pere/sami_parallel huggingface dataset:
Saamelaiset palvoivat luonnonhaltijoita, kuten miespuolisia tuulimiestä, (Biegga-almmái, Bieggagállis), ukkosenjumalaa (Dierpmis – Äijjih- Àddja) sekä naispuoleisia sekä äitiyden jumalatarta Sáráhkaa ja metsästyksen jumalatarta Juoksáhkkáa.
Sámit bálvaledje luondduháldiid, dego, Biegga-albmá, Bieggagállisa, bajánipmila Dierpmis – Äijjih- Àddja ja nisson sihke eatnivuođa háldi Sáráhkká ja meahccebivddu háldi Juoksáhkká.
Näkyvin muisto saamelaisesta šamanistisesta uskonnosta on noitarumpu, joita on kuvitettu mm. jumalsymboleilla.
Guovddáš muitu sámiid šamanistalaš oskkus lea meavrresgárri, maid leat govuhan ee. ipmilsymbolaiguin.
Olennainen osa uskontoa oli uhrilahjojen antaminen seidoille, seidat, joissa uskottiin jumalien asuvan.
Dehalaš oassi oskkus lei oaffariid addin seiddiide, sieiddit, gos jahkke ipmiliid ássat.
Seidat olivat erikoisia luonnonkohteita.
Sieiddit ledje iešguđet sturrosaš luonddučuozáhagat.
Tunnetuin seita on Inarin kunnassa sijaitseva Ukonsaari.
Beakkán sieidi lea Anára gielddas Áijihsuálus.
Seidoille uhrattiin kalaa, lihaa, luita sekä myöhemmin myös rahaa ja muita arvoesineitä.
Sieiddiide oaffaruššui guolli, biergu, dávttit sihke maŋŋá maiddái ruhta ja eará árvobiergasat.
Seidat ovat mahdollisesti toimineet myös siitojen välisinä rajapyykkeinä.
Sieiddit leat vejolaččat doaibman maiddái siiddaid gaskasaš rádječuoldan.
Saamelaisten yhteisöjärjestelmän perusta on siida eli lapinkylä, joka on elinkeinon harjoittamisen yksikkö sekä yhteisöllinen ja alueellinen hallintayksikkö.
Sámiid searvvušvuogádaga vuođđu lea siida dahjege sámegilli, mii lea ealáhusa ollašuhttima ovttadat sihke servodatlaš ja guovloguovdásaš hálddahusovttadat.
Sana siita on etymologisesti suhteessa sanaan sieidi, joka tarkoittaa palvonnan kohteena olevaa kiveä tai kalliota.
Sátni siida lea etymologalaččat gaskavuođas sátnái sieidi, mii darkkuha geađggi dahje bávtti, mii lea bálvaleami čuozáhahkan.
Siidoilla oli rajat ja siitojen rajat olivat myöhemmin perustana kun saamelaisten asuinalueille perustettiin kuntia.
Siiddain ledje ráját ja siiddaid ráját ledje maŋŋelis vuođđun go sámiid orrunguovlluide vuođđudedje gielddaid.
Johan Turi on teoksessaan v. 1910 Kertomuksia saamelaisista (Muitalus sámiid birra) kuvannut saamelaisten kansaperinnettä ja erityisesti porosaamelaisten folklorea.
Johan Turi lea girjjistis j. 1910 Muitalus sámiid birra govvidan sámiid álbmotárbbi ja erenoamážit badjesámiid folklore.
Folkloren mukaan saamelaiset alkoivat pyytää peuroja ja paimentaa niitä sen jälkeen poroina.
Álbmotárbbi mielde sámit álge bivdit gottiid ja guođohit daid dan maŋŋá boazun.
Saatuaan kesyimmät peurat kiinni niitä käytettiin houkutuseläiminä ja tällä tavoin kasvatettiin porolaumoja ja alkoivat elää niiden kanssa ympäri vuoden ja jutaa samalla tavoin kuin saamelaiset nykyisin tekevät.
Go fáhtejedje lojimus gottiid gitta daid geavahedje hohkalllananeallin ja dánu stuorrudedje boazoealuid ja álge eallit daiguin birra jagiid ja johtit seamma láhkai go sámit dán áiggege dahket.
Tuolloin saamelaiset asuttivat alueitaan yksin.
Dalle sámit ásaiduhtte guovlluideaset okto.
Vanhakantaisen tutkimuksen mukaan saamelaiset olisivat harjoittaneet pienimuotoista poronhoitoa, jossa poroja olisi pidetty peuranpyynnissä houkutintarkoituksessa pitkään, mutta laajamittaista paimentolaista poronhoitoa vasta 1600-luvulta lähtien.
Boares dutkamuša mielde sámit livčče ollašuhttán unnahámát boazodoalu, mas bohccot livčče atnon goddebivddus hohkahallandárkkuhusa dihttii guhká, muhto viiddes nomáda badjedoallu lei easka 1600-logu rájes.
Näkemykset ovat perustuneet verotusluetteloin.
Oainnut leat vuođđuduvvan vearuhuslogahallamiidda.
Porojen on tulkittu tullee kesytetyksi tunturipeurasta ja poronhoito sekä metsästys olisi johtanut tunturipeuran sukupuuttoon.
Leat dulkojuvvon, ahte bohccot leat lodjuduvvon duottargottis ja boazodoallu sihke meahccebivdu livčče dagahan duottargotti sogahuvvama.
Uusin arkeologis-biologinen tutkimus ei tue tätä näkemystä.
Ođđasamos arkeologalaš – biologalaš dutkamuš ii doarjjo dán oainnu.
Uusimman DNA-tutkimuksen mukaan Fennoskandian nykinen poro ei ole tunturipeurasta kesytetty laji vaan täysin oma lajinsa.
Ođđasamos DNA-dutkamuša mielde Fennoskandia dálá boazu ii leat duottargottis lodjuduvvon šládja muhto áibbas iežas šládja.
Tutkimuksen mukaan on mahdollista, että saamelaiset ovat kesyttäneet historian saatossa useita eri peuralajeja.
Dutkamuša mielde lea vejolaš, ahte sámit leat lodjudan historjjá áigge máŋggaid earálágan goddešlájaid.
Arkeologit ovat aiemmin tulkinneet peuraluulöydösten kertoneen pyyntikulttuurista, mutta uusimman tutkimustuloksen valossa ne voivat kertoa myös poronhoitokulttuurista.
Arkeologat leat ovdal dulkon goddedáktegávdnosiid muitalan bivdokultuvrras, muhto ođđasamos dutkamušbohtosa vuođul dat sáhttet muitalit maiddái boazodoallokultuvrras.
Todennäköisesti saamelainen poronhoitokulttuuri on hyvin vanhaa, koska elinkeino on hyvin erikoistunut ja saamen kieli sisältää hyvin laajan poronhoitoon liittyvän terminologian.
Várra sámi boazodoallokultuvrra lea hui boaris, daningo ealáhus lea hui spesialiserešuvvan ja sámegielas leat hui viiddis boazodollui gulavaš terminologiija.
Kalastus on ollut ja on edelleenkin tärkeä osa saamelaisten kulttuuria ja merkittävä elinkeino.
Guollebivdu leamašan ja lea ainge dehalaš sámiid kultuvrra oassi ja mearkkašahtti ealáhus.
Utsjoella kalastuksen merkitys on olut erityisen suuri.
Ohcejogas guollebivddu mearkkašupmi leamašan erenoamáš stuoris.
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Tenon kalastuskulttuurista ovat myöhäiskeskiajalta.
Vuosttas čálalaš máinnašumit Deanu guollebivdokultuvrras leat gaskaáiggi loahpas, maŋŋidisgaskaáiggis.
Tärkein saaliskala, lohi, on ollut kautta aikojen Tenon saamelaisille tärkein saaliskala sekä myös maksuväline.
Dehalamos bivdoguolli, luossa, leamašan čađa áiggiid Deanu sámiide dehalamos sálašguolli sihke maiddái máksingaskaoapmi.
Saamelaiset ovat pyytäneet ravinnoksi peuraa, hirveä sekä maalintuja.
Sámit leat bivdán biebmun gotti, ealgga sihke eanalottiid.
Hirviä ja peuroja pyydettiin pyyntikuopilla, ajopyynnillä ja aitauksilla.
Ealggaid ja gottiid bivde bivdorokkiin, vuojihemiin ja áidumin.
