrykk i reformen for mennesker med utviklingshemning, der helsevernet for psykisk utviklingshemmede (HVPU) og HVPU-institusjonene ble nedlagt i løpet av perioden 1991–1995 og ansvar ble overført til de samme etater og virksomheter som den øvrige befolkning.
Ásahusaid hilgun boahtá čielgasepmosit ovdan doaibmahehttejuvvon olbmuid ođastusas, man olis psyhkalaččat doaibmahehttejuvvon olbmuid dearvvašvuođasuodjaleapmi (HVPU) ja HVPU-ásahusat heaittihuvvojedje 1991–1995 áigodagas ja ovddasvástádus sirdojuvvui seammáid etáhtaide ja doaimmaide, mat fuolahit álbmoga eará ássiinge.
Integrering, normalisering og deltakelse var sentrale prinsipper, når tidligere institusjonsbeboere flyttet i egne boliger og fikk tilrettelagt sitt helse- og omsorgstjenestetilbud.
Ovttaidahttin, normaliseren ja searvan ledje mávssolaš vuođđojurdagat, go ovddeš ásahusássit fárrejedje iežaset ásodagaide ja go sin várás heivehedje dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusfálaldaga.
Samtidig ble tilbudet til de som ikke tidligere hadde fått institusjonsplass rustet kraftig opp.
Seammás nannejedje čielgasit sin fálaldaga, geat eai lean ovdal ožžon ásahussaji.
De hadde krav på samme tjenestetilbud som tidligere institusjonsbeboere.
Sis lei seammá vuoigatvuohta oažžut bálvalusfálaldaga go sis geat ovdal orro ásahusain.
Det hadde også andre brukergrupper som fulgte i kjølvannet av denne reformen.
Nu lei maid eará geavaheaddjejoavkkuin, mat ožžo fálaldaga ođastusa maŋŋá.
Prosjektet Unge ut av institusjon og Opptrappingsplan for psykisk helse førte dette videre, og en del av den samme utviklingen ble fanget opp i regjeringens Demensplan 2015 og Nevroplan for mennesker med nevrologiske skader og lidelser.
Prošeakta Unge ut av institusjon ja Opptrappingsplan for psykisk helse jotkkii áššiin, ja oassi ovdáneamis ovdanbuktojuvvo ráđđehusa 2015 demeansaplánas ja Neuroplánas, mii ovddida daid olbmuid dili, geain leat neurologalaš váttut ja gillámušat.
Kommunene har ansvar for å sørge for nødvendige og forsvarlige tjenester som møter den enkeltes behov.
Gielddain lea ovddasvástádus fállat dárbbašlaš ja bealuštahtti bálvalusaid, mat gokčet olbmo dárbbuid.
Den enkelte kommune avgjør selv hvordan tjenestene skal organiseres ut fra lokale forhold og behov.
Gielda ieš mearrida mo lágida bálvalusaid, nu ahte dat heivejit báikkálaš diliide ja dárbbuide.
Som figur 3.7 viser er det store variasjoner i hvordan kommunene har organisert sine helse- og omsorgstjenester.
Nu mo govus 3.7 čájeha, de lágidit gielddat dearvvašvuođa- ja fuolahanbálvalusaideaset oalle máŋgga láhkai.
I 20 prosent av kommunene brukes under 40 prosent av omsorgstjenestenes netto driftsutgifter til institusjon, og mer enn 60 prosent på hjemmetjenester og institusjonsdrift.
20 proseantta gielddain geavahit vuollái 40 proseantta fuolahanbálvalusa netto doaibmagoluin ásahusaide, ja badjel 60 proseantta ruovttubálvalusaide ja ásahusaid jođiheapmái.
I ti av disse kommunene er institusjonsandelen under 20 prosent.
Logi dakkár gielddas ásahusaid oassi lea vuollái 20 proseantta.
På den andre siden bruker 15 prosent av kommunene over 60 prosent av utgiftene til institusjon, hvorav 11 kommuner har en institusjonsandel på 80 prosent eller mer.
Nuppi dáfus geavahit 15 proseantta gielddain badjel 60 proseantta goluin ásahussii, ja 11 gielddas lea ásahusa oassi 80 proseantta dahje eanet.
