pere/sami_parallel huggingface dataset:
Ordningen med Brukerstyrt personlig assistanse (BPA) har uønskede variasjoner mellom kommuner når det gjelder tildeling av tjenesten, både i omfang og hvordan BPA sees i sammenheng med andre tjenester.
Ortnegis Iešstivrenvehkiin (BPA) leat eahpesávahahtti variašuvnnat gielddaid gaskkas, dan dáfus mii guoská mo bálvalus juhkkojuvvo, sihke man viidát ja mo BPA buohtastahtto eará bálvalusain.
Den gylne regel må etterleves
“Den gylne regel” ferte doahttaluvvot.
Ombudene mener at helsemyndighetene må stille strengere krav til sykehusene for å nå målet om at psykisk helse og rusbehandling skal ha høyere vekst enn somatikken.
Áittardeaddjit oaivvildit ahte dearvvasvuođaeiseválddit fertejit eanet gáibidit buohcciviesuin olahan dihte mihttu ahte psyhkalaš dearvvašvuohta ja gárrendilledikšu galgá eanet ovdánit go somatihkka.
Mange pasienter som tilbys poliklinisk behandling, uttrykker at de i større grad ønsker seg ro og en seng som del av tilbudet.
Ollu pasieanttat geaidda fállo dikšu poliklinihkas, muitalit ahte sii baicce háliidivčče ráfi ja seaŋgga oassin fálaldagas.
Tannhelse er også helse
Bátnedearvvašvuohta lea maid dearvvašvuohta.
Som hovedregel må voksne selv dekke sine utgifter til tannbehandling, men tannhelsetjenesteloven hjemler unntak knyttet til enkelte diagnoser.
Váldonjuolggadussan lea ahte rávisolbmot fertejit ieža gokčat iežaset goluid bátnedikšui, muhto bátnedearvvašvuođabálvaluslágas lea láhkavuođđu mii dahká vejolažžan spiehkastit das jus leat dihto diagnosat.
Rusavhengighet er ikke en av disse.
Gárrenávnnassorjjasvuohta ii leat okta dain.
Erfaringen er fortsatt at mange rusavhengige har dårlig tannhelse.
Vásáhus lea ahte máŋggas geain lea gárrenávnnassorjjasvuohta lea heajos bátnedearvvašvuohta.
Ombudene erfarer at institusjonsoppholdene blir kortere og kortere.
Áittardeaddjit vásihit ahte orrumat ásahusain otnot ja otnot.
Ny time i hånda
Ođđa diibmu gihtii.
Mange henvendelser til ombudene dreier seg om alminnelig omsorg og folkeskikk.
Váldo máŋgii oktavuohta áittardeddjiiguin áššiiguin mat leat dábálaš ovddasmorraša ja olmmošvieru birra.
Lang saksbehandling truer rettsikkerheten og pasientsikkerheten.
Guhkes áššemeannudanáigi áitá riektesihkkarvuođa ja pasieantasihkkarvuođa.
I dag er saksbehandlingstiden svært lang både hos de fleste Fylkesmennene og i Statens helsetilsyn.
Dál lea hui guhkes áššemeannudanáigi sihke eanaš fylkkamánniin ja Stáhta dearvvašvuođabearráigeahčus.
Pasient- og brukerombudene etterlyser et større politisk engasjement for å sikre at tilsynsmyndighetene har tilstrekkelig ressurser til å gi forsvarlig oppfølging av klager og brudd på rettigheter i helse- og omsorgs lovgivningen.
Pasieanta- ja geavaheddjiidáittardeaddjit ohcalit stuorát politihkalaš beroštumi sihkkarastit ahte bearráigeahččaneiseválddiin leat doarvái resurssat addit dohkálaš čuovvoleami go vuoigatvuođat dearvvašvuođa- ja fuolahuslágain leat rihkkojuvvon.
Jakten på flere barnehagelærere fortsetter - regjeringen.no
Ohcamin eanet mánáidgárdeoahpaheddjiid - regjeringen.no
Kunnskapsdepartementet lanserer i dag rekrutteringskampanjen Verdens fineste stilling ledig.
Áŋgiruššama namma lea “ Oza máilmmi fiidnámus virgái ” (verdens fineste stilling ledig) ja dál álggahuvvo áŋgiruššama goalmmát jahki.
– Målet med kampanjen er å få flere kvalifiserte søkere til barnehagelærerutdanningen og å heve statusen til det å arbeide i barnehage, sier kunnskapsminister Torbjørn Røe Isaksen.
Áŋgiruššama ulbmil lea oažžut eanet gelbbolaš ohcciid mánáidgárdeoahpaheaddjeohppui ja loktet mánáidgárdebarggu stáhtusa, máhttoministtar Torbjørn Røe Isaksen muitala.
Med årets kampanje vil vi løfte fram den mangfoldige hverdagen i barnehagen og knuse myten om at barnehagen bare handler om lek og barnepass.
Dán jagi áŋgiruššamiin áigot čalmmustahttit mánáidgárddi máŋggabealat eallima ja fuopmášuhttit olbmuide, ahte mánáidgárddis lea earáge, go duhkoraddan ja mánnáoaidnin.
Vi ønsker å vise hvor viktig barnehagen og barnehagelærerens kompetanse er for barns læring og utvikling.
Mii háliidit čájehit man mávssolaš mánáidgárddi ja mánáidgárdeoahpaheaddji gelbbolašvuohta lea mánáid oahppamii ja ovdáneapmái.
I år deltar barnehagene og barnehagebarna aktivt i kampanjen for å formidle den viktige jobben barnehagelærerne gjør.
Dán jagi servet mánáidgárddit ja mánáidgárdemánát aktiivvalaččat áŋgiruššamii ja leat mielde gaskkusteamen man mávssolaš barggu mánáidgárdeoahpaheaddjit barget.
Kampanjen ble lansert på Ullern videregående skole, der barnehagebarn overleverte avisen ” Barnas hverdagsliv ” til avgangselever ved skolen.
Áŋgiruššama čalmmustahtte Ullern joatkkaskuvllas, gos mánáidgárdemánát geigejedje áviissa ” Barnas hverdagsliv ” skuvlla maŋimuš jagi ohppiide.
Barnehager fra hele landet har bidratt til avisens innhold.
Mánáidgárddit miehtá riikka leat doaimmahan sisdoalu áviisii.
Det pedagogiske arbeidet i barnehagen vises gjennom gode eksempler.
Mánáidgárddi pedagogalaš bargu čájehuvvo buriid ovdamearkkaiguin.
I hele landet vil det i regi av GLØD-nettverkene bli arrangert tilsvarende møter mellom barnehagebarn og avgangselever ved videregående skoler.
Olles riikkas leat GLØD-fierpmádagaid olis lágidan sullasaš deaivvademiid mánáidgárdemánáide ja joatkkaskuvllaid maŋimuš luohkáid ohppiide.
- Disse møtene vil vise at barnehagen er et spennende og givende sted å jobbe.
- Deaivvademiiguin leat háliidan čájehit, ahte mánáidgárdi lea gelddolaš ja geasuheaddji bargosadji.
Jeg håper at mange vil søke barnehagelærerutdanningen, sier kunnskapsministeren.
Sávan, ahte ollugat ozašedje mánáidgárdeoahpaheaddjeohppui, máhttoministtar dadjala.
– Vi trenger flere gode barnehagelærere for å gi barna et barnehagetilbud av god kvalitet.
– Mii dárbbašit eanet čeahpes mánáidgárdeoahpaheddjiid, nu ahte mánát ožžot mánáidgárdefálaldaga, mas lea buorre dássi.
Avisen er bare ett av flere elementer i årets kampanje.
