pere/sami_parallel huggingface dataset:
I enkelte deler av Europa tyder imidlertid en del data på at HIV-smitte forbundet med sprøytebruk forekom i relativt stort omfang også i 2006, noe som understreker hvor viktig det er at lokale forebyggingstiltak er effektive og har god dekning.
Tästä huolimatta tiedot viittaavat tietyissä Euroopan osissa siihen, että HIV:n leviäminen huumeiden injektiokäytön välityksellä on edelleen suhteellisen yleistä vuonna 2006. Tämä korostaa tarvetta varmistaa paikallisen ehkäisytyön kattavuus ja tehokkuus.
Trender i utbredelsen av HIV
HIV-infektion suuntaukset
Trenddata fra prevalensovervåking av HIV i utvalg av sprøytebrukere gir viktige tilleggsopplysninger til tall for innrapporterte HIV-tilfeller, da dette også gir informasjon om ikke-diagnostiserte tilfeller.
Suuntaustiedot HIV-levinneisyyden seurannasta huumeiden injektiokäyttäjien otoksissa ovat tärkeä lisä HIV-tapausraporttien tietoihin, sillä ne antavat tietoa myös diagnosoimattomista infektioista. Levinneisyystietoja on
) Nasjonale data er ikke tilgjengelig for Spania og Italia.
Kansallisia tietoja ei ole saatavissa Espanjasta eikä Italiasta.
Korrigert for disse to landene ville det vært 5,9 tilfeller pr. million innbyggere, ned fra 6,4 i 2005.
Näiden kahden maan mukautuksen jälkeen aste olisi 5,9 tapausta miljoonaa asukasta kohden eli vähemmän kuin vuoden 2005 aste 6,4.
Kapittel 7: Narkotikarelaterte infeksjonssykdommer og narkotikarelaterte dødsfall
Vuosiraportti2008:HuumeongelmaEuroopassa
Da ingen nasjonale data er tilgjengelig for Spania og Italia, vises data for regioner der det er tilgjengelig.
Espanjasta ja Italiasta ei ole kansallisia tietoja. Kummastakin maasta on esitetty alueelliset tiedot, mikäli ne ovat saatavilla.
På grunnlag av ufullstendig tallmateriale hadde begge land over 100 nye tilfeller i 2005, altså en nedadgående trend.
Kummankin maan osittaiset luvut ylittivät sadan uuden tapauksen rajan vuonna 2005 ja osoittivat laskevaa suuntausta.
For ytterligere informasjon, se tabell INF-104 i Statistiske opplysninger 2008. EuroHIV.
Lisätietoja: katso taulukko INF-104 vuoden 2008 tilastotiedotteessa. EuroHIV.
Kilde: økninger: i Bulgaria, én by, Sofia, og i Italia, åtte av 21 regioner pluss én by.
Kahdessa maassa todettiin myös alueellista kasvua: Bulgariassa yhdessä kaupungissa eli Sofiassa ja Italiassa kahdeksassa 21 alueesta ja yhdessä kaupungissa.
Endelig er det fem land hvor nasjonale trender enten ikke er rapportert eller synes å være stabile, selv om det var minst ett subnasjonalt utvalg som indikerte en stigende trend, selv om prevalensen stort sett var på lavt nivå (Belgia, Den tsjekkiske republikk, Litauen, Storbritannia og muligens, Slovenia).
Viidessä maassa kansallisia suuntauksia ei ole joko ilmoitettu tai ne ovat vakaita, mutta ainakin yhdessä kansallista tasoa alemmassa otoksessa näkyi kasvava suuntaus, vaikka levinneisyys onkin yleensä yhä pientä (Belgia, Tšekki, Liettua, Yhdistynytkuningaskunta ja mahdollisesti Slovenia).
lag en tredel av nye sprøytebrukere (som har injisert narkotika i under to år) var HIV-positive.
Virossa tämä oletus saa tukea vuoden 2005 levinneisyystiedoista, joiden mukaan noin kolmannes uusista (alle kaksi vuotta injektoineista) injektiokäyttäjistä on HIV-positiivisia.
Antakelsen om fortsatt HIV-smitte underbygges også av andre rapporter om høye prevalenstall (over 5 %) blant unge sprøytebrukere (utvalg på 50 eller flere sprøytebrukere under 25 år) i flere land: Spania (nasjonale data, 2005), Portugal (nasjonale data, 2006), Estland (to regioner, 2005), Latvia (nasjonale data og data fra to byer, 2002–03), Litauen (én by, 2006) og Polen (én by, 2005) (130).
Lisää viitteitä jatkuvasta HIV:n leviämisestä saadaan suuresta levinneisyystasosta (yli viisi prosenttia) nuorten injektiokäyttäjien keskuudessa (otoksissa on vähintään 50 alle 25-vuotiasta injektiokäyttäjää) monissa maissa: Espanja (kansalliset tiedot, 2005), Portugali (kansalliset tiedot, 2006), Viro (kaksi aluetta, 2005), Latvia (kansallisesti ja kaksi kaupunkia, 2002–2003), Liettua (yksi kaupunki, 2006) ja Puola (yksi kaupunki, 2005) (130).
Forekomst av AIDS og tilgang til HAART
Aidsin esiintyvyys ja HAART-hoidon saatavuus
Å tolke disse tallene kan være vanskeligere når datakildene delvis motsier hverandre, noe som er tilfellet for f.eks.
Tiedot aidsin esiintyvyydestä ovat tärkeitä, koska ne kertovat oireita aiheuttavan sairauden yleisyydestä.
Bulgaria, Tyskland og Storbritannia, selv om både forekomsten av nydiagnostiserte tilfeller og økningen her er lav (bortsett fra i Bulgaria i 2004–06).
Silti ne eivät ole hyvä indikaattori HIV:n leviämisestä. Aidsin
De høye årlige tallene for nydiagnostisert HIV-smitte forbundet med sprøytebruk i Estland, Latvia og Portugal tyder på fortsatt høye smittenivåer i disse landene. For Estlands del sees dette igjen i prevalenstallene for 2005, som tilsier at om
Huumeiden injektiokäytöstä johtuvien uusien diagnosoitujen infektioiden suuntausten vertailusta HIV:n levinneisyyteen injektiokäyttäjien keskuudessa voidaan päätellä, että injektiokäyttöön liittyvän HIV-infektion ilmaantuvuus vähenee useimmissa maissa koko maan tasolla.