Nesten to tredeler av kommunene har imidlertid en institusjonsandel på 40–60 prosent, og landsgjennomsnittet var i 2011 på 46 prosent.
Lagabui guovtti goalmmádasas gielddain lea dattetge ásahusa oassi 40–60 proseantta, ja riikka gaskamearri lei 46 proseantta 2011.
Figur 3.7 Institusjonsdriftens andel av omsorgstjenestenes netto driftsutgifter i prosent i 2011, per kommune fordelt etter fylke.
Govus 3.7 Ásahusdoaimma oassi fuolahanbálvalusa netto doaibmagoluin proseantan 2011, gielddain ja fylkkain.
Prosent
Proseantta
Kilde: Statistisk sentralbyrå 2012
Gáldu: Statistihka guovddášdoaimmahat 2012
Noen kommuner har fortsatt valgt å satse på sykehjem og institusjonsdrift, andre kommuner satser på hjemmetjenester, dagaktivitetstilbud og omsorgsboliger.
Muhtin gielddat leat ain válljen bargat buhcciidsiiddaid ja ásahusaid jođiheami ovdii, muhtin gielddat barget fas ruovttubálvalusaid, beaiveaktivitehtafálaldagaid ja fuolahanásodagaid ovdii.
Dette avspeiles blant annet i at kostnadene for en sykehjemsplass varierer fra under en halv til over to mill. kroner per år på kommunenivå.
Dat vuhtto earret eará buhcciidsiidasaji goluin, mii gieldda dásis variere miljonbeali kruvnnos gitta badjel guovtti miljovnna kruvdnui jahkái.
Det er imidlertid det samlede tjenestetilbudet som er mest avgjørende for innbyggerne i den enkelte kommune.
Ollislaš bálvalusfálaldat dat lea dattetge mávssoleamos gieldda ássiide.
Undersøkelser kan likevel tyde på at kommuner som satser på hjemmetjenester, får mer ut av sine ressurser enn kommuner som i større grad satser på institusjonstilbud:
Guorahallamat vedjet dattetge čujuhit dan guvlui, ahte gielddat, mat áŋgiruššet ruovttubálvalusaid ovdii, ožžot stuorát ávkki resurssaineaset go gielddat, mat áŋgiruššet eanet ásahusfálaldaga ovdii:
«Hjemmetjenesteorientering framstår derfor som mer effektivt i den forstand at flere får et tilbud til mindre bruk av ressurser, og uten at det kan dokumenteres at tilbudet blir dårligere.
«Ruovttubálvalusaid geavaheamis orrot oažžumin stuorát ávkki dan láhkai, ahte eanebut ožžot fálaldaga unnit resurssaid geavahemiin, iige sáhte dokumenteret ahte fálaldat šattašii heajut.
» (Borge og Haraldsvik 2005)
» (Borge og Haraldsvik 2005)
3.3.3 Fra aldershjem til sykehjem og omsorgsboliger
3.3.3 Boarrásiidsiiddain buhcciidsiiddaide ja fuolahanásodagaide
Aldershjemmenes tid er forbi.
Boarrásiidsiiddaid áigi lea meattá.
Dermed er en epoke med røtter tilbake til tidligere tiders fattighus slutt.
Dan láhkai leat geargan áigodagain, mii vulggii johtui ovddeš áiggiid gefiidguovddážiin.
For 40 år siden var det flere aldershjemsplasser enn sykehjemsplasser.
40 jagi dassái ledje eanet boarrásiidsiidasajit go buhcciidsiidasajit.
Mens aldershjemsplassene er faset ut etter at kommunene overtok ansvaret for sykehjemmene, har tallet på sykehjemsplasser økt fra om lag 15 000 til 40 000 de siste 40 år.
Boarrásiidsiiddat leat dattetge heaittihuvvon dan maŋŋá go gielddat ožžo ovddasvástádusa buhcciidsiiddain, ja buhcciidsiiddaid sajit leat lassánan sullii 15 000 sajis gitta 40 000 sadjái maŋimuš 40 jagi.