Áviisa lea dušše oassi dán jagi áŋgiruššamis.
Den inneholder også en blogg hvor ulike aktører i og utenfor sektoren vil blogge om barnehagen, yrket og utdanningen gjennom kampanjeperioden.
Dán jagi ráhkadit maiddái blokka, mas suorgái gullevaš aktevrrat ja suorggi olggobeale aktevrrat bloggejit mánáidgárddi, fidnu ja oahpu birra áŋgiruššanáigodagas.
Barnas reklamefilm skal spres på sosiale medier og lede unge utdanningssøkende inn til nettsiden Verdensfinestestillingledig.no der de får mer informasjon om utdanningen og yrket.
Mánáid máinnusfilbma juhkkojuvvo sosiála mediaid bokte ja dainna hástalit nuoraid, geat áigot ohcat oahpu, neahttasiidui Verdensfinestestillingledig.no gos muitaluvvo eanet oahpu ja fidnu birra.
Skole i Karasjok og Beaivvášgieddi
Skuvla Kárášjogas ja Beaivvášgiettis
Fortalt til Janna Balto
Muitaluvvon Janna Baltoi
Tvillingene Mary Laila Rasmus (Jánssa Máret Mary Láilá) og Helga Sofie Sollien (Jánssa Máret Helga Sofe) er født i juli 1932 på Ravnastua.
Jumeš guovttos Jánssa Máret Mary Láilá (Mary Laila Rasmus) ja Jánssa Máret Helga Sofe (Helga Sofie Sollien) leaba riegádan suoidnemánus 1932 Gárdinis.
De bodde på Ravnastua og gikk på skole i Karasjok sentrum fram til evakueringa.
Soai oruiga Gárdinis ja vácciiga skuvlla Kárášjoga márkanbáikkis dassá evakuerenáigi álggii.
Etter det flytta de til Beaivvášgieddi og fortsatte skolegangen der fram til Den samiske folkehøgskolen starta opp.
Dan maŋŋel sii fárrejedje Beaivvášgieddái gos jotkkiiga skuvlla dassá Sámi álbmotallaskuvlii (DSF) álggiiga.
Her forteller de litt om hvordan de hadde det under grunnskolegangen.
Muitaleaba veahá dan skuvlla dili birra mii sudnos lei vuođđoskuvllas.
Intervjuer Janna Hagelin Balto er født i Karasjok november 1983, og bor der.
Jearahalli Janna Hagelin Balto lea riegádan skábmamánus 1983 Kárášjogas ja ássá doppe.
Janna Balto (Foto utlånt av Janna Balto)
Janna Balto (Govva luoikan Janna Balto)
De begynte på skolen høsten 1939 da de var sju år gamle. Det var tre mil å gå fra Ravnastua til skolen i Karasjok sentrum.
Soai álggiiga skuvlii čakčat 1939 go leigga čieža jagi boarrásat, sudnos lei golbma miilla vázzit Gárdinis Kárášjoga márkanii gos skuvlla lei.
De hadde en storesøster som pleide å gå sammen med dem til besteforeldrene deres i sentrum, hvor tvillingsøstrene skulle bo mens de gikk på skolen.
Sudno boarrásat oabbá láve sudno mieđuštit márkanii áhkus ja ádjás lusa gos galggaiga orrut dan botta go skuvla lei.
Skolen varte tre måneder om gangen.
Skuvla bisti golbma mánu ain hávális.
Det var til stor økonomisk hjelpe for besteforeldrene å ha barnebarna boende der, for de som tok inn skoleelever, fikk økonomisk støtte til det.
Áhkkui ja áddjái lei stuorra veahkki ruđalaččat ahte soai oruiga doppe, go dalle lávejedje oažžut vehá skuvllaruđa sii geat válde ohppiid orrut iežaset lusa.
Når de begynte i første klasse på skolen hadde de en lærerinne som de kalte «frøken Mørk».
Go sii álge skuvlii vuosttaš luohkkái lei sis oahpaheaddji gean gohčodedje «frøken Mørk».
De gikk i en klasse hvor det var omtrent førti elever tilsammen. Noen av dem var åtte eller kanskje ni år før de begynte i første klasse.
Sis lei luohkká gos ledje sullii njealljelogi oahppi oktiibuot ja muhtimat ledje gávcci ja kánske ovcci jagi ovdal go álge vuosttaš luohkkái.
«Frøken Mørk» var rivgu og hun snakka bare norsk.
«Frøken Mørk» lei rivgu ja son beare hálai dárogiela.
Det var ingen i klassen som forsto hva hun sa og hva hun fortalte, enkelte hadde bare lært å hilse god dag og god kveld.
Luohkás ii lean ii oktage gii áddii maid son hálai ja muitalii, muhtimat ledje dušše oahppan buorre beaivvi ja buorre eahkeda rávkat.
Hver morgen når de kom, startet dagen med en kristen andakt og en salme som de sang før undervisninga starta opp.
Juohke iđida go bohte lei vuos risttalaš logaldallan ja sálbma maid sii lávlo ovdal go álggahedje oahpahusa.
Første skoledag fikk alle en bok som de kalte 1, regnebok, noe å skrive på, blyant og viskelær.
Vuosttaš skuvlabeaivvi sii buohkat ožžo «áppes»-girjji [1], rehkenastingirjji, juoga masa čállit, bliántta ja sihkkungummi.
Leksene de fikk kunne de ikke gjøre, for bestemor kunne ikke hjelpe dem, og bestefar som forsto litt norsk, hadde ikke tid til å hjelpe dem fordi det var så mye annet arbeid.
Bihtát maid oaččuiga eai šaddan dahkkot go áhkku ii máhttán ja áddjá gii vehá áddii dárogiela ii astan veahkehit go ledje nu ollu eará barggut.
De ble straffet
Ráŋggáštuvvojedje
De ble straffet hvis de ikke hadde lest og øvd på leksene sine.
Sii ráŋggáštuvvojedje jus eai lean lohkan ja hárjehallan bihtáid.
Læreren satte dem i ovnskroken hvor det var så varmt og trangt at de slett ikke hadde lyst til å komme dit en gang til, men det var likevel ikke så lett å huske leksene.
Oahpaheaddji bijai sin čuožžut liegga uvdnagurrii ovtta čihkii gos lei nu báhkas ja gárži ahte gal nuppes ii lean gal šat miella dohko, muhto ii lean álo nu álki muitit dan.
Hvis de snakka samisk seg imellom når de var ute og lekte, eller inne i klasserommet, fikk de både ørefik og tre slag over fingrene med pekestokken, og det var veldig vondt når den sinte læreren slo barna på fingrene.
Jus sámástedje gaskaneaset go ledje olgun stoahkamin dahje luohkkálanjas de oahpaheaddji runddii beallji duohken sisa pultta lusa ja huškkui suorpmaid golmma geardde dainna čujonasain (soabbi mainna čujuhii távvala go oahpahii sin), ja dat han gal lei jo nu bávččas go suhttan oahpaheaddji máná suorpmaid hušku.
De fikk også straff hvis de mista noen av skolesakene som de hadde fått.
Jos sii láhppe maidige skuvlla diŋggaid maid ledje ožžon skuvllas de maid oahpaheaddji ráŋggáštii sin.
Det var heller ikke lov til å forstyrre andre eller plage andre, da ble man også satt i den varme ovnskroken, eller man ble slått over fingrene.
Ii lean lohpi earáige muosehuhttit dahje givssidit, dalle maid biddjui dan báhkka čihkii čuožžut dahje suorpmaide huškojuvvui.
Fra andre til fjerde klasse
Nuppis gitta njealját luohkkái
Fra og med andre klasse ble elevene delt mer opp.