Informasjon om forekomsten av AIDS er viktig for å få fram opplysninger om nye tilfeller av symptomatisk sykdom, men det er likevel ingen god indikator på HIV-smitte.
Tulkinta on hankalampaa, silloin kun tietolähteet ovat keskenään jossain määrin ristiriidassa, kuten Bulgarian, Saksan ja Yhdistyneen kuningaskunnan tapauksissa.
) Se tabell INF-109 og INF-110 i Statistiske opplysninger 2008.
Katso taulukot INF-109 ja INF-110 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Ferske data tyder på at Den europeiske union generelt har lav forekomst av HIV-infeksjon blant sprøytebrukere.
11,9 uudesta tapauksesta miljoonaa asukasta kohden vuonna 2005 aina 17,1 tapaukseen vuonna 2006.
Det er likevel nødvendig å være på vakt, for flere medlemsstater har fortsatt høye tall for nye HIV-infeksjoner forbundet med injeksjon av narkotika, og situasjonen er enda mer bekymringsfull i enkelte naboland.
Kasvua on ilmoitettu myös Liettuasta, vuoden 2005 tasolta 2,0 uutta tapausta miljoonaa asukasta kohden 5,0 tapaukseen vuonna
Nivåene av HCV-antistoffer i nasjonale utvalg av sprøytebrukere i 2005–06 varierer fra rundt 15 % til 90 % – de fleste landene rapporterer typisk nivåer over 40 %.
Uusimpien tietojen mukaan HIV-infektion esiintyvyys injektiokäyttäjillä on Euroopan unionissa yleensä alhainen.
Bare noen få land (Bulgaria, Den tsjekkiske republikk, Finland) rapporterer prevalenser under 25 % i nasjonale utvalg av sprøytebrukere, selv om infeksjonsrater på dette nivået likevel utgjør et betydelig folkehelseproblem (132).
Tarkkaavaisuutta kuitenkin tarvitaan, koska osa jäsenvaltioista ilmoittaa yhä suuria määriä uusia huumeidenkäytöstä johtuvia HIV-infektioita, ja tilanne on tätäkin huolestuttavampi muutamissa naapurimaissa.
Selv om forekomsten av nydiagnostisert smitte hos sprøytebrukere i Estland og Latvia har gått ned i forhold til 2001 og nå har stabilisert seg, er nivået fortsatt relativt høyt (henholdsvis 142,0 og 47,1 nye tilfeller pr. million innbyggere i 2006), noe som tyder på at smitteforekomsten fortsatt er høy.
Viron ja Latvian äskettäisen HIV-epidemian jälkeen injektiokäyttäjien uusien diagnosoitujen infektioiden määrä on laskenut vuodesta 2001 ja vakiintunut nyt korkealle tasolle (142,0 ja 47,1 uutta tapausta maan miljoonaa asukasta kohden vuonna 2006). Tämä viittaa tartuntojen yleisyyteen.
Portugal har fortsatt flest nydiagnostiserte tilfeller i EU (se s.
Portugalissa on edelleen suurin määrä uusia diagnosoituja infektioita Euroopan unionissa (katso s.
78), og selv om trenden er nedadgående, er den årlige forekomsten av nyrapporterte diagnoser fortsatt høy med 66,5 nye tilfeller pr. million innbyggere i 2006.
79), ja vaikka suuntaus on vähenevä, vuodessa ilmoitettujen uusien diagnoosien määrä oli edelleen 66,5 uutta tapausta miljoonaa asukasta kohden vuonna 2006.
Situasjonen er særlig bekymringsfull i Den europeiske unions naboland i øst.
Vaikka HIV-infektion korkeita levinneisyystasoja tavataan vain muutamissa EU:n jäsenvaltioissa, virushepatiitin ja erityisesti C-hepatiittiviruksen (HCV) aiheuttama infektio on vallitsevampi huumeiden injektiokäyttäjillä eri puolilla Eurooppaa.
I de to største landene, Russland og Ukraina, er antallet nydiagnostiserte tilfeller høyt, og trenden er stigende.
HCV-vasta-aineiden tasot kansallisissa injektiokäyttäjien otoksissa vuosina 2005–2006 vaihtelevat 15 prosentista 90 prosenttiin.
I 2006 ble antallet nydiagnostiserte tilfeller relatert til injeksjon av narkotika anslått til over 11 000 i Russland og 7 000 i Ukraina (henholdsvis 78,6 og 152.9 nye tilfeller pr. million).
Vain muutamassa maassa (Bulgaria, Tšekki, Suomi) vallitsevuus on alle 25 prosenttia injektiokäyttäjien kansallisissa otoksissa, vaikka tälläkin tasolla olevat infektoitumisasteet ovat merkittävä kansanterveyden ongelma (132).
Det kan være store variasjoner i nivåene av HCV-prevalens innenfor det enkelte land.
Euroopan unionin itäisissä naapurimaissa tilanne on erityisen huolestuttava.
Dette kan gjenspeile både regionale forskjeller og særtrekk ved utvalgspopulasjonen.
Kahdessa suurimmassa maassa eli Venäjällä ja Ukrainassa uusien diagnosoitujen tapausten määrä on suuri, ja se kasvaa edelleen.
I Storbritannia har f.eks. lokale studier funnet nivåer mellom 29 % og 59 %, mens regionale estimater i Italia varierer fra rundt 40 % til 96 %.
Vuonna 2006 arvioitiin huumeiden injektiokäytöstä johtuvia uusia diagnosoituja infektioita olevan Venäjällä yli 11 000 ja Ukrainassa 7 000 (eli 78,6 ja 152,9 uutta tapausta miljoonaaasukastakohti ).