Arkeologit ovat löytäneet saamelaisten kotiseutualueelta useita näihin päiviin asti säilyneitä pyyntikuoppia.
Arkeologat leat gávdnan sámiid ruovttuguovllus máŋggaid otná beaivve rádjai seilon bivdorokkiid.
Pienempiä riistaeläimiä pyydettiin lisäksi turkiksien vuoksi.
Unnimus fuođđuid bivde lassin náhkiid dihtii.
Saamelaiset myivät turkiksia aina Keski-Eurooppaan asti jo hyvin varhain.
Sámit vuvde náhkiid álo Gaska-Eurohpa rádjai juo hui árrat.
Keräily on kuulunut saamelaisten ravinnonhankintaan kautta historian.
Čoaggin lea gullan sámiid biepmuháhkamii čađa historjjá.
Vesilintujen munittaminen eli munien kerääminen uista, on ollut tärkeä ravinnonlisä, ja tapa on säilynyt pienimuotoisena harrastuksena aivan näihin päiviin asti.
Čáhcelottiid manneheapmi dahjege maniid čoaggin muorain, leamašan dehalaš biebmolassi, ja vuohki lea seilon unnahámát buđaldussan áibbas dáid beivviid rádjai.
Eri saamelaiskulttuureilla on ollut erilaiset pääravinnonlähteensæ ja asumismallinsa, mihin vaikuttivat ympäristö, luonnon resurssipohja sekä kulttuurin tavat ja perinteet.
Iešguđet sámekultuvrrain leamašan iešguđetlágan váldobiebmogáldut ja ássanmállet, maidda váikkuhedje biras, luonddu resursavuođđu sihke kultuvrra dábit ja árbbit.
Porosaamelaisilla asutuskuva noudatti porojen luontaisia kulkureittejä merenrannikon kesä-alueilta aina suojaisille metsäalueille ja tuntureille.
Badjesámiin ássan čuovui bohccuid lunddolaš geinnodagaid mearrarittu geasseorohagain álo suddjes meahcceguovlluide ja duottariidda.
Paimenet ja perheet elivät liikkuvaa eli nomadistista (jutavaa) elämäntapaa.
Eallogeahččit ja bearrašat elle johtti dahjege nomádalaš eallinvuogi.
Myös kalastajasaamelaisilla oli liikkuva elämäntapa.
Maiddái guolásteaddjisámiin lei johtti eallinvuohki.
Talvipaikkaa nykyisen Suomen alueella pitävät saamelaiset ovat käyneet kalastamassa kesäisin aina Norjan merenrannikolla asti.
Dálveorohaga dálá Suoma guovllus doalli sámit leat fitnan guollebivddus geassit gitta Norgga mearrarittu rájes.
Saamelaisten historiallinen nautinta-alue on sijainnut nykytilanteeseen suhteutettuna usean eri valtion alueella.
Sámiid historjjálaš návddašanviidodat leamašan dálá dili ektui máŋgga eará riikka viidodagas.
Inarinsaamelaisilla on ollut kalastuksen, metsästyksen ja myöhemmin myös karjanpitoa varten yhdestä kolmeen kausiluonteisesti asuttua paikkaa.
Anáraččain leamašan guollebivddu, meahccebivddu ja maŋŋelis maiddái šibitdoalu várás ovttas golbmii bajiid mielde orrojuvvon saji.
Inarinsaamelaiset oat myös pitäneet ja pitävät edelleenkin poroja.
Anáraččat leat maiddái doallan ja dollet ainge bohccuid.
Inarinsaamelaisten muuttoasutuskierto keskittyi Inarijärven vesistön läheisyyteen.
Anáraččaid orohatlotnašuvvan čoahkanii Anárjávrri čázádaga lahkosii.
Inarinsaamelaisten talvipaikka oli usein sisämaan metsissä, jotka olivat suojaisia ja alueella oli polttopuita ja porolaitumia.
Anáraččaid dálveorohat lei dávjá siseatnama vuvddiin, mat ledje biekkasuojis ja guovllus ledje boaldinmuorat ja guođohaneatnamat.
Kesäpaikat sijaitsivat luonnollisesti järvien eli hyvien kalavesien varrella.
Geasseorohagat ledje lunddolaččat jávrriid dahjege buriid guollečáziid guoras.
Muuttoasutuskierto säilyi joillakin inarinsaamelaisilla perheillä aina 1950-luvulle asti.
Orohatlotnašuvvan seaillui muhtun anáraš bearrašiin gitta 1950-logu rádjai.
Kolttasaamelaisyhteisön yhteisö- ja elinkeinojärjestelmästä on parhaiten säilynyt tietoja Suonikylän kolttasaamelaisyhteisöstä.
Nuortalašservoša searvvuš- ja ealáhusvuogádagas lea buoremusat seilon dieđut Suonnjelgili nuortalšservošis.
Suonikylän kolttasaamelaisilla oli yhteinen talvikylä, josta eri suvut hajaantuivat perinteisille sukualueilleen kalastusta ja pyyntiä varten.
Suonnjelgili nuortalaččain lei oktasaš dálvegilli, gos eará sogat hádjánedje árbevirolaš sohkaeatnamiidda guollebivddu ja bivddu dihtii.
Talvikylässä perheet harjoittivat yhdessä pyyntiä ja kalastusta.
Dálvegilis bearrašat ollašuhtte ovttas bivddu ja guollebivddu.
Talvikylässä kokoontui kolttasaamelaisten kyläkokous, joka päätti alueiden käytöstä ja yhteisöllisistä asioista.
Dálvegilis čoahkkanii nuortalaččaid giličoahkkin, mii mearridii eatnamiid geavaheamis ja servoša guoski áššiin.
Kolttasaamelaiset ovat lisäksi harjoittaneet pienimuotoista poronhoitoa.
Nuortalaččat leat lassin ollašuhttán unnahámát boazodoalu.
Uudisasutus alkaa
Ođđaássan álgá
Keskiajalta lähtien eri valtioita alkoi muodostua saamelaisten asuttamille asuinalueille ja valtioiden kiinnostus kohdistui pikkuhiljaa myös pohjoista ja sen resursseja kohtaan.
Gaskaáiggi rájes eará stáhtat álge šaddat sámiid ásahan orrunsajiide ja stáhtaid beroštupmi čuozai gulul maiddái davás ja dan resurssaide.
1500-luvun loppupuolelle asti saamelaiset elivät melkein ainoina omilla alueillaan.
1500-logu loahppabeali rádjai sámit elle measta áidna álbmogin iežaset guovlluin.
Suomalaisen ja saamelaisen asutuksen rajana oli nk. Lapin ja Lannan raja, joka kulki nykyistä saamelaisten kotiseutualuetta etelämpänä.
Suopmelaš ja sápmelaš ásahusa rádján lei ng. Lappi ja Lanta rádji, mii lei dálá sámiid ruovttuguovllu máddelabbos.
Historioitsija Kyösti Julku on määrittänyt lapin ja lannan rajan rajapyykit.
Historjáčálli Kyösti Julku lea meroštallan lappi ja lanta rájá rádječuolddaid.
Raja perustui lapinkylien ja suomalaisten pitäjien rajoihin.
Rádjá vuođđuduvai sámegiliid ja suopmelaš gielddaid rájáide.
Rajaa ei saanut ylittää.
Rájá ii sáhttán rasttildit.
Raja ei kuitenkaan säilynyt voimassa kovin pitkään, vaan Kustaa Vaasan 1600-luvulla (1673 ja 1695) antamat asutusplakaatit lopettivat rajan ja aloittivat uudisasutuksen saamelaisten asuma-alueille.
Rádjá ii goit seilon fámus hirbmat guhká, muhto Kustaa Vaasa 1600-logus (1673 ja 1695) addin ássanplakáhtat heaittihedje rájá ja álggahedje ođđaássama sámiid orrunguovlluide.
Muuttoa tuettiin sosiaalisin ja taloudellisin helpotuksin.
Fárrema dorjo sosiálalaš ja ekonomalaš healppuhemiiguin.
Uudisasutuksen aikaan nykyisen Suomen ja Norjan pohjoisosat luettiin Tornion ja Kemin Lappeihin.
Ođđaássama áigge dálá Suoma ja Norgga davvioasit gulle Durdnosa ja Giema Lappii.
Uudisasutuksen myötä eteläiset saamelaisryhmät sulautuivat suomalaiskulttuuriin.