Figur 3.8 Antall institusjonsplasser og beboere i bolig til omsorgsformål 1970–2011
Govus 3.8 Ásahussajit ja fuolahanásodagaid ássit 1970–2011
Merknader: Fra og med 2007 er data hentet fra IPLOS-registeret og lar seg ikke uten videre sammenligne med tidligere år.
Fuomášuhttimat: 2007 rájes dieđut leat vižžojuvvon IPLOS-registaris, iige daid sáhte njuolga buohtastahttit ovddit jagiid loguiguin.
Tall for beboere i boliger til pleie- og omsorgsformål før 2009 kan heller ikke direkte sammenlignes med tall etter 2009.
Maiddái dikšo- ja fuolahanásodagaid ássiidloguid ovdal 2009 eai sáhte njuolga buohtastahttit loguiguin, mat leat 2009 maŋŋá.
En del aldershjem er modernisert og bygd om til sykehjem.
Oassi boarrásiidsiiddain leat ođasmahttojuvvon ja rievdaduvvon buhcciidsiidan.
Mange aldershjem var imidlertid så uhensiktsmessige eller i så dårlig forfatning at de er skiftet ut.
Ollu boarrásiidsiiddat heivejedje dattetge doibmii nu funet dahje ledje nu gollan, ahte daid sadjái huksejedje ođđa.
Under Handlingsplan for eldreomsorgen ble de i stor grad erstattet med nye moderne omsorgsboliganlegg.
Boarrásiidfuolaheami doaibmaplána oktavuođas buhtadedje boares rusttegiid ođđa, ođđaáigásaš fuolahanásodatrusttegiiguin.
Et stort antall nye omsorgsboliger er også bygd i kommunene til yngre mennesker med behov for tilrettelagt bolig og tjenester.
Gielddain huksejedje maid ollu ođđa fuolahanásodagaid nuorabuidda, geat dárbbašedje heivehuvvon ásodaga ja bálvalusaid.
Over en tredel av beboerne i omsorgsboligene er under 67 år.
Badjel goalmmádas fuolahanásodagaid ássiin leat vuollái 67 jagi.
Av disse har halvparten en utviklingshemning mens den andre halvpart enten har psykiske og sosiale problemer eller langvarig funksjonsnedsettelse på grunn av somatiske sykdommer, ofte av nevrologisk karakter.
Bealis sis lea doaibmahehttejupmi ja nuppi bealis jogo psyhkalaš ja sosiála váttisvuođat dahje guhkes áiggi doaibmahehttejupmi somáhtalaš buohcuvuođa geažil, mii dávjá lea neurologalaš.
I de boligene som benyttes til beboere med behov for heldøgns tjenestetilbud er over halvparten under 67 år (Brevik 2010).
Ássiin, geat ásset ásodagain, mat geavahuvvojit birrajándora bálvalusfálaldagaide, lea badjel bealli vuollái 67 jagi (Brevik 2010).
Under Handlingsplan for eldreomsorgen ble eneromsreformen gjennomført, og halvparten av landets sykehjemsplasser enten nybygd eller fullmodernisert.
Boarrásiidfuolaheami doaibmaplána oktavuođas ollašuhtte ovttaolbmolanja ođastusa, ja bealli riikka buhcciidsiidasajiin huksejuvvui jogo ođasin dahje ođasmahttojuvvui ollásit.
Sykehjemmene er derfor bygd ut, fornyet og rustet opp, både bygningsmessig og i noen grad kompetansemessig til å møte de oppgaver sektoren nå står midt oppe i.
Buhcciidsiiddaid leat danin viiddidan, ođasmahttán ja buoridan, sihke viesuid ja muhtin muddui gelbbolašvuođa dáfus, vai dat heivejit suorggi dálá doaimmaide.
I møte med morgendagens utfordringer, er det imidlertid behov for å foreta tilpasninger og omstillinger til nye og utvidede oppgaver.
Go boahtteáiggi hástalusat bohciidit, de fertet dattetge heivehit ja nuppástuhttit ođđa ja viiddiduvvon doaimmaide.
Samhandlingsreformen innebærer at presset på heldøgns omsorgsplasser vil fortsette å øke, spesielt når det gjelder korttidsplasser for avlastning, rehabilitering, opptrening og øyeblikkelig hjelp.