Nuppi luohká rájes sirrejedje vehá daid ohppiid.
De som hadde arbeida bra og lært seg litt norsk, fikk komme i en egen klasse hvor det var et ektepar som underviste. Det var bedre å være der, man lærte mer, og ble ikke straffet.
Sii geat ledje bures bargan ja oahppan vehá dárogiela besse sierra luohkkái gos lei okta almmái ja su eamit geat oahpaheigga, lei buoret dilli doppe gos ohppe eambbo eaige ráŋggáštuvvon.
Men Mary Laila og Helga Sofie fikk ikke gå i den klassen, for de hadde ikke lært norsk.
Muhto soai gal eaba beassan dohko go eaba lean oahppan dárogiela.
Da de begynte i andre og tredje klasse fikk de også historiebok, geografibok, katekisme og skjønnskriftbok.
Go nuppi ja goalmmát luohkkái álggiiga de oaččuiga maid historjágirjji, geografiijagirjji, Katekismusa ja «skjønnskrift» girjii.
Læreren hadde alt skrevet i skjønnskriftboka, og så skulle elevene skrive akkurat etter de strekene som læreren hadde laget.
Dán skjønnskrift-girjji lei oahpaheaddji gárvvisin čállán ja sii galge čállit juste daid sárgáid mielde maid oahpaheaddji lei jo čállán.
De viste boka til læreren, og hvis de ikke hadde skrevet nøyaktig etter lærerens streker, måtte de gjøre det på nytt.
Sii galge čájehit dan ja jos eai lean deaivan juste sárgái mielde čállit de galge fas ođđasit čállit.
De forsto aldri hva det var som var skrevet i denne skjønnskriftboka, og læreren leste heller ikke høyt hva det var som sto der.
Eaba soai ádden goassige maid soai čáliiga ja oahpaheaddji maid ii lohkan jitnosit dan mii doppe čuoččui.
De måtte også ta badstu på skolen to ganger i måneden. Barna ble skurt nesten til blods.
Skuvllas lei maid bággu guktii mánus sávnnodit, doppe skuvrejedje mánáid masá varrii.
Det kom også en sykepleier dit og greide håret deres for å se om de hadde lus, hun vaska håret deres med en sterktluktende olje som svidde og gjorde vondt.
Buohccidivššár maid finai dalle čohkumin sin oivviid, geahččan dihte leat go dihkit sis ja basai vuovttaid dakkár garra oljjuin mii nu hilaštii ja bávččagii.
Mens de gikk på skolen i Karasjok var det krig, så de ble sendt hjem flere ganger i midten av en skoletur fordi tyskerne kom for å bo på skolen.
Dán áiggi go leigga Kárášjogas skuvllas lei maid soahti nu ahte soai sáddejuvvuiga ruoktot máŋgii ovtta skuvlaáigodagas, go duiskalaččat bohte ja áigo orrut skuvllas.
De var på skolen bare kort tid, omtrent to uker, også ble de sendt hjem igjen fordi tyskerne kom.
Sii ledje skuvllas oanehis áigge sullii guokte vahkku ja fas sáddejuvvojedje ruoktot go duiskalaččat ledje jođus.
Under evakueringa flytta familien fra Ravnastua til Beaivvášgieddi, og da fikk Mary Laila og Helga Sofie begynne på skolen der.
Beaivvášgietti skuvla Evakueren áigge fárrii bearaš Gárdinis Beaivvášgieddái ja dalle soai beasaiga dohko álgit skuvlii.
Men skolehverdagen endra seg ikke med det.
Muhto skuvlla dilli gal ii earáhuvvan gal dainna.
Det ble kanskje ennå verre, for nå var alle klassene samla på ett sted, og læreren, Kåre Nordland, hadde ikke tid til å hjelpe de større elevene som hadde blitt hengende etter med skolearbeidet.
Šattai ain vearrát dilli gánske, dál ledje buot luohkát ovtta sajis ja oahpaheaddji Kåre Nordland gii doppe lei oahpaheaddjin ii astan veahkehit šat sin geat ledje boarrásat ja bázahallan skuvlabargguin.
Han prioriterte å hjelpe første- og andreklasseelevene, så de større barna som ikke hadde lært norsk og ikke kunne noe, hadde ikke lenger noen nytte av skolegangen.
Son vuoruhii veahkehit vuosttaš ja nuppi luohká oahppi, nu ahte boarrásat mánát geat eai lean oahppan dárogiela eaige máhttán maidige eai atnán šat ávkki skuvllas.
Hjemme hadde de ei mor som kunne snakke litt norsk, og hun ville forstått norsk, men hun hadde ikke tid til å hjelpe dem med leksene fordi det var så mye annet arbeid man måtte gjøre for å komme gjennom hverdagen, og de måtte også selv hjelpe foreldrene med det daglige arbeidet.
Ruovttus gos sudno eadni máhtii vehá dárostit ja livččii ádden dárogiela, ii son astan veahkehit bihtáiguin go dan áiggi ledje nu ollu eará barggut maid fertii dahkat vai birgejit beaivválaččat, ja ieža maid fertiiga veahkehit váhnemiid bargguiguin.
På Beaivvášgieddi var det også søndagsskole som prestefrua Margarethe Wiig ledet. Der skulle de vite hva de hadde lest og hørt, men det visste de jo ikke, for de forsto jo ikke hva de leste.
Beaivvášgiettis lei maiddái sotnabeaiveskuvla gos báhpa eamit Margarethe Wiig oahpahii sin, doppe sii galge diehtit maid sii leat lohkan ja gullan, muhto eai diehtán go eai ádden maid sii lohke.
Det de to husker veldig godt er da de skulle feire 17. mai, de skulle samles og være glade og gå i tog.
Dan maid muitiba hui bures lea go galge ávvudit miessemánu 17. beaivvi. Sii galge čoahkkanit illudit ja vázzit toga.
Læreren fortalte hvorfor de skulle gå i tog, og hvorfor man skulle feire denne dagen.
Oahpaheaddji muitalii manin sii galge vázzit toga ja manin dán beaivvi ávvudit.
Mora deres var der og tolket det læreren sa om denne dagen, og de fikk boller og kakao. Det at de fikk tolking var veldig bra, og derfor husker de hva de hørte den dagen.
Sudno eadni lei das ja dulkui sudnuide maid oahpaheaddji muitalii dan beaivvi birra, sii ožžo bolláid ja kakáo, ja dat ahte dat dulkojuvvui lei hui buorre ja muitiba maid dan maid dalle gulaiga.
Konfirmasjonsskolen var også på Beaivvášgieddi. Den varte i fire måneder, og når de var ferdige med den, var de også ferdige på skolen.
Konfirmašuvdnaskuvla mii lei maid Beaivvášgiettis bisttii njeallje mánu ja go dan vel gearggai de lei geargan skuvllas.
Der skulle man lære bibelvers utenat. Hvis man ikke kunne dem utenat ble man tatt ut av skolen, og så måtte man prøve på nytt neste år.
Doppe galggai oahppat biibbalvearssaid ja máhttit dan bajiloaivvi, ja jus ii máhttán dan de biddjui eret skuvllas ja fertii ođđasit geahččalit nuppi jagi fas.
Det var både trist og pinlig, for denne undervisninga var også bare på norsk, og det var så fælt, for de forsto ikke språket, og da forsto de jo ikke hva de hadde lest og lært.
Dat gal lei stuorra váivi ja heahpat. Dát oahpahus manai maid dárogillii ja lei hui váivi go ii máhttán giela iige ádden maid lei lohkan ja oahppan.