Ođđaássama mielde mátta sámejoavkkut sudde suopmelaškultuvrrii.
Näistä kulttuureista on jäljellä muutamia runonpätkiä ja sanontoja.
Dáin kultuvrrain leat báhcán muhtun diktabihtát ja dajaldagat.
Uudisasutuksen myötä valtio, kirkko ja matkailijat kiinnostuivat saamelaisten kotiseutualueesta.
Ođđaássama mielde stáhta, girku ja turisttat beroštuvve sámiid ruovttuguovllus.
Myös verottaja kiinnostui pohjoisesta Saamenmaasta.
Maiddái vearuheaddji beroštuvai davvi Sámis.
Saamelaiset saattoivat maksaa veroa jopa kaikille lähialueen valtioille, koska valtioiden rajat eivät olleet pohjoisessa selvät.
Sámit sáhtte máksit vearuid juoba buot lagasguovllu stáhtaide, go riikkaid ráját eai lean davvin čielgasat.
Ensimmäisenä uudisasutus saavutti Enontekiön ja Inarin.
Vuosttasin ođđasássan juvssai Eanodaga ja Anára.
Uudisasutuksen myötä maatalous tuli myös saamelaisten kotiseutualueelle.
Ođđaássama mielde eanadoallu bođii maiddái sámiid ruovttuguvlui.
Inarin ja Utsjoen saamelaisille maataloudesta tuli osa kalastus- ja pyyntikulttuuria.
Anára ja Ohcejoga sámiide eanadoalus šattai guollebivdo- ja bivdokultuvrra oassi.
Uudisasutuksen myötä saamelaisia alettiin käännyttää kristinuskoon ja tämä johti saamen kielen aseman heikentymiseen sekä saamelaisen muinaisuskon katoamiseen.
Ođđaássama mielde maiddái álge sámiid jorgalahttit kristtalašoskui ja dát dagahii sámegiela dili fuotnáneami sihke sápmelaš dološoskku jávkama.
Strömstadin rajasopimuksen rajajärjestelyissä vuonna 1751 vedettiin Ruotsi-Suomen ja Tanska-Norjan rajat myöhempään muotoonsa.
Strömstada rádjasoahpamuša rádjaortnedemiin jagi 1751 gessujuvvui Ruoŧa-Suoma ja Danmárkku-Norgga ráját maŋit hápmái.
Sopimuksen lappcodisillenissä vuonna 1751 Ruotsi-Suomi ja Tanska-Norja takasivat mm. saamelaisille oikeuden ylittää rajat porolaumoineen ja kalastustarkoituksessa.
Soahpamuša lappcodisillenis jagi 1751 Ruoŧŧa-Suopma ja Danmárku-Norga dáhkidedje ee. sámiide vuoigatvuođa rasttildit rájáid boazoealuin ja guollebivdodárkkuhusa dihtii.
Tämä oikeus jatkui vuoden 1852 rajasulkuun asti.
Dát vuoigatvuohta joatkašuvai jagi 1852 rádjagiddema rádjai.
Rajasulut Suomen ja Norjan välillä vuonna 1852 sekä Ruotsin ja Suomen välillä vuonna 1889 lopettivat perinteisen jutamisen Suomessa ja aiheuttivat suuria asuinmuutoksia saamelaisalueella.
Rádjagiddemat Suoma ja Norgga gaskkas jagi 1852 sihke Ruoŧa ja Suoma gaskkas jagi 1889 heite árbevirolaš johtima Suomas ja dagahedje stuorra ássannuppástusiad sámeguovllus.
Saamelaisten piti valita pysyvästi asuinmaansa ja valita perinteisten sukualueidensa välillä.
Sámit galge válljet bissovaččat iežaset ássaneatnamiid ja válljet árbevirolaš sohkaeatnamiid gaskkas.
Rajojen myötä myös uudisasutus voimistui 1800-luvulla ja valtiot alkoivat tietoisen politiikan avulla vahvistaa pääväestön etuja ja sulauttaa saamelaisia pääväestöön.
Rájáid mielde maiddái ođasássan lassánii 1800-logus ja stáhtat álge diđolaš politihkain nannet váldoálbmoga ovdduid ja suddadit sámiid váldoálbmogii.
Saamelaisten yhteys omaan kieleen ja kulttuuriin heikkeni.
Sámiid oktavuohta iežas gillii ja kultuvrrii hedjonii.
Erityisesti koululaitoksen tulo johti saamen kielen aseman heikkenemiseen.
Erenoamážit skuvlalágádusa boahtin dagahii sámegiela dili fuotnáneapmai.
Toinen maailmansota johti kolttasaamelaisten perinteisen asuma-alueiden hajaantumiseen kahden valtion välillä.
Nubbi máilmmisoahti dagahii nuortalaččaid árbevirolaš orrunguovlluid hádjáneapmai guovtti riikka gaskkas.
Nykyiset Suomen kolttasaamelaiset koostuvat Petsamon alueen kolmen siidan, Suonikylän, Petsamon ja Paatsjoen kolttasaamelaisista.
Dálá Suoma nuortalaččat šadde Beahcáma guovllu golmma siidda, Suonnjelgili, Beahcáma ja Báhcaveaijoga nuortalaččain.
Heidät asutettiin II maailmansodan jälkeen Inarin kunnan itäosiin.
Sin ásahedje II máilmmisoađi maŋŋá Anára gieldda nuortaosiide.
Osa jäi Neuvostoliiton alueelle.
Oassi bácii Sovjetlihtu guvlui.
Suonikyläläiset sijoitettiin Sevettijärven alueelle, petsamonkyläläiset Tsarmijärven-Nellimin seudulle sekä paatsjokiset Keväjärven-Mustolan alueelle.
Suonnjelgiliolbmuid sajuštedje Čeavetjávrri guvlui, beahcángiliolbmot Tsarmijávrri-Njellim guvlui sihke báhcaveaijoholbmot Kiäváájávri - Mustola guvlui.
Saamelainen yhteistyö alkaa
Sámiid oktasašbargu álgá
Saamelaisten etninen ja kansallinen herääminen alkoi 1800-luvun lopulla Norjassa ja Ruotsissa, jolloin syntyivät ensimmäiset saamelaisyhdistykset ja sanomalehdet.
Sámiid etnihkalaš ja álbmotlaš morráneapmi álggii 1800-logu loahpas Norggas ja Ruoŧas, goas šadde vuosttas sámesearvvit ja aviissat.
Ensimmäinen yhteinen saamelaiskokous pidettiin 1917 Norjan Trondheimissa.
Vuosttas oktasaš sámečoahkkima dolle 1917 Norgga Trondheaimmas.
Yhteistyö tiivistyi sotien jälkeen jolloin Ruotsin Jokkmokissa pidettiin 1953 ensimmäinen kolmen valtion saamelaisten konferenssi.
Oktasašbargu šattai čavggabun sođiid maŋŋá goas Ruoŧa Johkamohkis dolle 1953 vuosttas golmma riikka sámiid konferánssa.
Se korosti saamelaisten oikeuksia luonnonvaroihin ja kieleen ja päätti yhteissaamelaisen Saamelaisneuvoston perustamisesta.
Dat deattuhii sámiid vuoigatvuođaid luondduriggodagaide ja gillii ja mearridii sámiid oktasaš Sámeráđi vuođđudeami.
Saamelaisyhteisö alkoi järjestäytyä ja 1900-luvun puoliväliin mennessä Suomessa toimi saamelaisyhdistyksiä.
Sámesearvvuš álggii ortniidit ja 1900-logu gaskamuttu rádjai Suomas doibme sámesearvvit.
Saamelaisyhteisön aktiivinen toiminta johti saamelaisvaltuuskunnan perustamiseen 1970-luvulla.
Sámeservoša aktiiva doaibman oažžui áigái sámepárlameantta vuođđudeami 1970-logus.
Koulukotiasumisesta saamen kielen opetukseen
Skuvlaruoktoássamis sámegiela oahpahussii
1900-luvun alku oli suomalaistamisen aikaa.
1900-logu álgu lei láttiiduhttima áigi.
Monet lapset menettivät saamen kielen taidon koulukodeissa.
Máŋggat mánát masse sámegiela dáiddu skuvlaruovttuin.
Lapset pääsivät käymään kotonaan vain harvoin ja yhteys saamenkieliseen ympäristöön heikkeni.