Ovttasdoaibmanođastus mielddisbuktá, ahte dárbbašuvvojit ain ollu olles jándora fuolahansajit, erenoamážit oanehis áiggi sajit, mat geavahuvvojit duddemii, veajuiduhttimii, hárjehahttimii ja fáhkkaveahkkái.
Videre vil det være behov for å modernisere og fornye den bygningsmassen som ikke ble rustet opp under Handlingsplan for eldreomsorgen.
Viidáseappot fertešii heivehit ođđaáigásažžan ja ođasmahttit viesuid, mat eai divoduvvon boarrásiidfuolahusa doaibmaplána oktavuođas.
Dette bør gjøres før utbyggingstakten igjen må økes om ti år som følge av veksten i tallet på eldre over 80 år.
Dan berre dahkat ovdalgo huksenleavttu ferte fas bajidit logi jagi geahčen, go badjel 80-jahkásaš boarrásiid lohku badjána.
Demensplan 2015 slår også fast at sykehjem med store avdelinger og lange korridorer ikke fungerer godt for mennesker med demens og annen kognitiv svikt.
2015 demeansaplánas nannejuvvo maiddái, ahte buhcciidsiiddat, main leat stuorra ossodagat ja guhkes váccáhagat, eai heive olbmuide, geain lea demeansa ja eará kognitiiva váttut.
Ettersom 80 prosent av dagens sykehjemspasienter har en demenslidelse, er det derfor satt som krav i Husbankens tilskuddsordning at alle sykehjem og omsorgsboliger skal bygges som små tilrettelagte enheter, enten de organiseres i små avdelinger eller bofellesskap med få beboere.
Go jo 80 proseanttas dálá buhcciidsiiddadivššohasain lea demeansaváddu, de Viessobáŋkku doarjjaortnet gáibida, ahte buot buhcciidsiiddaid ja fuolahanásodagaid galgá hukset unna, heivehuvvon ovttadahkan, jogo nu ahte dat organiserejuvvojit unnit ossodahkan dahje ássansearvevuohtan, mas eai leat ollu ássit.
Det er derfor mye som tyder på at de mer tradisjonelle institusjonene er på vei ut og at framtida vil skape nye løsninger som tar med seg det beste fra både institusjons- og hjemmetjenestetradisjonen.
Ollu čujuha nappo dan guvlui, ahte árbevirolamos ásahusat jávket ja ahte boahtteáiggis šaddet ođđa čovdosat, main váldet várá sihke ásahusbálvalusa ja ruovttubálvalusa árbevieruid buoremus beliin.
Spørsmålet er hva som er de nye seniorgenerasjonenes ønsker og preferanser.
Maidson ođđa vuorrasiidbuolva sávvá ja mat leat sin preferánssat?
Vil de følge i de yngre brukergruppenes spor, eller beholde institusjonene slik de er i dag?
Čuvvotgo sii nuorat geavaheaddjejoavkkuid luottaid, vai háliiditgo sii doalahit ásahusaid dakkárin go dat dán áigge leat?
Det er stor variasjon i hva slags boformer kommunene benytter til mennesker med behov for heldøgns tjenestetilbud.
Gielddain fállet hui iešguđetlágan ássanvejolašvuođaid olbmuide, geat dárbbašit bálvalusfálaldaga olles jándora.
Figur 3.9 viser at de fire nordligste fylkene har høyest samlet heldøgns dekningsgrad (heldøgns omsorgsplasser i prosent av eldre 80 år og over), men mens Finnmark har høy sykehjemsdekning, har Nord-Trøndelag høy dekning av heldøgnsplasser i omsorgsboliger.
Govus 3.9 čájeha, ahte njealji davimus fylkkas lea stuorámus ollislaš ollesjándorbálvalusa gokčanproseanta (olles jándora fuolahansajit proseantan badjel 80-jahkásaččaid logus), muhto Finnmárkkus lea stuorámus buhcciidsiidagokčan, Davvi-Trøndelágas fas lágidit eanaš ollesjándorsajiid fuolahanásodagain.
I Østfold, Buskerud og Telemark er også omsorgsboligandelen høy, mens sykehjemsandelen er høyest i Oslo og Sør-Trøndelag, som foreløpig har svært få omsorgsboliger.