De leste og leste for at de skulle huske hvordan de skulle si fram teksten.
Soai logaiga ja logaiga vai muitiba mo galggai lohkat dan teavstta.
Da de ble ferdige på skolen, flytta de til Karasjok sentrum og begynte på DSF.
Go gearggaiga skuvllas de fárriiga Kárášjoga márkanbáikái ja álggiiga Sámi álbmotallaskuvlii (DSF).
Der lærte de litt norsk, for der var det flere hjelpere som tolket og forklarte hva de leste, slik at de lærte noe.
Doppe oahpaiga vehá dárogiela go doppe ledje eambbo veahkit geat dulkojedje ja muitaledje maid sii lohket vai oahppaba.
Og så fikk de venner som de samarbeida med, og slik lærte de.
Ja oaččuiga skihpáriid geaiguin ovttas barge ja ohppe.
Det var Samemisjonen som eide DSF.
Sámi álbmotallaskuvlla eaiggádii Sámemiššuvdna.
Det var samisktalende folk der, så der var det lettere å lære norsk, for der kunne de tolke når søstrene ikke forsto det de leste.
Doppe ledje olbmot geat hálle sámegiela, nu ahte doppe lei álkit oahppat dárogiela go doppe sáhtte dulkostit go eaba ádden maid lohkaba.
De minnes nå den tunge tida som de gjennomlevde da.
Muittašeaba dál dan losses áiggi mii lei dalle.
Være borte hjemmefra i månedsvis, lengte hjem til mamma, søstre og brødre.
Ruovttus jávkat mánnoviissaid, áibbašeigga ruoktot eatniska, oappáideaskka ja vieljaideaskka lusa.
De forsto ikke språket og de lærte ingenting i løpet av skoletida.
Giela eaba ádden ja eabage oahppan maidige skuvlaáigodagas.
Enkelte tekster har brent seg fast i minnet fordi de leste dem om og om igjen hver dag.
Leat teavsttat mat leat báhcán muitui go leaba dalle juohke beaivvi lohkan dan seamma ja seamma.
Hvordan ville det vært nå, hvis sjuårige barn skulle vært borte fra sin egen mor mange måneder i strekk?
Mo son dál livčče jus mánát čiežajahkásažžan galggašedje jávkat eatnis eret máŋggaid mánuid háválassii?
Det må ha vært en veldig trist og tung tid den gangen da fornorskninga var så hard.
Ferte gal leamaš ahkit ja losses áigi go dat dáruiduhttin lei nie garas.
Du forstår ikke språket, du aner ikke hva læreren sier og underviser.
It ádde giela, it dieđe maid oahpaheaddji lohká ja oahpaha.
Men likevel må du sitte stille og lytte og prøve å forstå.
Muhto fertet gal čohkkát jaska ja guldalit ja geahččalit áddet.
Du får ikke snakke ditt eget språk som du kan godt, samisk skal ikke høres i skoletida.
It oaččo hállat iežat eatnigiela maid hálddašat bures, ii oaččo gullat sámegiela skuvlaáigodagas.
sammendrag
čoahkkáigeassu
Bakgrunn: I samsvar med helsepolitiske føringer bor de fleste personer med demenssykdom hjemme.
Duogáš: Dearvvašvuođapolitihkalaš láidestusaid vuođul eanaš olbmot, geain lea demeansadávda, orrot ruovttus.
Personer med demens kan ha betydelige omsorgsbehov, og uformell omsorg fra pårørende utgjør størstedelen av hjelpen som gis.
Olbmuin, geain lea demeansa, sáhttet leat mearkkašahtti fuolahusdárbbut, ja eahpeformála fuolaheapmi maid oapmahaččat dahket lea stuorámus oassi veahkis mii addo.
En rekke kommunale helse- og omsorgstjenester er tilgjengelig for hjemmeboende personer med demens, men forskning viser at tjenestene blir forholdsvis lite brukt.
Ollu suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusat leat olámuttus olbmuide geain lea demeansa ja geat orrot ruovttus, muhto dutkan čájeha ahte dát bálvalusat geavahuvvojit oalle unnán.
Kunnskap om faktorer som påvirker bruk og ikke-bruk av kommunale helse- og omsorgstjenester er nødvendig for å sikre at personer med demens og pårørende får tilstrekkelig støtte og for å hindre utilsiktet variasjon i tjenestebruk.
Diehtu beliid birra mat váikkuhit dasa ahte suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusat geavahuvvojit dahje eai geavahuvvo, lea dehálaš go galgá sihkkaruššat ahte olbmot geain lea demeansa ja sin oapmahaččat ožžot doarvái doarjaga, ja go galgá eastadit sávakeahtes variašuvnna bálvalusaid geavaheamis.
I tillegg er det behov for validerte kartleggingsinstrument som kan brukes for å tilrettelegge helse- og omsorgstjenester som også samsvarer med pårørendes behov.
Dasa lassin lea dárbu valideret kártenreaiddu maid sáhttá geavahit go galgá fállat dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid mat maiddái vástidit oapmahaččaid dárbbuide.
Formål: Formålene med studien var 1) å undersøke pårørendes rapportering av bruk og ikkebruk av kommunale helse- og omsorgstjenester i familier der en eldre (65+ år), hjemmeboende person har demenssykdom, samt 2) å tilpasse og validere en norsk versjon av Carers of Older People in Europe (COPE) Indeks som er et kartleggingsinstrument for å fange opp pårørende som har behov for hjelp og støtte.
Ulbmil: Dán iskkadeami ulbmil lei iskat mo oapmahaččat raporterejit ahte sii geavahit dahje eai geavat suohkana dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid bearrašiin gos lea vuoras olmmoš geas lea demeansadávda ja gii orru iežas ruovttus, ja heivehit ja valideret Carers of Older People in Europe (COPE) Indeks dárogielat veršuvnna, mii lea kártenreaidu mii galgá fuomášit oapmahaččaid geat dárbbašit veahki ja doarjaga.
Et sentralt aspekt ved studien var å belyse bruk av kommunale helse- og omsorgstjenester i henhold til pårørendes estimerte behov.
Guovddáš oassi iskkadeamis lei čuvgehit suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid geavaheami go buohtastahttá oapmahaččaid estimerejuvvon dárbbuiguin.
Metode: Studien ble designet som en tverrsnittsundersøkelse, og et spørreskjema ble sendt til pårørende til eldre, hjemmeboende personer med demenssykdom i Nord Norge i perioden april til november 2016.
Metoda: Iskkadeapmi hábmejuvvui rastáčuohpahatguorahallamin, ja jearahallanskovvi sáddejuvvui áigodagas cuoŋománus gitta skábmamánnui 2016 sidjiide geat leat oapmahaččat vuoras olbmuide geain lea demeansadávda ja geat orrot iežaset ruovttus Davvi-Norggas.
Totalt oppfylte 788 pårørende inklusjonskriteriene.
Oktiibuot 788 oapmahačča devde inklušuvdnagáibádusaid.
Det endelige utvalget besto av 430 pårørende, noe som utgjorde en svarandel på 54.6%.
Loahpalaš válljenmunis ledje 430 oapmahačča, mii dagai ahte vástidanoassi lei 54.6%.
Vi undersøke begrepsvaliditeten til den norske versjonen av COPE Indeks med eksplorerende og konfirmerende faktoranalyse.
Mii iskkaimet COPE Indeks dárogielat veršuvnna doabavaliditehta eksplorerejeaddji ja konfirmerejeaddji fáktoranalysain.
I tillegg undersøkte vi instrumentets kriterievaliditet og reliabilitet (Artikkel I).
Dasa lassin iskkaimet reaiddu kriteriavaliditehta ja reliabilitehta (Artihkal I).