Mánát besse fitnat ruovttusteaset dušše hárve ja oktavuohta sámegielat birrasii fuotnánii.
Saamen kielen puhuminen kiellettiin monissa yhteyksissä.
Sámegiela hállan gildui máŋggain oktavuođain.
Saamen kieli ja kulttuuri oli hyvin uhanalainen 1900-luvun puolivälissä.
Sámegiella ja kultuvrra lei hui áitatvuloš 1900-logu gaskkamuttus.
Saamelaisyhteisön järjestäytyminen ja saamelaisyhteistyö johtivat saamelaiskulttuurin aseman paranemiseen, saamen kielen aseman kehittymiseen ja lainsäädännön kehittymiseen.
Sámeservoša ortniiduvvan ja sámeoktasašbargu ožžo áigái sámekultuvrra dili buorráneapmai, sámegiela dili ovdáneapmai ja láhkaásahusa ovdaneapmai.
Saamen kielinen opetus aloitettiin peruskouluissa ja ensimmäinen saamen kielilaki hyväksyttiin vuonna 1992.
Sámegielat oahpahus álggahuvvui vuođđoskuvllain ja vuosttas sámi giellaláhka dohkkehuvvui jagi 1992.
Suomalaistamisprosessi jätti syvän jäljen saamelaisyhteiskuntaan johtaen saamen kielten uhanalaistumiseen.
Láttiiduhttinproseassa guđii čiekŋalis luotta sámeservodahkii ja dagahii sámegielaid áitatvuložin.
Vain noin vajaa puolet Suomen saamelaisista puhuu saamea äidinkielenään.
Dušše sullii vádjit bealli Suoma sámiin hálla sámegiela eatnigiellan.
Haasteet
Hástalusat
Saamelaiskulttuuri on säilynyt omaleimaisena ja ainutlaatuisena alkuperäiskansakulttuurina sulauttamispyrkimyksistä huolimatta.
Sámekultuvra lea seilon iešlágálažžan ja áidnalunddot eamiálbmotkultuvran suddadanfiggamušain fuolakeahttá.
Saamelaiskulttuuri joutuu yhä edelleen kohtaamaan suuria haasteita.
Sámekultuvra gártá áinge deaivat stuorra hástalusaid.
Saamelaisten poismuutto pois saamelaisten kotiseutualueelta aiheuttaa suuren haasteen saamenkielisille palveluille ja opetukselle, saamen kielen ja kulttuurin tulevaisuudelle sekä saamelaiselinkeinojen harjoittamiselle.
Sámiid eretfárren eret sámiid ruovttuguovllus dagaha stuorra hástalusa sámegielat bálvalusaide ja oahpahussii, sámegiela ja kultuvrra boahtteáigái sihke sámeealáhusaid ollašuhttimii.
Ilmastonmuutos, globalisaatio ja taloudellinen kiinnostus arktista aluetta kohtaan tuovat myös suuria haasteita.
Dálkádatnuppástus, globalisašuvdna ja ekonomalaš beroštupmi árktalaš guovllu vuostá buktet maiddái stuorra hástalusaid.
Saamelaisten oikeudet eivät toteudu vielä kansainvälisten sopimusten edellyttämällä tavalla, kuten kansainväliset ihmisoikeuksien toteutumista valvovat elimet ovat huomauttaneet.
Sámiid vuoigatvuođat eai ollašuva velá riikkaidgaskasaš soahpamušaid eaktudan vuogi mielde, dego álbmotlaš olmmošvuoigatvuođaid ollašuvvama bearráigeahčči orgánat leat fuobmášahttán.
Suomessa on myös erilaisia yhdistyksiä ja ryhmittymiä, jotka vastustavat saamelaisten oikeuksia ja erilaisissa medioissa on paljon saamelaisvastaista kirjoittelua.
Suomas leat maiddái iešguđetlágan searvvit ja joavkkut, mat vuostálastet sámiid vuoigatvuođaid ja iešguđetlágan mediain leat ollu sámevuostásaš čálašeapmi.
Elinkeinot
Sámealáhusat
Poronhoito on näkyvin osa saamelaiskulttuuria.
Boazodoallu lea sámekultuvrra guovddáš oassi.
Kaikki saamelaiset eivät saa elantoaan poronhoidosta, mutta sen yhteisöllinen ja kulttuurinen merkitys on edelleen suurta.
Buot sámit eai oaččo ealáhusa boazodoalus, muhto dan servodatlaš ja kultuvrralaš mearkkašupmi lea ainge stuoris.
Poronhoidon vuotuistapahtumiin, kesäisiin vasanmerkityksiin ja talvisiin poroerotuksiin, osallistuu yleensä koko suku.
Boazodoalu jahkásašdáhpáhusaide, geassemiessemearkumiidda ja dálverátkimiidda, oassálastá dábálaččat oppa sohka.
Se on ainoa perinteinen saamelaiselinkeino, joka on yksistään kannattava.
Dat lea áidna árbevirolaš sámi ealáhus, mii okto lea gánnáhahtti.
Poronhoidon tuloista noin 14 prosenttia muodostuu valtiollisista ja EU-tuista.
Boazodoalu boađuin sullii 14 proseantta čoahkkanit stáhta ja EU-doarjagiin.
Moni saamelainen harjoittaa poronhoidon yhteydessä pienimuotoista matkailu- tai jalostustoimintaa.
Máŋggas sápmelaččain barget boazodoalu oktavuođas smávvalágan turisma- dahje gárvvistandoaimma.
Saamelaisten kotiseutualue kuuluu erityiseen poronhoitoalueeseen, jossa poroilla on vapaa laidunnusoikeus.
Sámiid ruovttuguovlu gullá erenoamáš boazodoalloguvlui, gos bohccuin lea friddja guohtunvuoigatvuohta.
Kotiseutualueella on 13 paliskuntaa ja noin 1250 poronomistajaa, mikä on noin 27 % koko Suomen poronomistajista.
Ruovttuguovllus leat 13 bálgosa ja sulli 1250 boazoeaiggáda, mii lea sullii 27 % oppa Suoma boazoeaiggádiin.
Eloporoja on noin 40 % (78 307) koko Suomen eloporoista ja vajaa 80 % Lapin eloporoista.
Eallibohccot leat sullii 40 % (78 307) oppa Suoma eallibohccuin ja vádjit 80 % Sámi eallibohccuin.
Kartta: Saamelaisten kotiseutualueen paliskunnat
Kárta: Sámi ruovttuguovllu bálgesat / bálgosat
Saamelainen poronhoito perustuu laidunkiertojärjestelmään, joka pohjautuu porojen biologiaan ja poronhoitajien kulttuurisiin tapoihin.
Sámiid boazodoallu vuođđuduvvá dálve- ja geasseeanaguohtunortnegii, mii vuođđuduvvá bohccuid biologiijai ja badjeolbmuid kultuvrralaš dábiide.
Poroja laidunnetaan eri kesä- ja talvialueilla, lisäksi keväällä on oma laidunalue vasomista varten ja syksyllä porojen rykimisalue.
Bohccot guođohuvvojit sierra geasse- ja dálveeatnamiin, lassin giđđat lea iežas guođohaneana guoddima várás ja čakčat bohccuid ragatguovlu.
Poronhoidossa eri alueiden riittävyys on välttämätöntä.
Boazodoalus lea vealtameahttun, ahte iešguđetlágan eatnamat leat doarvái.
Saamelaista poronhoitoa harjoitetaan ns. talvisiidoissa, jotka ovat muutaman poroperheen muodostamia sukulaisuuteen perustuvia paimennusyksiköitä.
Sámi boazodoallu ollašuhttojuvvo ng. dálvesiiddain, mat leat muhtun badjebearraša ráhkadan, sohkii vuođđuduvvi guođohanovttadagat.
Siita ohjaa poronhoidon harjoittamista omalla nautinta-alueellaan.
Siida stivre boazodoalu ollašuhttima iežas návddašaneatnamiin.
Paliskunnan alueella paimentaa useampia siitoja.
Bálgosa eatnamiin guhtot máŋggat siiddat.
Siitojen nautinta-alueiden rajat eivät ole staattisia, vaan ne voivat muuttua laidunolosuhteiden mukaan ja eri siidat voivat myös yhdistyä toisiinsa.