Selv om estimater på grunnlag av ikke-sannsynlighetsutvalg alltid må vurderes som sådan, vil variasjonene i prevalensnivåer sannsynligvis ha store implikasjoner for hvilke målgrupper programmene for forebygging og behandling skal rettes inn mot og hvordan de skal gjennomføres.
Injektiokäyttäjien suuret tartuntamäärät osoittavat, että nykyisen palveluntarjonnan saatavuutta, määrää ja valikoimaa on tarkistettava, mukaan lukien tartuntatautien leviämistä estävät toimet, kuten neulojenvaihto-ohjelmat ja korvaushoidot.
Å forstå hvilke faktorer som ligger til grunn for at smittenivåene er så forskjellige, vil kunne ha stor betydning for å utarbeide mer effektive intervensjonsstrategier.
Lisäksi tarvitaan injektiokäyttäjiin kohdistettuja tutkimuksia, jotta saadaan selville, miksi tietyt väestönosat ovat erityisen alttiita ja mitkä ovat riskikäyttäytymiseen ja itsensä suojelun esteisiin vaikuttavat tekijät, ja jotta voidaan löytää sopivat keinot uusien epidemioiden estämiseksi.
Studier blant unge (under 25 år) og nye (har vært sprøytebrukere i mindre enn to år) sprøytebrukere tyder på at tidsvinduet for å forbygge HCV-infeksjon er ganske kort, da mange blir smittet tidlig i sin sprøytekarriere.
HCV:n levinneisyys voi vaihdella maissa suuresti, mikä on osoitus alueellisista eroista ja kohdeväestön ominaispiirteistä.
Nyere studier (2005–06) rapporterer typisk prevalensnivåer mellom 20 % og 50 %, selv om det er store forskjeller mellom utvalgene.
Esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa paikallisissa tutkimuksissa saadaan 29–59 prosentin tasoja, mutta Italiassa eri alueiden arviot vaihtelevat 40 prosentista aina 96 prosenttiin.
Fortsatt høy forekomst av smitte blant sprøytebrukere understreker behovet for å vurdere både tilgjengeligheten, nivået og omfanget av det eksisterende behandlingstilbudet, herunder spesifikke tiltak for å redusere spredningen av infeksjonssykdommer, som sprøytebytteprogrammer og substitusjonsbehandling.
Vaikka muista kuin todennäköisyysotoksista saatuihin arvioihin on aina suhtauduttava varauksin, havaittujen levinneisyystasojen vaihtelu vaikuttaa todennäköisesti merkittävästi ehkäisy- ja hoito-ohjelmien kohdentamiseen ja toteutukseen.
Målrettede studier blant sprøytebrukere må også undersøke hvorfor noen populasjoner synes å være særlig utsatt, faktorer som er forbundet med risikoatferd og hindringer for egenbeskyttelse, samt kartlegge lovende tilnærminger for å forebygge nye utbrudd.
Lisäksi erilaiset infektoitumistasot aiheuttavien tekijöiden ymmärtäminen helpottanee parempien toimintastrategioiden kehittämistä.
Det er enda større forskjeller i prevalensen av antistoffer mot hepatitt B-viruset (HBV) enn mot HCV-antistoffer.
esiintyvyystiedoista saadaan niin ikään tietoa erittäin tehokkaan antiretroviraalisen hoidon (HAART-hoidon) kattavuudesta ja tehokkuudesta.
Dette kan delvis skyldes forskjeller i vaksinasjonsdekning, men andre faktorer kan også spille en rolle.
Aidsin suuri esiintyvyys tietyissä Euroopan maissa voi olla osoitus siitä, että monet HIV-infektoituneet injektiokäyttäjät eivät saa HAART-hoitoa infektion tarpeeksi varhaisessa vaiheessa hyötyäkseen mahdollisimman tehokkaasti hoidosta.
Det mest komplette av de tilgjengelige datasettene gjelder antistoffer mot hepatitt B kjerneantigen (anti-HBc), som indikerer tidligere smitte.
Nuorten (alle 25-vuotiaiden) ja uusien (alle kaksi vuotta injektoineiden) injektiokäyttäjien keskuudessa tehtyjen tutkimusten mukaan HCV-infektion ehkäisyyn on käytettävissä varsin vähän aikaa, koska monet saavat viruksen injektiokäyttönsä varhaisvaiheessa.
I 2005–06 rapporterte seks av de elleve landene som har lagt fram data om sprøytebrukere, prevalensnivåer av anti-HBc på over 40 % (133).
Uusissa tutkimuksissa (2005–2006) esitetään yleensä 20–50 prosentin levinneisyyksiä, joskin otosten välillä on huomattavaa vaihtelua.
Portugal er fortsatt det landet som har høyest forekomst av AIDS forbundet med sprøytebruk, med anslagsvis 22,4 nye tilfeller pr. million innbyggere i 2006, selv om trenden nå tydelig peker nedover, fra 29,9 tilfeller pr. million i 2005.
Portugali on edelleen maa, jossa injektiokäytöstä johtuvan aidsin esiintyvyys on suurin, arviolta 22,4 uutta tapausta miljoonaa asukasta kohden vuonna 2006, joskin suuntaus on nyt selvästi laskeva oltuaan 29,9 tapausta miljoonaa asukasta kohden vuonna 2005.
Av disse tre landene er trenden nedadgående i Spania og Latvia, men ikke i Estland, der de nyeste dataene indikerer en økning fra 11,9 nye tilfeller pr. million i 2005 til 17,1 pr. million i 2006.
Suhteellisen korkeita aidsin esiintyvyystasoja raportoidaan myös Virosta, Espanjasta ja Latviasta, joissa on vastaavassa järjestyksessä 17,1, 15,1 ja 13,5 uutta tapausta miljoonaa asukasta kohden.
Også i Litauen er det registrert en økning, fra 2,0 nye tilfeller pr. million i 2005 til 5,0 tilfeller i 2006 (131).
Näissä kolmessa maassa suuntaus on aleneva Espanjassa ja Latviassa muttei Virossa, jossa uusimmat tiedot kertovat nousun olleen
Mens det er funnet høye prevalensnivåer av HIV bare i enkelte medlemsstater, er hepatitt, og spesielt infeksjon
B-hepatiittiviruksen (HBV) vasta-aineiden levinneisyys vaihtelee enemmän kuin HCV:n vasta-aineiden levinneisyys.