Prediktorer for bruk av kommunale helse- og omsorgstjenester ble undersøkt med bivariate korrelasjonsanalyser, multiple regresjonsanalyser og Poisson regresjonsanalyser (Artikkel II).
Prediktorat suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid geavaheapmái iskojuvvojedje bivariáhta korrelašuvdnaanalysaiguin, multippel regrešuvdnaanalysaiguin ja Poisson regrešuvdnaanalysaiguin (Artihkal II).
Ikke-bruk av tjenester ble undersøkt med både kvantitative og kvalitative analyser.
Dat ahte bálvalusat eai geavahuvvon iskojuvvui sihke kvantitatiiva ja kvalitatiiva analysaiguin.
Først undersøkte vi prediktorer for pårørendes kjennskap til ubrukte tjenester med bivariate korrelasjonsanalyser og multinomial regresjonsanalyse.
Álggos iskkaimet prediktoraid oapmahaččaid diđolašvuhtii ii-geavahuvvon bálvalusaide bivariáhta korrelašuvdnaanalysaiguin ja multinomiála regrešuvdnaanalysain.
Deretter undersøkte vi årsaker til at tjenester ikke ble brukt med tematisk tekstanalyse av et åpent spørsmål.
Dasto iskkaimet sivaid manne bálvalusat eai geavahuvvon ja dan dagaimet rabas gažaldagaid temáhtalaš teakstaanalysain.
Resultater: De psykometriske egenskapene til den norske versjonen av COPE Indeks var gode.
Bohtosat: Cope Indeks dárogielat veršuvnna psykometralaš iešvuođat ledje buorit.
Begrepsvaliditet, evaluert med faktoranalyser, bekreftet en tre-faktor modell som også tidligere er rapportert: 1) negativ virkning av å gi omsorg, 2) positiv verdi av å gi omsorg og 3) kvalitet på støtte.
Doabavaliditehta, mii evaluerejuvvui fáktoranalysain, nannii golbma-fáktor modealla mii maiddái ovdal lea raporterejuvvon: 1) negatiiva čuovvumuš fuolahusa addimis, 2) positiiva árvu fuolahusa addimis ja 3) doarjaga kvalitehta.
Dessuten bekreftet en andreordens faktoranalyse at de tre primære faktorene kunne valid summeres i en total «virkning av å gi omsorg» skår (Artikkel I).
Dasa lassin nannii nuppivuoru fáktoranalysa ahte dán golbma vuođđofáktora validalaččat sáhttá bidjat oktii totála «fuolahusa addima váikkuhus» boađusin (Artihkal I).
Resultatene viste at flertallet av personene med demens brukte hjemmebaserte tjenester, mens avlastningstjenester ble begrenset brukt.
Bohtosat čájehedje ahte eanetlohku olbmuin geain lea demeansa, geavahedje ruovttuvuođđuduvvon bálvalusaid, ja helpenbálvalusat geavahuvvojedje dušše muhtun muddui.
Noen variasjoner i tjenestebruk var utilsiktet, for eksempel at pårørende med høyere utdanning rapporterte bruk av flere tjenester enn pårørende med lavt utdanningsnivå og at personer med demens som bodde i rurale områder brukte færre tjenester enn de som bodde i urbane områder.
Muhtun variašuvnnat bálvalusaid geavaheamis ledje sávakeahttá, ovdamearkka dihte ahte oapmahaččat geain lea alla oahppu raporterejedje ahte geavahedje eanet bálvalusaid go oapmahaččat geain lea vuollegis oahppodássi, ja ahte olbmot geain lea demeansa ja orro boaittobeale guovlluin geavahedje unnit bálvalusaid go sii geat orro urbána guovlluin.
I tillegg var de fleste faktorene som gjenspeilet pårørendes behov for tjenester (blant annet COPE Indeks) ikke assosiert med tjenestebruk (Artikkel II).
Dasa lassin eanaš fáktorat mat speadjalaste oapmahaččaid dárbbu bálvalusaide (earret eará COPE Indeks) eai lean assosierejuvvon bálvalusgeavahemiin (Artihkal II).
Pårørendes kjennskap til ubrukte kommunale helse- og omsorgstjenester var relatert til faktorer som utdanningsnivå, informasjonsnivå og negativ virking av å gi omsorg.
Oapmahaččaid diehtu suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusain maid eai geavahan, lei relaterejuvvon fáktoriidda nugo oahppodássái, diehtodássái ja negatiiva váikkuhussii fuolahusa addimis.
Årsaker til at tjenester ikke ble brukt kunne tilskrives egenskaper hos personene med demens (for eksempel motvilje til å bruke tjenester), pårørende (for eksempel ikke behov for tjenestene) og/eller helse- og omsorgstjenestene (for eksempel at tjenestene ikke var tilpasset familiens behov).
Sivaid, manne bálvalusat eai geavahuvvon, sáhtii čilget demeansaolbmo iešvuođaiguin (ovdamearkka dihte vuosteháhku geavahit bálvalusaid), oapmahaččaid iešvuođaiguin (ovdamearkka dihte ahte ii lean dárbu bálvalusaide) ja/dahje dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid iešvuođaiguin (ovdamearkka dihte ahte bálvalusat eai lean heivehuvvon bearraša dárbbuide).
Resultatene viser at pårørendes behov for hjelp og støtte kunne være betydelig selv om tjenester ikke ble brukt.
Bohtosat čájehit ahte oapmahaččaid dárbbut veahkkái ja doarjagii sáhttet leat stuorrát vaikko bálvalusat eai geavahuvvo.
Konklusjon: Studien gir innsikt i bruk av kommunale helse- og omsorgstjenester blant eldre hjemmeboende personer med demenssykdom og deres pårørende.
Konklušuvdna: Iskkadeapmi addá dieđuid dan birra mo vuoras olbmot, geain lea demeansadávda ja geat orrot iežaset ruovttus, ja sin oapmahaččat geavahit suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid.
Politikere, ledere og helsepersonell bør være oppmerksom på tjenestebruk blant særskilte grupper av personer med demens og pårørende, som menn, ektefeller, døtre, samer, de som bor i rurale områder og de med lavere utdanningsnivå.
Politihkkárat, jođiheaddjit ja dearvvašvuođabargit berrejit atnit fuola das mo erenoamáš joavkkut olbmuin geain lea demeansa ja sin oapmahaččat geavahit bálvalusaid, nugo dievddut, náittosguoimmit, nieiddat, sápmelaččat, sii geat orrot boaittobeale guovlluin ja sii geain lea vuollegis oahppodássi.
Kommunene bør evaluere tilgjengelig informasjonen om helse- og omsorgstjenestene og fremme fordelene med å bruke tjenester.
Suohkanat/gielddat berrejit evalueret daid dieđuid mat leat olámuttus dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusaid birra ja loktet ovdan ovdamuniid mat leat bálvalusaid geavaheamis.
I tillegg bør tjenestene bli tilpasset til personer med demens og pårørende på et individuelt nivå gjennom systematisk og regelmessig kartlegging av deres behov.
Dasa lassin berrejit bálvalusat heivehuvvot olbmuide geain lea demeansa ja sin oapmahaččaide individuála dásis systemáhtalaččat ja jeavddalaččat kártedettiin sin dárbbuid.
Jeg anbefaler derfor at pårørende blir anerkjent som partnere i omsorgsarbeidet med egne behov, og COPE Indeks kan brukes for å kartlegge pårørende med behov for hjelp og støtte.
Mun ávžžuhan dan dihte ahte oapmahaččat dohkkehuvvojit bealálažžan fuolahusbarggus iežaset dárbbuiguin, ja COPE Indeks sáhttá geavahuvvot kártet oapmahaččaid geain lea dárbu veahkkái ja doarjagii.