Siiddaid návddašaneatnamiid ráját eai biso ovtta sajis, muhto dat sáhttet molsašuvvat guohtundiliid mielde ja eará siiddat sáhttet maiddái ovttastuvvat nuppiideaset.
Poroja kaarteessa
Bohccot gárddis
Poronhoidon vaikutuksesta luontoon on puhuttu hyvin paljon ja on väitetty, että saamelaisten kotiseutualueella olisi ylilaidunnusta.
Boazodoalu váikkuhusas lundui lea hállojuvvon hui ollu ja lea čuoččuhuvvon, ahte sámiid ruovttuguovllus livčče liigeguođoheapni.
Poro kuten erilaiset peuralajit ovat kuuluneet saamelaisten kotiseutualueen luontoon kautta historian.
Boazu dego earálágan goddešlájat leat gullan sámiid ruovttuguovllus luondui miehtá historjjá.
Uusimpien tutkimustuloksien mukaan porot voivat laidunnuksellaan ehkäistä tulokaslajien tuloa arktiselle alueelle.
Ođđasamos dutkanbohtosiid mielde bohccot sáhttet guohtumiin eastit ođđašlájaid boahtima árktalaš guovlluide.
Ilmaston lämmitessä uusia kasvi- ja eläinlajeja tulee pohjoiseen.
Dálkádaga liegganettiin ođđa šaddo- ja eallišlájat bohtet davás.
Porot estävät laidunnuksellaan myös pajukoitumisen ja ylläpitävät varpukasvillisuutta sekä lannoittavat arktisen alueen luontoa.
Bohccot estet guohtumiin maiddái šieđgaluvvama ja doalahit daŋasšattuid sihke duktejit árktalaš guovllu luonddu.
Ilmatieteen laitoksen tutkimuksen mukaan porojen intensiivinen laidunnus hidastaa lumen sulamista keväisin hidastaen samalla ilmaston lämpiämistä.
Dálkediehtaga lágádusa dutkamuša mielde bohccuid intensiiva guohtun hihttuda muohttaga suddama giđđat hihttudemiin seammás dálkádaga liegganeami.
Porot merkitään omalla korvamerkillään.
Bohccot merkejuvvojit iežas bealljemearkain.
Korvamerkki ilmoittaa omistajuuden ja suvun, johon poron omistaja kuuluu.
Bealljemearka almmuha oamasteaddji ja soga, masa bohcco oamasteaddji gullá.
Saamelaisessa poronhoidossa merkit annetaan sukumerkkijärjestelmän mukaan.
Sámiid boazodoalus mearkkat addojit sohkamearkavuođádaga mielde.
Jokaisella suvulla on oma merkkilinja.
Juohkehaš sogas lea iežas mearkalinjá.
Lasten korvamerkit ovat variaatioita vanhempien, yleensä jo edesmenneiden sukulaisten merkeistä.
Mánáid bealljemearkkat leat variašuvnnat vánhemiid, dábálaččat juo jápmán fulkkiid mearkkain.
Eli kaikki merkkilinjan merkit muistuttavat toisiaan.
Dahjege buot mearkalinjjá mearkkat muittuhit nuppiid.
Joissakin kotiseutualueen paliskunnassa poroja ruokitaan talvisin tai heinää käytetään paimennuksessa apuna.
Muhtun ruovttuguovllu bálgosiin bohccuid bibmet dálvit dahje suoinnit atnojuvvojit guođoheamis veahkkin.
Syinä lisäruokintaan ovat olleet mm. laidunalueiden pirstoutuminen, metsänhakkuu ja muut kilpailevat maankäyttömuodot, jotka ovat vähentäneet laidunten määrää.
Sivvan lassibiebmamii leat leamaš ee. guohtoneatnamiid hádjáluvvan, vuovdečuollamat ja eará gilvaleaddji eanageavahanvuogit, mat leat geahpedan guohtoneatnamiid meari.
Pääosin porot syövät edelleenkin luonnonlaitumilla.
Eanáš oassi bohccuin guhtot ainge luondduviđáguohtoneatnamiin.
Käytännössä koko saamelaisten kotiseutualue on ollut ja on edelleen porojen laidunnuksessa.
Geavadagas oppa sámiid ruovttuguovlu lea leamaš ja lea ain bohccuid guohtuneanan.
Vaikka poronhoidossa käytetään nykyisin mönkijöitä ja moottorikelkkoja apuna, poron, luonnon ja ilmaston tunteminen on hyvin tärkeä osa poronhoitajien ammattitaitoa.
Vaikko boazodoalus geavahit dán áigge njealjejuvllagiid ja mohtorgielkkáid veahkkin, bohcco, luonddu ja dálkádaga dovdan lea hui dehalaš oassi badjeolbmuid ámmátdáiddus.
Poronhoito ylläpitää saamen kieltä ja luo luonnollisia saamen kielen käyttöympäristöjä.
Boazodoallu doalaha sámegiela ja ráhkaga lunddolaš sámegiela geavahanbirrasiid.
Saamen kielessä on hyvin tarkka ja runsas poronhoitoon ja luontoon liittyvä terminologia.
Sámegielas lea hui dárkkes ja ollu boazodollui ja lundui gulavaš terminologiija.
Ammattimaisesti poronhoitoa harjoittavien keski-ikä on jatkuvasti nousussa (nykyisin noin 47 vuotta) ja samalla poronhoitajien kokonaismäärä on laskussa.
Ámmátlaččat boazodoalu ollašuhttiid gaskaahki lea jámma loktanan (dán áigge sulllii 47 jagi) ja seammás badjeolbmuid olles mearri lea unnumin.
Poronhoidon tulevaisuutta uhkaa elinkeinon heikko kannattavuus, saamelaisten poismuutto pois saamelaisten kotiseutualueelta, ilmastonmuutos sekä kasvava petomäärä.
Boazodoalu boahtteáiggi uhkida ealáhusa heittot gánnáhanmuddu, sámiid eretfárren sámiid ruovttuguovllus, dálkkádatnuppástus sihke lassáneaddji spiriidmearri.
Saamelainen käsityö, duodji on osa saamelaisten luonnon ja kulttuurin välistä suhdetta ja saamelaista elämäntapaa.
Sámi duodji, duodji lea oassi sámiid luonddu ja kultuvrra gaskasaš gaskavuođa ja sámiid eallinvuogi.
Käsityö on sekä taidetta että elinkeinomuoto.
Duodji lea sihke dáidda ja ealáhusvuohki.
Käsityöperinne on vuorovaikutusta luonnon kanssa sekä materiaalin hankinnassa että käsitöiden koristeluissa.
Duodjeárbi lea vuorrováikkuhus luondduin sihke materiála háhkamis ja dujiid hervemis.
Jokaisella alueella on oma tapansa tehdä saamen käsityötä.
Juohke guovllus lea iežas vuohki duddjot sámi duoji.
Pääkäsityöperinteet Suomessa ovat koltan-, inarin- ja pohjoissaamen käsityöt.
Váldoduodjeárbbit Suomas leat nuortalaš-, anáraš- ja davvisápmelaš duojit.
Käsityö on väline, jonka kautta opetetaan kulttuuria, sen arvoja, filosofiaa, ajattelumaailmaa.
Duodji lea gaskaoapmi, man bokte oahpahuvvo kultuvra, dan árvvut, filosofiija, jurddašanmáilbmi.
Käsityötaito siirtyy sukupolvelta toiselle sosiaalisessa kanssakäymisessä.
Duodjedáidu sirdašuvvá buolvvas nubbái sosiálalaš dáhkamusaš.
Tärkeä osa käsityötaitoa on saamen kielinen käsityöterminologia.
Dehalaš oassi duodjedáiddus lea sámegielat duodjeterminologiija.
Käsityö on nykyisin sekä tarveaineiden ja vaatteiden valmistusta mutta myös taidekäsityötä.
Duodji lea dán áigge sihke atnuávdnasiid ja biktasiid ráhkadeapmi muhto maiddái dáiddaduodji.
Saamen käsityö jakaantuu ns. pehmeisiin ja koviin käsitöihin.
Sámi duodji juohkášuvvá ng. dipma ja garra dujiide.
Käsityön raaka-aineet kerätään luonnosta kestävällä tavalla.
Duoji materiálaid čoaggit luonddus bistevaš vugiin.
Käsityö elää luonnonkierron mukaan ja materiaalit kerätään ja käsitellään tiettyyn aikaan vuodesta.