Trendene over tid for meldte tilfeller av hepatitt B og C viser ulike bilder.
Tähän voivat olla syynä rokotusasteen erot tai muutkin tekijät.
Av alle meldte tilfeller av hepatitt B kan i enkelte land andelen sprøytebrukere ha gått noe ned, muligens takket være økt effekt av vaksinasjonsprogrammer spesielt rettet mot sprøytebrukere.
Kattavimmat tiedot koskevat anti-HBc:tä, joka osoittaa aiemman tartunnan.
Når det gjelder hepatitt C, har andelen sprøytebrukere blant meldte tilfeller gått ned i fem land, men har samtidig gått opp i fem andre (Den tsjekkiske republikk, Luxembourg, Malta, Sverige, Storbritannia) (134). Både for hepatitt B og hepatitt C var
Vuosina 2005–2006 kuusi 11 maasta, jotka toimittivat tietoja injektiokäyttäjistä, ilmoitti anti-HBc:n levinneisyystason olevan yli 40 prosenttia (133).
Tilgang til HIV-testing og -behandling intervensjoner likevel bare utbygget i begrenset omfang, og her er det fortsatt et stort udekket behov.
HIV-testaukseen ja -hoitoon pääsy turvallista käyttöä koskeva perehdytys.
Mer enn en tredel av Europas HIV-smittede er kanskje ikke klar over at de har infeksjonen (ECDC, 2007), og rapporter fra noen EU-medlemsstater tyder på at bevissthetsnivået kan være enda lavere blant smittede sprøytebrukere.
Näiden toimien saatavuus ja kattavuus vaihtelevat merkittävästi eri maiden kesken.
En kohortstudie som nylig ble gjennomført i Amsterdam, pekte på fordelene ved tilbud som kombinerte vedlikeholdsbehandling med metadon og sprøytebytte, da kombinasjonen var forbundet med lavere forekomst av HCV- og HIV-infeksjon blant sprøytebrukere enn om de bare fikk ett av tilbudene (Van den Berg et al., 2007).
Euroopassa asuvista HIV-infektion kantajista peräti joka kolmas voi olla tietämätön tartunnastaan (ECDC, 2007), ja eräistä EU:n jäsenvaltioista saatujen tietojen perusteella tietämyksen taso voi olla tätäkin vähäisempi tartunnan saaneiden injektiokäyttäjien keskuudessa.
Resultatet er at mange av dem som blir smittet av viruset, ikke får fordelen av tidlig behandling og pleie.
Tämän seurauksena monet viruksen saaneista eivät pääse riittävän varhain hoitoon.
De kan også uten å vite det, bidra til å spre HIV ved å utsette andre for smitterisiko.
He voivat myös levittää tietämättään HIV:tä altistamalla muut infektioriskille.
Kvaliteten på dataene som samles inn av systemet for HIV-overvåking, er også svekket.
Lisäksi HIV:n seurantajärjestelmien avulla kerättyjen tietojen laatu on heikentynyt.
Å få noen idé om dekningsgrad for sprøytebytteprogrammene er vanskelig, for bare noen land legger fram relevante tall.
Korvaushoidon ja haittojen vähentämisen palveluntarjonta on lisääntynyt Euroopassa tuntuvasti viimeksi kuluneiden kymmenen vuoden aikana.
For eksempel rapporterer Den tsjekkiske republikk om et nettverk av 90 lavterskeltilbud som når ut til om lag 25 000 brukere hvert år, hvorav 70 % sprøytebrukere, og som deler ut gjennomsnittlig 210 sprøyter pr. sprøytebruker.
Joissain maissa nämä toimenpiteet ovat edelleen vähäisiä, ja kysyntä ylittää yleisestikin tarjonnan tällä alueella.
Foreløpige data tyder på at tilgangen til antiretroviral behandling og pleie blant sprøytebrukere er uforholdsmessig dårlig (Donoghoe et al., 2007).
Alustavien tietojen mukaan injektoivien huumeidenkäyttäjien pääsy antiretroviraaliseen hoitoon on suhteettoman vähäistä (Donoghoe et al., 2007).
Effektive tilnærminger med antiviral behandling må ta hensyn til sprøytebrukernes spesifikke situasjon og behov.
Tehokkaassa virushoidossa on otettava huomioon injektiokäyttäjien erityistilanne ja -tarpeet.
De kan også ha andre problemer av f.eks. helsemessig og sosial karakter (hjemløshet, ingen forsikringsdekning), men også stigmatisering og diskriminering i helsevesenet eller gjentatte arrestasjoner og soning.
Näitä voivat olla yhtäaikaiset terveys- ja sosiaaliongelmat (esimerkiksi kodittomuus ja vakuutuksen puuttuminen), mutta myös leimautuminen ja syrjintä terveydenhoitoympäristössä tai toistuvat pidätykset ja vangitsemiset.
For å bedre tilgangen til HIV-testing og -behandling har EONN utviklet spesifikke retningslinjer for å sikre sprøytebrukere tilbud om årlig legeundersøkelse med
HIV-testaukseen ja -hoitoon pääsyn parantamiseksi EMCDDA on kehittänyt erityiset ohjeet vuotuisen vapaaehtoisen lääkärintarkastuksen tarjoamiseksi injektiokäyttäjille.
Dette kan tyde på geografiske forskjeller i sykdommenes epidemiologi, selv om det ikke kan utelukkes at forskjeller i testmetoder og rapporteringspraksis kan ha påvirket resultatene.
Esimerkiksi Tšekki ilmoittaa, että maassa on 90 matalan kynnyksen keskusta, jotka tavoittavat noin 25 000 huumeidenkäyttäjää vuodessa. Heistä 70 prosenttia on injektiokäyttäjiä.
Enkelte land rapporterer om en økning i antallet kanyler/sprøyter som deles ut gjennom disse programmene.
Ilmoitettuja hepatiittitapauksia koskevat aikasuuntaukset osoittavat selviä eroja B- ja C-hepatiitin välillä.