Forespørsel om deltakelse i forskningsprosjektet «Pårørendeundersøkelsen- en spørreskjemaundersøkelse til personer som gir hjelp til hjemmeboende over 65 år med hukommelsessvikt/demenssykdom»
Jearaldat searvat dutkanprošektii: “Oapmahašiskkadeapmi – jearahallanskovveiskkadeapmi sidjiide geat veahkehit olbmuid geat leat boarrásit go 65 jagi, geat orrot ruovttus ja geain lea muittohisvuohta/demeansadávda”
Bakgrunn og hensikt med studien
Dutkosa duogáš ja ulbmil
De fleste personer med hukommelsessvikt og demenssykdom bor hjemme og er avhengig av hjelp og støtte for å klare seg i dagliglivet, og pårørende er ofte sentrale hjelpere.
Eanas olbmot geain lea muittohisvuohta ja demeansadávda, orrot ruovttus ja dárbbašit veahki ja doarjaga vai birgejit árgabeaivválaččat, ja oapmahaččat leat dávjá guovddáš veahkit.
Det er etablert en rekke kommunale helse- og omsorgstjenester for personer med hukommelsessvikt/demenssykdom og deres pårørende, men vi vet for lite om hvem som benytter seg av disse tjenestene, om pårørende er tilfreds med dem, om de får oppfylt sine behov for hjelp og støtte og hva pårørende eventuelt ønsker mer hjelp til.
Leat ásahuvvon olu suohkana/gieldda dearvvašvuođa- ja fuolahusbálvalusat sin váste geain lea demeansa ja sin oapmahaččaide, muhto mii eat dieđe doarvái sin birra geat atnet dáid bálvalusaid, leatgo oapmahaččat duhtavaččat, gokčojuvvojitgo sin dárbbut veahki ja doarjaga dáfus, ja masa oapmahaččat háliidit eanet veahki.
Vi mangler også kunnskap om hjelp som pårørende gir, hvordan de mestrer hjelperrollen og hvordan de opplever sin livssituasjon.
Mis váilu maid diehtu oapmahaččaid veahki birra, movt sii hálddašit veahkkerolla ja movt sii vásihit iežaset eallindilálašvuođa.
Dette ønsker vi å få kunnskap om gjennom en spørreskjemaundersøkelse.
Dáid áššiid birra háliidit háhkat dieđuid jearahallanskovveiskkadeami bokte.
Ledelsen for pleie- og omsorgstjenesten har godkjent at studien gjennomføres i din kommune, og en studiemedhjelper med oversikt over hjemmeboende personer med hukommelsessvikt/demenssykdom og deres pårørende har vurdert at du er aktuell som deltaker.
Dikšo- ja fuolahusbálvalusa jođiheaddjit leat dohkkehan ahte dutkkus čađahuvvo du gielddas/suohkanis, ja okta dutkanmielbargi geas lea oppalaš govva daid olbmuid badjel geain lea demeansadávda ja orrot ruovttus ja sin oapmahaččaid badjel, lea árvvoštallan ahte don heivet oassálastin.
Studien inngår i et større forskningsprosjekt finansiert av Norges forskningsråd, og det er knyttet til Senter for omsorgsforskning-nord ved Universitetet i Tromsø, Norges arktiske universitet.
Dutkkus gullá stuorát dutkanprošektii man Norgga dutkanráđđi ruhtada ja mii lea čadnon Romssa universitehta – Norgga árktalaš universitehta Fuolahusdutkama guovddážii – davvi.
Leder for prosjektet er professor Torunn Hamran.
Prošeavtta jođiheaddji lea professor Torunn Hamran.
Ansvarlige for spørreskjemaundersøkelsen er professor Nils Henriksen, førsteamanuensis Mari Wolff Skaalvik og stipendiat Jill- Marit Moholt.
Professoris Nils Henriksenis, vuosttašamanueanssas Mari Wolff Skaalvikas ja stipendiáhtas Jill-Marit Moholtas lea ovddasvástádus jearahallanskovveiskkadeapmái.
Resultatet av studien vil publiseres i en doktorgradsavhandling, vitenskapelige artikler, lokale aviser og fagtidsskrifter.
Dutkosa bohtosat almmuhuvvojit nákkosgirjjis, dieđalaš artihkkaliin, báikkálaš aviissain ja dieđalaš áigečállagiin.
Resultatene vil gi et viktig bidrag i undervisning om pårørendes situasjon.
Bohtosat addet dehálaš dieđuid maid sáhttá atnit ávkin go oahpaha oapmahaččaid dilálašvuođa birra.
Hva innebærer studien for deg?
Maid dutkkus mearkkaša dutnje?
Deltakelse i studien innebærer at du som pårørende fyller ut det vedlagte spørreskjemaet.
Oassálastin dutkosii mearkkaša ahte don guhte leat oapmahaš deavddát jearahallanskovi mii lea mielddusin.
Det tar ca. 25 minutter.
Ádjána sullii 25 minuhta.
Hvis du vil delta i undersøkelsen, returnerer du det ferdig utfylte skjemaet i vedlagte, ferdig frankerte svarkonvolutt innen to uker.
Jus háliidat searvat iskkadeapmái, de máhcahat guovtti vahkku siste gárvves devdojuvvon skovi vástáduskonvoluhtain mii lea mielddusin, porto lea jo máksojuvvon.
Den har returadresse direkte til studieansvarlig ved Universitet i Tromsø.
Dan máhcahančujuhus lea njuolga iskkadeami ovddasvástideaddjái Romssa universitehtas.
Når vi mottar ferdig utfylt spørreskjema vil vi sende deg 2 Flax-lodd som takk for hjelpen.
Go mii oažžut gárvves devdojuvvon jearahallanskovi, de mii sáddet dutnje 2 Flax-vuorbbi giitun veahki ovddas.
Dersom du trenger hjelp til å fylle ut spørreskjemaet, ber vi om at du får et annet familiemedlem eller en nærstående til å hjelpe deg.
Jus dárbbašat veahki jearahallanskovi deavdimii, de bivdit du jearrat bearašlahtu dahje lagasolbmo alccet veahkkin.
Du kan også ringe stipendiat Jill-Marit Moholt på telefon 77660701/90513510 og be om hjelp, så ringer hun deg tilbake og hjelper til med utfyllingen.
Sáhtát maid riŋget stipendiáhttii Jill-Marit Moholtii telefovdnanummarii 77660701/90513510 jearrat veahki, ja son riŋge dutnje ruovttoluotta veahkkin deavdit skovi.
Det kan være ønskelig å intervjue noen av deltakerne i spørreskjemaundersøkelsen.
Sáhttá leat sávahahtti jearahallat muhtin jearahallanskovveiskkadeami oassálastiid.
Hvis du kan tenke deg å delta i en oppfølgingsstudie, skriver du navn, adresse og telefonnummer nederst på spørreskjemaet.
Jus sáhtášit searvat čuovvolaniskkadeapmái, de čále nama, čujuhusa ja telefovdnanummara vuolemussii jearahallanskovis.
Om du svarer ja til dette vil en forsker i prosjektgruppa kontakte deg.
Jus vástidat ahte searvvat dása, de váldá muhtin dutki prošeaktajoavkkus duinna oktavuođa.
Du er likevel ikke forpliktet til å delta dersom du ombestemmer deg.
Don it leat goitge geatnegahtton searvat jus rievdadat oaivila.
Opplysningene du oppgir vil kun være tilgjengelige for forskere i prosjektgruppen.