Duodji eallá luonddulotnašuvvama mielde ja materiálaid čoaggit ja gieđahallat dihto áigge jagis.
Niiden valmistuksessa hyödynnetään raaka-aineiden kaikkia osia.
Daid ráhkadeamis ávkkástallat materiálaid buot osiid.
Leppää, koivua ja pajua käytetään nahan parkituksessa.
Leaibbi, soagi ja sieđgga geavahit náhki ostemis.
Juuria käytetään erityisesti inarin- ja koltansaamen käsityöperinteessä tarve-esineiden valmistukseen ja koristeluun.
Vettiid atnet erenoamážit anár- ja nuortlašduodjeárbbis atnubiergasiid ráhkadeapmai ja hervemii.
Porosta käytetään nahkoja, sarvia, luita ja jänteitä.
Bohccos geavahit náhkiid, čorvviid, dávttiid ja suonaid.
Kasveja käytetään kankaiden värjäämiseen ja kenkäheiniä kerätään jalkojen pitämiseksi lämpiminä nutukkaissa.
Šattuid atnet diŋggaid báidnimii ja gámasuoinniid čoaggit vai juolggit bissot liekkasin nuvttohiid siste.
Kalan-, linnun- ja pienriistan nahkoja käytetään pienkäsitöiden valmistuksessa.
Guoli-, lotti- ja smávvafuođđuid náhkiid geavahit smávvadujiid ráhkadeapmai.
Puukäsitöitä tehdään katajasta ja pahkoista.
Muorradujiid duddjojit reatkáin ja báhkiin.
Lisäksi käytetään tinaa, kultaa ja hopeaa.
Lassin geavahit dani, golli ja silbba.
Käsitöiden koristelu ja värit ilmentävät luontoa ja eri vuodenaikoja, erityisesti ruskan eri sävyt näkyvät monissa saamen käsitöissä.
Dujiid herven ja ivnnit govvidit luonddu ja eará jagiáiggiid, erenoamážit ruškki iešguđetlágan ivnnit oidnojit máŋggain sámi dujiin.
Koltansaamen käsityöperinnettä, juurikäsitöitä
Nuortalašsámiid duodjeárbi, veaddeduojit
Saamenpuku on saamelaisten kansallispuku ja saamelaisen etnisiteetin tunnus.
Sámegákti lea sámiid álbmotbivttas ja sámiid etnisitehta dovddaldat.
Pukua käytetään nykyisin pääasiassa juhla-asuna, niin häissä kuin hautajaisissakin, mutta myös virallisten kokousten asuna.
Gávttii atnit dán áigge váldoáššis ávvudanbivttasin, nu heajain go hávdádusainge, muhto maiddái virggálaš čoahkkimiid bivtttasin.
Vanhemmalle saamelaisväestölle saamenpuku on säilynyt edelleen arkivaatteena.
Boarrasut sámeálbmogii sámegákti lea seilon ain árgabivttasin.
Puvun koristelut ja kokonaisuus kertovat mistä päin saamenmaata henkilö on kotoisin, jopa siviilisäädyn ja suvun.
Gávtti hervemat ja ollisvuohta muitalit gos guovllos sámi olmmoš lea eret, juoba siviilaseađu ja soga.
Saamen puku on muuttunut aikojen saatossa ja pukua voidaan edelleen varioida.
Sámegákti lea nuppástuvvan áiggiid mielde ja gávtti sáhttá ainge variariseret.
Suomessa on käytössä viisi saamen puvun päämallia: Tenon, Inarin, Enontekiön, Vuotson ja kolttasaamelaisten puku.
Suomas leat anus vihtta sámegávtti váldomálle: Deanu, Anára, Eanodaga, Vuohcu ja nuortalaččaid gákti.
Saamen pukua ja saamen käsityötä laajemminkin on väärinkäytetty matkailussa ja saamen käsityötä muistuttavia kopioita myydään matkamuistioina.
Sámegávtti ja sáme duoji viidasabbot lea boastut atnán turismmas ja sámi duoji muittuheaddji kopiijaid vuvdet mátkemuitun.
, myöntää merkin saamen käsityölle, josta voi tunnistaa aidon saamen käsityön.
Sámi duojáriid ámmátsearvi, Sámi Duodji, mieđiha mearkka sáme duodjái, mas sáhttá dovdat eakti sáme duoji.
Sámi Duodji ry:n jäseneksi pääsevät vain taitavat käsityöntekijät.
Sámi Duodji ro:a lahttun besset dušše čeahpes duojárat.
Jäseniä yhdistyksellä on noin 300.
Lahtut searvvis leat sullii 300.
Saamen käsityöperinteestä erityisesti inarin- ja koltansaamen perinteet ovat uhanalaisia.
Sámi duodjeárbi erenoamážit anár- ja nuortlašsámiid árbbit leat aitatvuložat.
Kalastus
Guollebivdu
Kalastus on tärkeä osa saamelaiskulttuuria erityisesti Utsjoella ja Inarissa.
Guollebivdu lea sámekultuvrra dehalaš oassi erenoamážit Ohcejogas ja Anáris.
Kalastus ei ole yksistään kannattava elinkeino, vaan kalastukseen liittyy usein poronhoitoa tai matkailupalveluja.
Guollebivdu ii leat okto gánnáhahtti ealáhus, muhto guollebivdui laktásit dávjá boazodoallu dahje turismabálvalusat.
Jokaisella kalastusta harjoittavalla saamelaissuvulla on perinteiset kalapaikkansa, tiettyjen sukujen nautinnassa on omia järviä, lahtia tai jokien osia.
Juohkehaš guollebivddu ollašuhtti sámesogas leat árbevirolaš guollesajit, dihto sogaid návddašeamis leat iežas jávrrit, luovttat dahje jogaid oasit.
Kaikki tuntevat omat ja muiden alueet ja pysyvät omilla nautinta-alueillaan.
Buohkat dovdet iežaset ja earáid eatnamiid ja bissot iežaset návddášaneatnamiid alde.
Kalojen pyyntiin liittyy saamelainen arvomaailma, aluetta ei ylikalasteta ja huolehditaan siitä, että myös tulevina vuosina on riittävästi kalastettavaa.
Guliid bivdimii laktasa sápmelaš árvumáilbmi, guovlu ii liigebivdo ja fuolahuvvo das, ahte maiddái čuovvovaš jagiid leat doarvái guoláštamoš.
Kalastusperinteessä on tärkeä yhteisöllinen ulottuvuutensa sekä kalastuksen oma saamenkielinen terminologiansa.
Guollebivdoárbbis lea dehalaš servodatlaš olli sihke guollebivddu iežas sámegielat terminologiija.
Tenon kalastusperinteisiin kuuluvat nykyisin kielletyt poikkipato, tuulastus ja kullenuottaus sekä vielä käytössä olevat potku- ja mertapato, verkkopyynti seisovalla verkolla, nuottaus, kulkuttaminen eli ajoverkolla kalastus, ja vapa- ja viehekalastus.
Deanu guollebivdoárbái gullet dán áigge gildojuvvon rastábuođđu, duhastus ja goldin sihke velá ain geavahusas joddo- ja meardebuođđu, fierbmebivdu orru firpmiin, nuohttun, golgadeapmi dahje áhpegolgadan bivdu, ja stággo- ja vuoggabivdu.
Kolttakulttuurin oma erikoisuutensa on Näätämön Kolttakoskessa harrastettu käpälänuottaus.
Nuortalaškultuvrra iežas erenoamášvuohtan lea Njávdáma Kolttakoskis ollašuhtton geahpilnuohttun.
Kulkutusta Tenolla
Nuorra guollebivdit
Saamelainen kalastusperinne on vaarassa kadota.
Sáme guollebivdoárbi lea váras jávkat.
Kalastusperinnettä uhkaa saamelaisten poismuutto pois kotiseutualueelta ja kalastuksen heikko kannattavuus.
Guollebivdoárbbi uhkida sápmelaččaid eretfárren ruovttuguovllus eret ja guollebivddu heittot gánnáhahttivuohta.
Muuttaessaan saamelaisten kotiseutualueen ulkopuolelle saamelaiset menettävät lainsäädännöllisen oikeutensa liikkua ja käyttää luontoa tietyillä alueilla menettäen yhteyden perinteisiin sukualueisiin.