I Estland er det beregnet at antallet sprøyter som deles ut til hver sprøytebruker, er doblet i perioden 2005-06 og er nå oppe i 112.
Neulan- ja ruiskunvaihto-ohjelmissa luovutettujen ruiskujen määrän kasvua on havaittavissa muutamissa maissa.
I samme periode hadde ungarske sprøytebytteprogrammer en økning i antallet utdelte sprøyter på 56 % og i antallet klienter på 84 %, og i Finland rapporteres en fortsatt økning i antallet klienter som oppsøker helserådgivningssentrene for sprøyter som deles ut der.
Virosta kutakin injektiokäyttäjää kohden luovutettujen ruiskujen arvioitu lukumäärä on kaksinkertaistunut vuosina 2005–2006 ollen 112. Samaan aikaan ruiskujen menekki Unkarin ruiskunvaihto-ohjelmissa lisääntyi 56 prosenttia ja ohjelmien asiakkaiden määrä 84 prosenttia.
Men ikke alle land rapporterer om økning, for Malta og Slovakia rapporterte om stabile tall i 2006, Polen rapporterte om en nedgang i antallet tiltak som var i drift og 15 % nedgang i antallet kanyler/sprøyter som ble byttet, og Romania hadde 70 % reduksjon i antallet sprøyter som ble byttet i Bucuresti, men der var økonomiske problemer hovedårsaken.
Puolan ilmoitti toimintaan osallistuvien keskusten määrän laskeneen ja vaihdettujen ruiskujen määrän vähentyneen 15 prosenttia. Romania kertoi Bukarestissa vaihdettujen ruiskujen määrän laskeneen 70 prosenttia, tärkeimpänä syynä rahoitusongelmat.
Forebygging av infeksjonssykdommer
Tartuntatautien ehkäiseminen
Medlemsstatene i EU bruker en kombinasjon av en del av følgende tiltak for å redusere spredningen og følgene av infeksjonssykdommer blant narkotikabrukere: narkotikabehandling, inklusive substitusjonsbehandling (se kapittel 6), helseinformasjon og rådgivning, distribusjon av sterilt brukerutstyr samt bevisstgjøring om sikrere sex og sikrere bruk.
EU:n jäsenvaltiot yhdistelevät seuraavia toimia vähentääkseen tartuntatautien leviämistä ja seurauksia huumeidenkäyttäjien keskuudessa: huumehoito, myös korvaushoito (katso luku 6), terveystieto ja -neuvonta, steriilien injektiotarvikkeiden jakelu sekä turvaseksiä ja
Sprøytebytte og lavterskeltjenester kan også være en kanal til andre tjenester for personer som har vanskelig for å komme i kontakt med de generelle tjenestene. Dette gjelder både primærhelsetjenesten og seksual-helsefremmende tiltak som utdeling av kondomer og glidemidler og opplæring i sikker sex.
Monessa maassa ruiskunvaihdon vakiintuminen tai väheneminen voi osoittaa muutosta yleisissä huumeiden injektiokäyttötavoissa ja hoidon saatavuudessa: Luxemburgissa matalan kynnyksen keskusten jakamien ruiskujen määrä vakiintui useiden vuosien kasvun jälkeen vuonna 2005 ja väheni vuonna 2006.
De fleste landene har også infeksjonsforebyggende tiltak som drives gjennom oppsøkende virksomhet eller
Ruiskutarjonnan ilmoitetaan vähentyneen aivan viime aikoina myös
Hepatitt B-vaksinasjon av narkotikabrukere
Luku 7: Huumeisiin liittyvät tartuntataudit ja huumekuolemat
I 2006 rapporterte flere land om initiativer med sikte på å forebygge spredning av viral hepatitt.
Huumeidenkäyttäjien B-hepatiittirokotus yhteistyötä alueellisten terveydenhoitopalvelujen kanssa helpottaakseen pääsyä neuvontaan, testaukseen ja hoitoon erityisesti virushepatiitin aiheuttamien somaattisten lisäoireiden vuoksi.
For eksempel ble i Luxembourg som følge av et forskningsprosjekt, tiltak for ”sikkerbruk”-rådgivning til unge og nye narkotikabrukere utøket, og tilgangen til gratis utstyr til sprøytebrukere ble forbedret.
Bulgariassa Bourgasissa Mustanmeren rannalla liikkuva lääkäriyksikkö suoritti 750 potilaskäyntiä vuonna 2006.
Siden 2006 har Danmark hatt gratis hepatitt A- og B-vaksinasjon av narkotikabrukere og deres partnere, og kommunene er nå forpliktet til å tilby sprøytebrukere et bredt spekter av tjenester relatert til smittsomme sykdommer.
Jotkin Tanskan kunnat ovat saaneet valtion varoja haavoittuville huumeidenkäyttäjille kohdennettuihin terveydenhoito-ohjelmiin.
Og til sist; i Irland fikk en egen arbeidsgruppe i 2007 i oppdrag å utvikle en nasjonal strategi for overvåking, opplæring og behandling innen HCV.
Lisäksi Kööpenhaminaan perustettiin vuonna 2008 kolmivuotiseksi pilottijaksoksi ”terveystila”-hanke, jossa yhdistetään terveys- ja sosiaalihuollon neuvontapalveluja matalan kynnyksen lähestymistapaan.
Hepatitt B-viruset (HBV) smitter fortsatt blant sprøytebrukere i Europa, og utbredelsen av aktiv HBV-infeksjon (prevalens av HBsAg) er i de fleste land høyere blant sprøytebrukere enn i befolkningen for øvrig (1).
B-hepatiittivirustartuntojen (HBV) leviäminen jatkuu injektiokäyttäjien keskuudessa Euroopassa. Heidän joukossaan aktiivisen HBV-infektion taso (HBsAg:n levinneisyys) on korkea useimmissa maissa verrattuna koko väestöön (1).
Vaksinasjon anses som det mest effektive tiltaket for å forhindre smitte av hepatitt B-viruset (HBV) og konsekvensene av det.