Du vástádusaid besset dušše prošeaktajoavkku dutkit oaidnit.
For å få testet spørreskjemaet best mulig ønsker vi at noen fyller det ut en gang til ca. tre uker etter første utfylling.
Vai beassat iskat jearahallanskovi buoremus lági mielde, de sávvat ahte muhtin oasseváldit devdet seamma skovi nuppes sullii golbma vahkku maŋŋel.
Hvis du svarer «ja» til dette vil det være til stor hjelp.
Jus vástidat “searvvan”, de dat livččii stuora ávkin midjiide.
Hva skjer med informasjonen om deg?
Mii dáhpáhuvvá dieđuiguin du birra?
Informasjonen som registreres om deg skal kun brukes i tråd med studiens hensikt.
Dieđut mat registrerejuvvojit du birra adnojuvvojit dušše dutkosa ulbmila mielde.
Det vil ikke bli innhentet andre opplysninger om deg eller din pårørende enn de som fremkommer i spørreskjemaet.
Eará dieđut go mat jearahallanskovis bohtet ovdan du ja oapmahaččat birra, eai vižžojuvvo.
Alle opplysninger vil bli behandlet konfidensielt, og det vil ikke være mulig å identifisere deg eller din pårørende i forskningsartiklene eller andre publikasjoner.
Buot dieđut meannuduvvojit anonymalaččat ja luohttevaččat, iige leat vejolaš identifiseret du dahje oapmahaččat dutkanartihkkaliin dahje eará almmuhemiin.
En kode knytter spørreskjemaet til en navneliste som oppbevares innelåst hos en sykepleier med lederansvar i din kommune.
Jearahallanskovvi čadno koda bokte nammalistui man vurkkoda muhtun buohccidivššár geas lea jođihanovddasvástádus du gielddas/suohkanis.
Det er kun denne personen som har adgang til listen som brukes for å ha oversikt over hvem som har mottatt og besvart spørreskjemaet.
Lea dušše dát persovdna gii beassá listtu oaidnit vai sus lea oppalaš govva das geat leat ožžon ja vástidan jearahallanskovi.
Navnelisten blir makulert ved utgangen av 2016.
Nammalistu makulerejuvvo 2016 loahpas.
De ferdig utfylte spørreskjemaene vil bli oppbevart i henhold til Universitetet i Tromsø sine regler om oppbevaring av forskningsdata.
Gárvves devdojuvvon jearahallanskovit vurkkoduvvojit Romssa universitehta dutkanmateriála vurkkodeami njuolggadusaid mielde.
Det vil si at de er forsvarlig innelåst og at bare personer tilknyttet forskningsgruppen har tilgang til materialet.
Dat mearkkaša ahte lássejuvvojit dohkálaččat ja dušše persovnnat geat gullet dutkanjovkui besset oaidnit materiála.
Prosjektet skal etter planen avsluttes i 2021.
Plána mielde loahpahuvvo prošeakta jagi 2021.
Alle data anonymiseres.
Buot dieđut anonymiserejuvvojit.
Frivillig deltakelse
Eaktodáhtolaš oassálastin
Det er frivillig å delta i studien.
Iskkadeami oassálastin lea eaktodáhtolaš.
Du kan når som helst, og uten å oppgi noen grunn trekke ditt samtykke til å delta.
Sáhtát geassádit iskkadeamis vaikko goas, ákkastallama haga.
Dette vil ikke få konsekvenser for deg eller din pårørendes kontakt med og hjelp fra de kommunale pleie- og omsorgstjenestene.
Dat ii váikkut du iige du oapmahačča gulahallamii gieldda/suohkana dikšo- ja fuolahusbálvalusain iige dan veahkkái maid oažžubeahtti gieldda/suohkana dikšo- ja fuolahusbálvalusas.
Hvis du trekker deg fra studien kan du kreve å få slettet innsamlede opplysninger inntil dataanalysene er utført.
Jus geassádat iskkadeamis, de sáhtát gáibidit, ovdal go leat geargan analysereme dieđuid, ahte čohkkejuvvon dieđut du birra sihkkojuvvojit.
Dersom du ønsker å delta i studien gjør du dette ved å returnere spørreskjema som tidligere beskrevet innen to uker.
Jus háliidat searvat iskkadeapmái, de máhcahat jearahallanskovi nu movt ovdalaččas lea čilgejuvvon guovtti vahkku siste.
Dersom du sender inn spørreskjema, men senere ønsker å trekke deg, ta kontakt med leder for hjemmetjenesten i din kommune.
Jus máhcahat jearahallanskovi, muhto maŋŋel háliidat geassádit, de válddát oktavuođa iežat gieldda/suohkana ruovttubálvalusa jođiheddjiin.
Hvis du ønsker utfyllende opplysninger, har spørsmål eller ønsker hjelp til å fylle ut spørreskjemaet er du velkommen til å kontakte stipendiat Jill- Marit Moholt på telefon 77660701/90513510 fra klokken 09001500 mandag til fredag.
Jus háliidat eambbo dieđuid dahje jus dus leat gažaldagat dahje háliidat veahki jearahallanskovi deavdimii, de leat buresboahtin váldit oktavuođa stipendiáhtain Jill-Marit Moholtain telefovnna bokte 77660701/90513510 diibmu 0900 rájes 1500 rádjai mánnodagas bearjadahkii.
Den første kunstneren som flytter inn i Lásságámmi er Joar Nango, født i Alta i 1979.
Vuosttamuš dáiddár guhte fárre Lásságámmái, lea Joar Nango, guhte riegádii Áltái 1979.
Han skal bebytte boligen i perioden 2. - 10. januar 2008. I denne artikkelen kan du lese mer om Nangos arbeid og hans opphold i boligen.
Son gevaha viesu áigodaga ođđajagemánu 2.-10. b. Dán artihkkalis don sáhtát lohkat eambbo Nango barggu ja orruma birra Lásságámmis.
Joar er av Masislekt og har vokst opp i Alta og Molde.
Joar lea mázelaš sogas, ja bajásšaddan Álttás ja Moldes.
Han studerer ved NTNU i Trondheim, men bor for tiden i Berlin hvor han fullfører sitt Diplomarbeide i Arkitektur.
Son lea oahpu ožžon NTNU:s Troanddimis, muhto orru dál Berliinnas. Doppe son lea gearggaheamen iežas diplomabarggu arkitektuvrras.
Arbeidet hans er et studie av det moderne samiske rommet, og har den foreløpige tittelen ”Samisk Arkitektur”
Su bargu lea dutkat ođđa-áigásaš sámi lanja, ja das lea gaskaboddasaš namman ”Sámi arkitektuvra”
Dette sier Nango sjøl om arbeidet sitt: Hvordan de gamle samiske tradisjoner og den moderne samiske identiteten kan smelte sammen for å formgi ”Et moderne samisk rom”?
Ná Nango ieš dadjá iežas barggu birra: Mo boares sámi árbevierut ja ođđa-áigásaš sámi identitehta sáhttet suddat oktii ja hábmet ”Ođđa-áigásaš sámi lanja”?
Den siste tiden har jeg reist rundt i Sapmi og gjort detaljerte studier av samisk arkitektur slik vi finner den idag.
Maŋimuš áiggi son lea jođašan Sámis ja dutkan dárkilit sámi arkitektuvrra dan hámis mas dat odne lea.
Jeg har gjort studier på tre ulike områder;
Mun lea dutkan golbma sierra suorggi;
den samiske tradisjonsarkitekturen, de moderne samiske boforhold, og den samiske institusjonsarkitekturen slik vi finner den idag.
sámi árbevirolaš arkitektuvrra, ođđa-áigásaš sámi orrundili, ja sámi institušuvdnaarkitektuvrra dan hámis mas dan odne deaivvahit.