Fárredettiin sámiid ruovttuguovllu olggobeallai sámit manahit lágalaš vuoigatvuoiđaideaset lihkadit ja ávkkástallat luonddu dihto guovlluin manahemiin oktavuođa árbevirolaš soahkaeatnamiidda.
Nuoret eivät enää opi luonnollisesti saamelaisesta kalastusperinteestä ja kalastusperinne, siihen liittyvä tietämys ja terminologia on vaarassa kadota.
Nuorat eai šat oahpa lunddolaččat sámi guollebivdoárbbi ja guollebivdoárbi, dasa gulavaš diehtu ja terminologiija lea váras jávkat.
Perinteiset pyyntivälineet ovat jäämässä pois käytöstä myös uuden tekniikan myötä.
Árbevirolaš bivdobiergasat leat báhcimin eret geavahusas maiddái ođđa teknihká geažil.
Muut elinkeinot
Eará ealáhusat
Keräily kuuluu edelleen tärkeänä osana saamelaisten ravinnon ja raaka-aineiden hankintaan.
Čoaggin lea ain dehalaš oassi sámiid biepmu ja materiálaid háhkama.
Marjoja voidaan kerätä myös myyntiin.
Murjjiid sáhttá čoaggit maiddái vuovdinláhkai.
Saamelaisilla on omat, perinteiset sukujen käytössä olevat keräilyalueensa, joista kerätään hillaa, puolukkaa ja mustikkaa.
Sámiin leat iežaset, árbevirolaš sogaid geavahusas leahkki čoagginguovllut, gos čogget luopmániid, joŋaid ja sarridiid.
Muiden alueille ei perinteisesti mennä.
Eará eatnamiidda ii árbevirolaččat manno.
Pyynti eli metsästys on ollut pitkään osana muita saamelaisia elinkeinoja.
Bivdu dahjege meahccebivdu lea leamaš guhká eará sámi ealáhusaid oassin.
Metsästys ei ole yksistään kannattava elinkeino.
Meahccebivdu ii leat okto gánnáhahtti ealáhus.
Nykyisin metsästetään erityisesti hirviä sekä riekkoja.
Dán áigge bivdet erenoamážit ealggaid ja rievssahiid.
Saamelaisen pyyntikulttuurissa riekkoja pyydetään ansoilla.
Sámi bivdokultuvrras gárdot rievssahiid.
Metsästäjillä on käytössä ns. riekonkaarteita ansapolkuina, joissa metsästäjät tekevät omille nautinta-alueilleen omat riekonansojen jononsa ja rykelmänsä.
Meahcásteaddjiin leat anus ng. rievssatgárddit giellabálggisin, gos meahcásteaddjit ráhkadit iežaset návddášaneatnamiidda iežaset rievssat gielaid ráidduid ja gihpuid.
Toisten nautinta-alueille ei mennä pyytämään riekkoja.
Nuppiid návddášaneatnamiidda ii manno gárdut rievssahiid.
Perinteisesti riekkoja pyydettiin sen verran kun sitä tarvittiin muun ravinnon lisänä ja myös myyntiä varten huolehtien kuitenkin siitä, että kanta pysyi kestävänä.
Árbevirolaččat rievssahiid gárdo dan mađe go dárbbašedje eará biepmu lassin ja maidddái vuovdima várás fuolahemiin goitotge das, ahte nálli bisui bisovažžan.
Riekkokannan vaihtelut ovat vaikeuttaneet riekkojen pyyntiä.
Rievssatnáli molsašuddamat leat váttásmahttán rievssahiid bivdima.
Maatalous tuli saamelaisten kotiseutualueelle 1700-luvulla ja erityisesti Utsjoen ja Inarin alueella osaksi kalastus- ja pyyntikulttuuria.
Eanadoallu bođii sámiid ruovttuguvlui 1700-logus ja erenoamážit Ohcejoga ja Anára guvlui oassin guollebivdo- ja bivdokultuvrra.
Kulttuuri
Kultuvra
Suomessa on kolme joikuperinnettä: pohjoissaamelainen luohti, inarinsaamelainen livđe ja kolttasaamelainen leuŠdd.
Suomas leat golbma juoiganárbbi: davvisápmelaš luohti, anáraš livđe ja nuortalaš leuŠdd.
Perinteinen joiku on alkujaan ollut saamelaisten riitteihin sidonnainen ja luonnonkansoille tyypillinen ilmaisumuoto henkimaailman ja reaalimaailman ilmentymä.
Árbevirolaš juoiggus leamaš álggos sámiid riittaide čadni ja luondduálbmogiidda mihtilmas albmabuktinvuohki heaggamáilmmi ja reálamáilmmi albmaneapmi.
Joiut ovat osana arjen rutiineja ja sosiaalisia tilanteita.
Juigosat leat árgga rutiinnaid ja sosiálalaš diliid oassin.
Poronhoidossa joiulla on karkotettu petoja ja luotu suhdetta paimennettavan eläimen ja ihmisen välille.
Boazodoalus juigosiin lea vuodjeluvvon spiret ja ráhkaduvvon gaskavuohta geahččuealli ja olbmo gaskii.
Joiuilla opetetaan nuorempaa sukupolvea henkilöistä ja sukulaisuusjärjestelmästä, luonnosta, paikoista, poronhoitotavoista ja eläimistä.
Juigosiin oahpahit nuorat buolvva olbmuid ja fuolkevuogádaga birra, luonddus, báikkiin, boazodoallovugiin ja ealliin.
Joikujen aiheet kumpuavat yhteisön merkkihenkilöistä, historiallisista tapahtumista, poronhoidosta, luonnonympäristöstä ja eläimistä.
Juigosiid fáttat šaddet servoša dehalašolbmuin, historjjálaš dáhpáhusain, boažodoalus, luonddubirrasis ja ealliin.
Joiut ilmentävät sosiaalista järjestelmää ja kulttuurista jatkuvuutta.
Juigosat albmabuktet sosiálalaš vuogádaga ja kulturlaš jotkkolašvuođa.
Esimerkiksi lasten joiut ovat variaatioita vanhempien joiuista, jotka ovat puolestaan variaatioita heidän omien vanhempien joiuista.
Ovdamearkan mánáid juigosat leat variašuvnnat vánhemiid juigosiin, mat leat fas variašuvnnat sin iežaset vánhemiid juigosiin.
Lapsien synnyttyä, joiku on annettu kuin ristimänimen muodossa ensin yksinkertaisena melodiana (tovdna) myöhemmin henkilöjoiuksi rikastettuna.
Mánáid riegádettiin, juoiggus lea addojuvvon dego gástanama hámis vuos ovttageardásaš nuohttan (tovdna) maŋŋelis olmmošjuoiggusin dievasmahtimin.
Tämä perinne on miltei kadonnut Suomen saamelaisten keskuudessa.
Dát árbi lea measta jávkan Suoma sámiid siste.
Joiussa ei ole aina sanoja (dajahusat), melodia ja äänenkäyttö ovat silloin keskiössä.
Juigosis eai leat álo sánit (dajahusat), nuohtta ja jienageavahus leat dalle váibmosis.
Länsisaamelainen tyyli joikata on ilmaisultaan voimakkaampaa ja äänenkäyttö vaihtelee nopeammin kuin itäsaamelaisessa joikaustyylissä.
Oarjjasápmelaš vuohki juoigat lea albmabuktima dáfus gievrrat ja jienageavahus molsašuddá jođáneappot go nuortasápmelaš juoiganvuogis.
Suomen Sámi Grand Prix osakilpailun voittaja 2014, joikaaja Petra Magga-Vars
Suoma Sámi Grand Prix oassegilvvu vuoiti 2014, juoigi Petra Magga-Vars
Saamelaisessa musiikkiperinteessä ei käytetä juurikaan instrumentteja.
Sámiid musihkkaárbbis eai olus geavahuvvo instrumeanttat.
Nykyisin joikuesitystä voidaan tahdittaa muinaisella shamaanien käyttämällä noitarummulla.
Dán áigge juoigama sáhttá dáktet dološ shamánaid geavahan mearvrresgáriin.
Sen ohella tunnetaan 3-5-sormireikäinen pilli, fádnobiipa, joka tehtiin väinönputken versosta.
Dan lassin dovdat 3-5-suorbmaráigge njurgganas, fádnobiipa, mii ráhkaduvvui olbmoborranrási vesás.
Myös helistimiä tiedetään käytetyn.
Maiddái skilanasaid diehtit geavahuvvon.