Rokotusta pidetään tehokkaimpana keinona ehkäistä B-hepatiittivirusinfektiota (HBV) ja sen seurauksia.
I tråd med anbefalingene fra WHO i 1991 har de fleste, men ikke alle, EU-medlemsstatene vedtatt generell vaksinasjon mot dette viruset.
WHO:n vuoden 1991 suositusten mukaisesti useimmat – mutteivät kaikki – jäsenvaltiot ovat ottaneet käyttöön koko väestön rokotukset virusta vastaan.
Imidlertid vil spedbarnsvaksinasjon mest påvirke framtidige generasjoner av narkotikabrukere.
Lasten rokottaminen vaikuttaa kuitenkin eniten tuleviin huumeidenkäyttäjien sukupolviin.
For å redusere spredningen av infeksjonen tidligere, har over halvparten av medlemsstatene vedtatt vaksinasjonsprogrammer som retter seg spesifikt mot injiserende narkotikabrukere og/eller innsatte.
Infektion leviämisen hillitsemiseksi entistä nopeammin yli puolet EU:n jäsenvaltioista on ottanut käyttöön rokotusohjelmia erityisesti injektiokäyttäjille ja/tai vangeille.
Dekningen av disse programmene varierer imidlertid landene imellom, og en tredel av EU-medlemsstatene rapporterer fortsatt ikke om egne vaksinasjonsprogrammer for narkotikabrukere.
Silti ohjelmien kattavuus vaihtelee maittain, ja kolmannes EU:n jäsenvaltioista ei edelleenkään ole ilmoittanut erityisestä rokotusohjelmasta huumeidenkäyttäjille.
Fengsler er viktige innfallsporter både for intervensjoner i forbindelse med smittsomme sykdommer relatert til narkotikabruk og for å nå fram med helsetjenester til en populasjon som ellers er vanskelig å nå (se kapittel 2).
Huumeidenkäyttäjille suunnatuissa rokotusohjelmissa on usein ongelmana huono toteutuminen rokotuskertojen jäädessä ottamatta.
Nyere forskning viser at det er viktig å tilby virustesting til alle som noen gang har brukt ulovlige stoffer, og at påvisning av kronisk hepatitt C-infeksjon ved ankomst til fengselet var et kostnadseffektivt tiltak (Sutton et al., 2006).
Koska turvallinen ja tehokas rokote on saatavissa, riskin piiriin kuuluvien immunisaation parantamiseksi tähtääviin strategioihin voi kuulua joustava lähestymistapa, jossa lähestytään huumeidenkäyttäjiä varhaisvaiheessa ja kohdistetaan toimet huumeidenkäytön levinneisyyden kannalta todennäköisimpiin yhteisöihin. Toistuvat rokotustarjoukset ja tehosteet niille, joiden immuunivaste on heikentynyt, voivat myös parantaa immunisaatiotuloksia.
I tillegg til nødvendig behandling av dem som var smittet, hadde innsatte narkotikabrukere også ulike tilbud om f.eks. helseopplysning og hepatitt B-vaksinasjon (135).
Tämä voi edellyttää, että EU:n jäsenvaltiot arvioivat uudelleen ja mahdollisesti mukauttavat politiikkaansa kroonisen HBV-infektion esiintymisen ja seurausten vähentämiseksi.
I vaksinasjonsprogrammer for narkotikabrukere er dårlig fremmøte ofte et problem, slik at vaksinasjonsopplegget ikke fullføres.
Vuonna 2006 useat maat ilmoittivat aloitteista virushepatiitin leviämisen ehkäisemiseksi.
Ettersom det finnes en sikker og effektiv vaksine tilgjengelig, kan strategier for å oppnå høyere vaksinasjonsnivåer blant risikoutsatte omfatte en fleksibel tilnærming der narkotikabrukere oppsøkes tidlig i karrieren og grupper av befolkningen med høyere prevalens av narkotikabruk får hjelp.
Esimerkiksi Luxemburgissa on tehostettu turvallisen käytön neuvontaa nuorille ja uusille huumeidenkäyttäjille toimintatutkimushankkeen tulosten perusteella, minkä lisäksi on parannettu injektiokäyttäjien oheistarvikkeiden vapaata saatavuutta.
Gjentatte tilbud om vaksinasjon og ekstra doser for personer med svekket immunforsvar kan også bidra til bedre vaksinasjonsresultater.
Tanskassa on ollut saatavana huumeidenkäyttäjille ja heidän kumppaneilleen maksuttomat A- ja B-hepatiittirokotteet vuodesta 2006 alkaen, ja kuntien on nyt tarjottava kattava valikoima tartuntatautipalveluja huumeiden injektiokäyttäjille.
Dette kan fordre at EU-medlemsstatene må gjennomgå og kanskje finjustere politikken for å redusere forekomsten av kronisk HBV-infeksjon og konsekvensene av denne.
Irlannissa HCV:tä käsittelevälle työryhmälle annettiin vuonna 2007 tehtäväksi kansallisen seuranta-, opetus- ja hoitostrategian kehittäminen.
) Se tabell INF-106 og INF-114 i Statistiske opplysninger 2008.
) Katso taulukot INF-106 ja INF-114 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Dette framgår av en internasjonal studie støttet av EONN, som fant at i syv byområder i Europa kunne 10–23 % av dødsfallene i aldersgruppen 15–49 år tilskrives bruk av opioider (Bargagli et al., 2005).
Belgiassa (flaaminkielisessä yhteisössä) ja Portugalissa sekä paikallisesti Saksassa ja Alankomaissa.
lavterskeltilbud, men mye arbeid gjenstår likevel før dette tilbudet er utbygget.
Vankilat ovat tärkeä ympäristö huumeidenkäytöstä johtuvien tartuntatautien vastaisille toimenpiteille ja terveyspalvelujen tarjoamiselle muuten hankalasti saavutettavaa populaatiota varten (katso luku 2).
For eksempel er Estland, Latvia og Litauen i ferd med å bygge opp et tverrnasjonalt lavterskeltilbud innen smittevern som vil basere seg på felles tjenestestandarder og felles protokoller for epidemiologisk overvåking.