Østfoldas, Buskerudas ja Telemárkkus lea maid alla fuolahanásodagaid oassi, Oslos ja Mátta-Trøndelágas fas lea stuorámus oassi buhcciidsiiddain, go doppe eai leat vuos olus fuolahanásodagat.
Dekningsgraden for hele landet er 28 heldøgns omsorgsplasser i prosent av befolkningen 80 år og over, hvorav 18,5 plasser er i sykehjem.
Olles riikka lohku lea 28 ollesjándora fuolahansaji badjel 80-jahkásaš álbmoga proseantalohkun, ja dain leat 18,5 saji buhcciidsiiddain.
3.3.4 Fra hjemmehjelp og husmorvikar til hjemmesykepleie
3.3.4 Ruovttuveahkis ja dálueamitsadjásaččas ruovttubuohccedikšui
Tre av fire nye stillinger i omsorgstjenestene de siste 15–20 årene har kommet innenfor hjemmetjenestene, og det er i hovedsak hjemmesykepleietjenester som har vokst (Brevik 2010).
Golbma njealjádasa fuolahanbálvalusa ođđa virggiin maŋimuš 15–20 jagi leat ásahuvvon ruovttubálvalusaide, ja vuosttažettiin ruovttubuohccedikšobálvalusaide (Brevik 2010).
For 40 år siden utgjorde hjemmesykepleietjenestene bare ti prosent av de samlede hjemmetjenestene, som den gang i hovedsak besto av husmorvikarer og hjemmehjelpere.
40 jagi dassái ruovttubuohccedikšobálvalus lei dušše 10 proseantta ollislaš ruovttubálvalusain, maidda dalle gulle dálueamitsadjásaččat ja ruovttuveahkit.
Mens husmorvikartilbudet har forsvunnet og praktisk bistand de siste årene er holdt på om lag samme nivå, har hjemmesykepleietjenester hatt betydelig vekst og fått en sterk stilling i det samlede kommunale helse- og omsorgstilbudet.
Dálueamitsadjásaččat leat jávkan ja geavatlaš veahkki lea bisson sullii seammá dásis go ovdal, seammás go ruovttubuohccedikšobálvalusat leat viidon mealgat ja ožžon nana sajádaga gielddaid oppalaš dearvvašvuođa- ja fuolahanfálaldagas.
Denne utviklingen ses som uttrykk for at hjemmetjenestene er blitt mer medisinsk rettet (Romøren 2007) og prioriterer helse framfor sosiale tjenester (Helsedirektoratet 2010).
Ovdáneamis vuhtto, ahte ruovttubálvalusain leat bargagoahtán eanet medisiinnalaš barggu (Romøren 2007) ja vuoruhit dearvvašvuođa sosiála bálvalusaid ovddabeallái (Dearvvašvuođadirektoráhtta 2010).
Utfasingen av aldershjemmene og utbyggingen av sykehjemmene har samtidig bidratt til at medisinsk behandling og sykepleie har fått en langt mer sentral plass også i institusjonsomsorgen.
Boarrásiidsiiddaid heaittiheapmi ja buhcciidsiiddaid huksen lea seammás váikkuhan dasa, ahte medisiinnalaš dálkkodeapmi ja buohccedikšun leat ožžon ollu stuorát saji maiddái ásahusfuolahusas.
Samtidig har andre høgkoleutdannede faggrupper som vernepleiere, sosionomer, barnevernspedagoger og spesialpedagoger også blitt en del av hjemmetjenestetilbudet og økt sin andel av årsverkene i helse- og omsorgstjenesten.
Seammás leat eará allaskuvlaoahppan fágajoavkkut, nu mo suodjalandivššárat, sosionomat, mánáidsuodjaluspedagogat ja spesiálapedagogat maid šaddan ruovttubálvalusfálaldaga oassin ja lasihan jahkebargguideaset oasi dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusas.
Figur 3.9 Antall plasser i institusjon og heldøgnsbemannet bolig 2011 i prosent av innbyggere 80 år og over
Govus 3.9 Sajit ásahusas ja ollesjándorbálvalusa ásodagas 2011, proseantan badjel 80-jahkásaččaid logus