Ruotsinsaamelainen Maj-Lis Skaltje on teoksessaan Luondu juoiggaha kuvannut joikua seuraavasti (2005):
Ruoŧasápmelaš Maj-Lis Skaltje lea girjjistis Luondu juoiggaha govvidan juigosa čuovvovvaččat (2005):
Joiku on poron nuotti
Juoiggus lea bohcco nuohtta
Joiku on saanut sointunsa lintujen, jokien ja tuulten äänistä
Juoiggus lea ožžon šuoŋáid lottiid, jogaid ja biekkaid jienain
Joiku on lyhentänyt pitkiä pimeitä talviöitä,
Juoiggus lea oanedan guhkes sevdnjes dálveijaid,
on ollut kaverina laajoilla erämailla,
lea leamašan skibirin viiddes meahcceguovlluin,
on antanut voimaa kun mieli on alakuloinen ja työ raskasta.
lea addán fámu go miellla lea šlunddas ja bargu lossat.
Joiku on iloa.
Juoiggus lea illu.
Joiku säilyttää ihmisen nuorena.
Juoiggus seailluha olbmo nuorran.
Joiku on muistamiskeino, yhteisilo ja tapa osoittaa rakkautta.
Juoiggus lea muitinvuohki, oktasašillu ja vuohki čujuhit ráhkisvuođa.
Joiku ulottuu pitemmälle kuin sanat, lähentää ja yhdistää suvut, ystävykset ja ihmissukupolvet.
Juoiggus ollá guhkkelii go sánit, lagada ja ovttasta sogaid, ustibažžaid ja olmmošbuolvvaid.
Myös ne jotka ovat jo jättäneet tämän maailman
Maiddái dat geat juo lea guođđán dán máilmmi
Saamelainen joikuperinne oli vaarassa kadota.
Sámiid juoiganárbi leai váras jávkat.
Kristinusko piti joikua hyvin pitkään paheellisena ja sitä on myös halveksittu valtakulttuurin taholta.
Kristtalašosku doalai juigosa hui guhká bahádábálažžan ja dan leat maiddái váldekultuvra badjelgeahččan.
Suomessa joiun arvostus alkoi kasvaa myös suomalaisten keskuudessa saamelaisten suuren taiteilijan Nils Aslak Valkeapään (Á illohaš) taiteen myötä.
Suomas juigosa árvu álggii lassánit suopmelaččaid siste sámiid stuorra dáiddára Nils Aslak Valkeapää (Á illohaš) dáidaga mielde.
Áillohaš toi joiuin yhteiskunnallisesti hyväksytetyksi ja arvostetuksi taidemuodoksi ja osoitti joikuperinteen joustavuuden ja kehittymisen.
Áillohaš buvtii juigosa servodatlaččat dohkkehahttin ja árvvusatnon dáiddavuohkin ja čujuhii juoiganárbbi sodjilvuođa ja ovdáneami.
Áillohaš toi joikuperinteeseen vaikutteita jazzista ja muista musiikkityyleistä.
Áillohaš buvttii juoiganárbái váikkuhusaid jazzis ja eará musihkkastiillain.
Saamelaisyhteisön ja taiteilijoiden aktiivisen työn tuloksena joikuperinne on alkanut elpyä ja joikua opetetaan myös kouluissa.
Sámeservoša ja dáiddáriid aktiiva barggu boađusin juoiganárbi lea álgán ealáskit ja juoigama oahpahit maiddái skuvllain.
Kristinusko ei suhtaudu enää kielteisesti joikuun ja joikua on myös kuulunut kirkoissa.
Kristtalašosku ii jurddaš šat negatiivalaččat juigosis ja juoigan lea maiddái gullon girkuin.
Joikua kuulee käytännössä vain Yle Sápmin ohjelmissa muutamia valtakunnallisia konsertteja tai ohjelmataltiointeja lukuun ottamatta.
Juoigama gullá geavatlaččat dušše Yle Sápmi prográmmain earet eará muhtun váldegottálaš konsearttaid dahje prográmmavurkemiid.
Joikuperinne on kuitenkin edelleen uhanalainen.
Juoiganárbi lea goit ainge áitatvuloš.
Työelämä, poismuutto saamelaisten kotiseutualueelta ja kielenvaihto ovat vaikuttaneet saamelaisten keskuudessa joiun kuuluvuuteen ja käyttöön.
Bargoeallin, eretfárren sámiid ruovttuguovllus ja gielamolsun leat váikkuhan sámiid siste juigosa gullamii ja geavaheapmai.
Saamelaisilla joikaajilla on oma kattojärjestönsä, Sámi juoigiid searvi.
Sápmelaš juoigiin lea iežas gáhttoorganisašuvnna, Sámi juoigiid searvi.
Suurin joikutapahtuma on vuosittain Norjan Kautokeinossa pääsiäisen aikaan järjestettävä Sámi Grand Prix-kilpailu, jossa valitaan vuoden parhaat joikuesitykset.
Stuorámus juoigandáhpáhus lea jahkásaččat Norgga Guovdageainnus beassážiid áigge lágiduvvon Sámi Grand Prix-gilvu, mas válljejit jagi buoremus juoiganluoiddastemiid.
Moderni saamelaismusiikki
Modearna sámemusihkkka
Nykysaamelasismusiikki ammentaa vahvasti perinteisestä joiusta ja ilmentäen uusia ilmaisuntapoja ja saamelaiskulttuurin kehittymistä.
Dálásámemusihkka oažžu váikkuhusaid nannosit árbevirolaš juigosis ja albmabuktimin ođđa albmabuktinvugiid ja sámekultuvrra ovdáneami.
1960-luvulta lähtien saamenkielinen musiikki alkoi seurata ajan trendejä.
1960-logu rájes sámegielat musihkka álggii čuovvut áiggi trendiid.
Tänä päivänä saameksi tehdään rockia, poppia, etnoa, heviä, tanssimusiikkia, teknoa, lastenlauluja, virsiä ja rap-musiikkia.
Otná beaivve sámegillii rockki, poppi, etno, hevi, dánsamusihka, tekno, mánáidlávlagiid, sálmmaid ja ráp-musihka.
Erityisesti saamenkielinen rap-musiikki on saanut huomiota myös kansallisella tasolla.
Erenomážit sámegielat ráp-musihkka lea ožžon fuopmášumi maiddái álbmotlaš dásis.
Kirjallisuus
Girjjálašvuohta
Saamen kielinen kirjallisperinne on nuorta.
Sámegielat girjjálašárbi lea nuorra.
Tarinankerronta ja suullinen kertomaperinne on ollut tärkeä osa saamelaista kulttuuria ja tiedonsiirtoa sukupolvelta toiselle ja luonut pohjan saamenkielisen kirjallisuuden synnylle.
Máidnasiid muitaleapmi ja njálmmálaš muitalanárbi lea leamaš dehalaš sámekultuvrra oassi ja dieđusirdima buolvvas nubbái ja ráhkadan vuođu sámegielat girjjálašvuođa šaddamii.
Ensimmäiset saamenkieliset julkaisut olivat Ruotsissa vuonna 1619 painetut kaksi uskonnollista kirjasta.
Vuosttas sámegielat prentosat ledje Ruoŧas jagi 1619 deaddiluvvon guokte kristtalaš girjji.
Ensimmäinen pohjoissaamenkielinen kaunokirjallinen teos oli ruotsinsaamelaisen Johan Turin kirjoittama ja kuvittama kirja vuodelta 1910 Muitalus sámiid birra, joka on kertomus porosaamelaisten elämästä.
Vuosttas davvisámegielat čáppagirjjálašvuođa bargu lei ruoŧasápmelaš Johan Turi čállán ja govuhan girji jagis 1910 Muitalus sámiid birra, mii lea muitalus badjesámiid eallimis.
Turi halusi omien sanojensa mukaan kertoa viranomaisille millainen on saamelaisten elämä ja olosuhteet, jotta viranomaiset tulisivat niistä tietoisiksi.
Turi hálidii iežas sániid mielde muitalit eiseválddiide makkár leat sámiid eallin ja dilit, vai eiseválddit boađašedje dain diehtit.
Turi kuvaa kirjassaan hyvin tarkasti saamelaisten elämää, historiaa ja saamelaisten kansanperinnettä.
Turi govvida girjjistis erenoamáš dárkilit sámiid eallima, historjjá ja sámiid álbmotárbbi.