Tuore tutkimus osoittaa, että on tärkeää tarjota virustestausmahdollisuus kaikille joskus laittomia huumeita käyttäneille ja että kroonisen C-hepatiitti-infektion tutkiminen vankilaan saapumisen yhteydessä on kustannustehokas toimenpide (Sutton et al., 2006).
EONNs nøkkelindikator ”Narkotikarelaterte dødsfall og dødelighet blant narkotikabrukere” kartlegger primært dødsfall som er direkte forårsaket av narkotikabruk (narkotikainduserte dødsfall), og i noen mindre grad total dødelighet blant narkotikabrukere, som også fanger opp dødsfall forbundet med mange andre helsemessige og sosiale problemer.
Tarpeellista hoitoa ja huoltoa saavien infektoituneiden henkilöiden ohella vankiloiden huumeidenkäyttäjät voivat hyötyä monista toimenpiteistä, esimerkiksi terveyskasvatuksesta ja B-hepatiittiin liittyvästä immunisaatiosta (135).
EONNs definisjon av narkotikainduserte dødsfall (136) omfatter dødsfall som er direkte forårsaket (ved forgiftning eller overdose) av bruken av et eller flere stoffer, hvorav minst ett er illegalt.
Neulanvaihto ja matalan kynnyksen palvelut voivat tarjota hoitoonohjausmahdollisuuden niille, joiden pääsy yleisiin palveluihin on huono.
Antallet narkotikabrukere, deres bruksmønstre (injisering, blandingsbruk) og behandlings- og akuttjenestenes
Tämä koskee pääasiassa terveydenhuoltoa sekä seksuaaliterveyden edistämistoimia, kuten kondomien ja liukuvoiteiden jakelua sekä turvaseksikoulutuksen tarjontaa.
Helsetjenester tilbys på lavterskelklinikker og i mobile enheter, eventuelt via henvisningsordninger.
Tartuntatautien ehkäisypalvelujen tarjoaminen kenttätyön tiimien toimesta tai matalan kynnyksen keskuksissa on vakiintunut valtaosassa maita, vaikka alan palveluja edelleen kehitetäänkin.
De tsjekkiske lavterskeltiltakene samarbeider f.eks. tett med de regionale helsetjenestene for å lette tilgjengeligheten når det gjelder rådgivning, testing og behandling av somatisk komorbiditet, da spesielt viral hepatitt.
Esimerkiksi valtioiden rajat ylittävä matalan kynnyksen ennaltaehkäisyverkosto on parhaillaan perusteilla Viroon, Latviaan ja Liettuaan.
På et mobilt legemottak i Bourgas ved Svartehavet i Bulgaria ble det gjennomført 750 konsultasjoner i 2006.
Se käyttää yhteisiä palvelustandardeja ja epidemiologisia seurantaprotokollia.
En del danske kommuner har fått statlige midler til helseverntiltak rettet mot de mest sårbare narkotikabrukerne.
Sairaanhoitopalveluja tarjotaan matalan kynnyksen klinikoissa ja liikkuvissa yksiköissä tai hoitoonohjausjärjestelmien kautta.
I tillegg ble det i 2008 startet et treårig forsøksprosjekt i København med såkalte ”sundhedsrum”, som kombinerer helsefaglige og sosialfaglige tiltak i et lavterskeltilbud.
Huumeidenkäyttö on yksi suurimmista nuorten terveysongelmien ja kuolemien syistä Euroopassa.
) Se DUP-tabellene i Statistiske opplysninger 2008.)
Katso DUP-taulukot vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
I perioden 1990–2005 ble det i EUs medlemsstater hvert år rapportert mellom 6 500 og 8 500 narkotikainduserte dødsfall, dvs. til sammen nærmere 130 000.
Huumeidenkäyttäjien määrä, käyttötavat (injektio, sekakäyttö) sekä hoito- ja ensiapupalvelujen saatavuus voivat kaikki vaikuttaa tällaisten kuolemantapausten kokonaismäärään yhteisössä.
Tallene bør anses som minsteanslag (138).
Yleensä huumekuolema tapahtuu pian aineen tai aineiden käytön jälkeen.
Både vitenskapelige og politiske diskusjoner om narkotikarelatert dødelighet hemmes av alle de ulike konseptene og definisjonene som har blitt brukt på området.
Sekä tieteellistä että poliittista keskustelua huumekuolleisuudesta haittaa alalla käytettyjen käsitteiden ja määritelmien laajuus.
Hvis konseptene som brukes er altfor brede og inkluderende, risikerer dataene å bidra lite til forståelsen av de underliggende faktorene som er forbundet med narkotikarelatert dødelighet.
Jos käytetään erittäin laajoja ja kattavia käsitteitä, tiedoista ei välttämättä ole paljonkaan hyötyä huumekuolleisuuteen vaikuttavien taustatekijöiden ymmärtämiseksi.
Hvis f.eks. alle dødsfall med positivt resultat på den toksikologiske undersøkelsen grupperes sammen, vil alle tilfeller der narkotika spiller en direkte kausal rolle, en indirekte rolle eller ingen rolle i det hele tatt, havne i samme sekk.
Jos esimerkiksi kaikki kuolemantapaukset, joissa toksikologinen tutkimus on antanut positiivisen tuloksen, ryhmitellään yhteen, saadaan aikaan tapaukset, joissa huumeilla on ollut välitön syysuhde tai välillinen suhde tai joissa huumeilla ei ole ollut mitään suhdetta.
Seksten europeiske land har over 20 dødsfall pr. million, og fem over 40 pr. million. Dødeligheten blant menn i aldersgruppen 15–39 år er i de fleste landene omtrent dobbelt så høy (gjennomsnittlig 44 dødsfall pr. million i Europa).
Eurooppaa koskevien tietojen laadun ja luotettavuuden paraneminen viime vuosina on parantanut yleisten ja kansallisten suuntausten kuvausmahdollisuuksia, ja useimmat maat ovat nyt ottaneet käyttöön EMCDDA:n mukaisen määritelmän (137).
Narkotikainduserte dødsfall utgjorde 3,5 % av alle dødsfall blant europeere i alderen 15–39 år i 2005–06 og over 7 % i åtte land (139) (figur 11).