Mine studier har tatt meg til bl.a. Trondheim, Mazé, Guovdageaidnu, Gáivuona, Tromsø, Bodø, Kirkenes, Karasjok og nå altså Skibotn.
Mu dutkamušat leat dolvvodan mu ee. Troandimii, Mázii, Guovdageidnui, Gáivutnii, Tromsii, Bodedjui, Girkonjárgii, Kárášjohkii, ja dál fas Ivgobahtii.
Tidligere i sommer reiste jeg også rundt i Canada og gjorde studier på den nord-østamerikanske Mi´kmaq stammens boforhold.
Árabut dán geasi mun jođašin maid Kanádas ja dutken davvenuorta-amerihkálaš Mi´kmaq nammasaš čeardda orrundili.
Jeg besøkte i alt 7 forskjellige reservater, og samlet inn materialer som ble nyttige i sammenligningsstudierstudier av urbefolkningsarkitektur i møtet mellom modernitet og tradisjon.
Mun galledin buohkanassii 7 sierra reserváhta, ja čohkkejin ávdnasiid mat šadde ávkin go buohtastahtten álgoálbmotarkitektuvrraid ođđa-áigásašvuođain ja árbevieruiguin.
Arbeidet består av tre ulike deler;
Bargui gullet golbma oasi;
en innstallasjon, en reiseskildring og en mer visjonær fanzine som fabulerer omkring temaet ”samisk arkitektur”.
installašuvdna, mátkeválddahallan ja beroštusgihpa (fanzina) mas geahčadan ovddas guvlui ja govahalan fáttá ”sámi arkitektuvrra”.
Installasjon skal bygges i Galleri KIT i Trondheim.
Installašuvdna: Installašuvdna ceggejuvvo Galleri KIT nammasaš báikái Troandimii.
Den vil bygges som et personlig lite rom tapetsert med mine tanker og skisser fra underveis i prosessen.
Dat ráhkaduvvo persovnnalaš unna lanjažin mas lean skoađastan iežan jurdagiid ja válddahallamiid barggu olis.
Strukturen vil bli presentert i et lite utstillingsvindu inne i galleriet.
Struktuvra čájehuvvo unna čájáhusláses ieš gálliris.
De to andre arbeidene vil presenteres inne i dette rommet.
Duot guokte nuppit barggut čájehuvvojit duon namahuvvon lánjas.
Reiseskildringen er en redigert versjon av mine bilder, tanker og studier fra de reisene jeg har gjort i løpet av det siste halve året.
Mátkeválddahallan: Matkeválddahallama lean ođasmahttán govaiguin, jurdagiiguin ja dutkamiiguin duoin mátkkiin maid lean čađahan maŋimuš jahkebeali.
Med til dette hører også en prosjektbeskrivelse av et arbeidetmed ild og snø, en workshop jeg skal lede for og med samisk ungdom i Kirkenes.
Dasa maid gullá prošeaktačilgehus barggus maid čađahan dolain ja muohttagiin, go dat lea bargobádji (workshop) maid galggan jođihit Girkonjárggas sámi nuoraid várás.
Dette vil være en del av samtidskunstfestivalen som går av stabelen tidlig i februar nå i år.
Dat šaddá leat oassi dálášdáiddafestiválas mii čađahuvvo árrat guovvamánus dán jagi.
Fanzinen vil bestå av tegninger og presentasjoner av ulike designkonsepter for moderne og futuristiske, samiske boløsninger.
Beroštusgihpa (fanzina): Gihppagis šaddet leat sárgumat ja máŋggalágan designkonseapttat ođđa-áigásaš ja boahtteáigásaš sámi orrunčovdosiid várás.
Denne blekka har som mål å være mitt lekne og inspirerende inspill i en debatt om hva samisk arkitektur er eller kan være for noe.
Dáinna gihppagiin mu ulbmil lea leaikkain ja beroštahtti vugiiguin searvat divaštallamii das mii sámi arkitektuvra lea dahje sáhttá leat.
En debatt jeg håper og tror at flere samer etterhvert vil engasjere seg i.
Dan divaštallamii mun doaivvun dađistaga eanet sámiid beroštit searvat.
Under mitt opphold her i Skibotn og Lásságámmi vil jeg begynne mitt arbeide med denne fanzinen.
Go lean Ivgobađas ja Lásságámmis, de áiggun álggahit fanzina-barggu.
Forehåpentlig kan jeg forære boligen et eksemplar av denne når den blir ferdig.
Doaivvun sáhttit vissui skeŋket ovtta gihppaga go dat gárvána.
Det er for meg en stor ære og få lov til å bo her i Lassagammi.
Munnje lea stuorra gudnin beassat orrut Lásságámmis.
Jeg (som så mange andre unge samer) har også et veldig sterkt forhold til Nils Aslak Valkeapää og hans kunstneriske arbeider.
Musge (nugo ollu eará nuorra sámiinge) som så mange andre unge samer) leat nana čatnasat Áillohažžii ja su dáiddalaš bargguide.
Forhåpentligvis kan mitt opphold her være med på å gi meg inspirasjon til det prosjektet jeg for tiden holder på med.
Doaivut lea ahte mu áigi dás sáhttá addit munnje ollu moktaga prošektii mainna dál barggan.
Måtte sitte igjen på skolen fordi han snakket samisk
Šattai čohkkát skuvllas go humai sámegiela
Johan Thomassen fotografert i 2012.
Johan Thomassen, 2012.
(Foto: Ellen-Astri Lundby)
(Govva: Ellen-Astri Lundby)
Johan Eilif Thomassen er onkel til Ellen-Astri Lundby.
Johan Eilif Thomassen lea Ellen-Astri Lundby eanu.
Han er født i 1940 i Store Lerresfjord.
Son lea riegádan 1940:s Stuora Liidnavuonas.
Som for andre krigsbarn i Finnmark ble oppveksten og skolegangen preget av dette.
Ja soahteáigi váikkuhii sihke su bajásšaddamii ja skuvlavázzimii, nugo buot eará soađiáiggemánáide Finnmárkkus.
Da han begynte på skolen i 1947, var det i ei brakke i Elvebukt i Store Lerresfjord, og etter sju års folkeskole ble det kun livets skole til sjøs og hjemme.
Go son álggii skuvlii 1947:s, de lei skuvlavistin muhtun bráhkka Johkaluovttas Stuora Liidnavuonas, ja maŋŋá čieža jagi álbmotskuvllas, de čuovui eallima skuvla meara alde ja ruovttus.
Fra 1955 til 1958 deltok han i fiske.
Son lei guollebivddus 1955 rájes 1958 rádjái.
Det var så å si rett fra konfirmasjonen i Komagfjord kirke til sommersildefisket.
Dat lei goasii nu ahte vulggii njuolga konfirmašuvnnas Gámavuona girkus geassesállitbivdui.
Så fortsatte det med høstsildefisket, loddefisket, Lofotfisket m.m. Senere var han matros på lokalbåtene til Finnmarks Fylkesrederi og seilte også i utenriksfart en del år.
Ja dasto čuovui čakčasállitbivdu, šákšabivdu, Lofuohta-bivdu jna. Dan maŋŋil lei son matros Finnmarks Fylkesrederi báikkálaš fatnasiin ja borjjastii muhtun jagiid maiddái fatnasiin mat johte olgoriikkain.
Han har i tillegg jobbet på Vinmonopolets lager i Oslo og ved Industriell Skiferdrift i Alta.
Dasa lassin lea son maid bargan Vinmonopola rájus Oslos ja Industriell Skiferdriftas Álttás.