Silti maiden väliset erot raportoinnin laadussa ovat niin huomattavia, että suoria vertailuja on tehtävä varoen.
Et annet viktig spørsmål er hvilke stoffer analysene omfatter. Skal de begrenses til illegale stoffer, eller utvides til andre psykoaktive stoffer og legemidler?
Toisena tärkeänä tekijänä ovat huomioon otetut aineet, jotka voidaan rajoittaa laittomiin huumausaineisiin tai laajentaa kattamaan muutkin psykoaktiiviset aineet ja lääkkeet.
I sistnevnte tilfelle kan det være vanskelig å skille mellom dødsfall som primært er relatert til psykisk helse (f.eks. selvmord i forbindelse med depresjon), og dødsfall som skyldes stoffbruk.
Viimeksi mainitussa tapauksessa voi olla vaikea erottaa ensisijaisesti mielenterveyskysymyksiin liittyviä kuolemantapauksia (esimerkiksi depression aiheuttama itsemurha) päihteidenkäytön aiheuttamista kuolemista.
I tillegg skyldes mange narkotikainduserte dødsfall i realiteten blandingsbruk, og det kan være vanskelig å få klarhet i de ulike stoffenes respektive roller.
Lisäksi monet huumekuolemat ovat itse asiassa sekakäyttökuolemia, ja eri huumeiden roolin ymmärtäminen voi olla hankalaa.
Det er ennå ikke gjort mye forskning på sykelighet og andre konsekvenser av ikke-fatale overdoser, og det er gjort begrensede investeringer i forebyggende tiltak, til tross for dokumentasjon på at tallene her kan være store.
EU:n jäsenvaltiot ilmoittivat vuosina 1990–2005 joka vuosi 6 500–8 500 huumekuolemaa, ja näitä kuolemia oli kyseisellä ajanjaksolla yhteensä yli 130 000.
Flere studier har beregnet at det for hver overdose med dødelig utfall kan være mellom 20 og 25 ikke-fatale.
Näitä lukuja voidaan pitää vähimmäisarvioina (138).
Den første og best dokumenterte viser til dødsfall som er direkte forårsaket av ett eller flere stoffer.
Ensimmäinen on paremmin dokumentoitu ja kattaa kuolemat, jotka johtuvat välittömästi yhden tai useamman huumausaineen vaikutuksesta.
Disse dødsfallene omtales typisk som ”overdoser”, ”forgiftninger” eller ”narkotikainduserte dødsfall”.
Näitä kuolemia kutsutaan yleensä ”yliannostuksiksi”, ”myrkytyksiksi” ja ”huumeiden aiheuttamiksi kuolemiksi”.
Den andre kategorien er bredere og dekker dødsfall som ikke direkte kan tilskrives stoffets farmakologiske virkning, men som uansett er forbundet med bruken av det: langsiktige konsekvenser av infeksjonssykdommer, psykisk helserelaterte interaksjoner (f.eks. selvmord) eller andre omstendigheter (f.eks. trafikkulykker).
Toinen tekijä on laajempi ja kattaa kuolemantapaukset, joiden ei voida suoraan osoittaa johtuvan huumeiden farmakologisesta vaikutuksesta mutta jotka kuitenkin liittyvät niiden käyttöön: tartuntatautien pitkäaikaiset seuraukset, vuorovaikutus mielenterveysongelmien (esimerkiksi itsemurha) ja muiden olosuhteiden (esimerkiksi liikenneonnettomuudet) kanssa.
I tillegg kommer dødsfall som indirekte er relatert til narkotika (f.eks. vold i forbindelse med narkotikahandel).
Tapahtuu myös sellaisia huumekuolemia, jotka johtuvat olosuhteista (esimerkiksi huumekauppaan liittyvä väkivalta).
I Europa er opioidoverdose en av de viktigste dødsårsakene for unge mennesker, særlig for unge menn i urbane områder (140). Opioider, da hovedsakelig
Luku on yli 20 kuolemaa miljoonaaasukastakohti 16:ssa Euroopan maassa ja yli 40 viidessä maassa.
EONNs nåværende tilnærming til rapportering av narkotikarelatert dødelighet er basert på beregninger av dødelighet i kohorter av problembrukere av narkotika.
Huumekuolleisuus 15–39-vuotiaiden miesten ryhmässä on useimmissa maissa keskimäärin kaksinkertainen (keskimäärin 44 kuolemaa miljoonaaasukastakohti Euroopassa).
Andre tilnærminger blir imidlertid utredet for å kombinere data fra ulike kilder for å beregne den totale byrden av dødelighet som kan tilskrives narkotika i et lokalsamfunn (se ”Total narkotikarelatert dødelighet”, s. 86).
Vuosina 2005 ja 2006 huumekuolemien osuus kaikista 15–39-vuotiaiden kuolemista oli Euroopassa 3,5 prosenttia, ja kahdeksassa maassa se oli yli seitsemän prosenttia (139) (kaavio 11).
tilgjengelighet er alle faktorer som kan påvirke det totale antallet dødsfall i denne kategorien i et samfunn. Narkotikainduserte dødsfall inntreffer vanligvis innen kort tid etter at stoffet eller stoffene er inntatt.
EMCDDA:n nykyinen lähestymistapa yleisen huumekuolleisuuden raportointiin perustuu kuolleisuuden arviointiin huumeiden ongelmakäyttäjien kohorteissa.
Europeiske data er blitt bedre både med hensyn til kvalitet og pålitelighet i de senere årene, noe som har gjort det mulig å beskrive både totale og nasjonale trender bedre, og de fleste landene har nå vedtatt en kasusdefinisjon i tråd med EONNs (137
Muitakin lähestymistapoja kuitenkin selvitetään ja niissä eri lähteistä peräisin olevia tietoja voidaan yhdistää, jolloin saadaan arvio huumeista johtuvasta koko kuolleisuusrasitteesta tietyssä yhteisössä (katso Yleinen huumekuolleisuus, s. 87).
Den varierende heroin og metabolitter av heroin, er til stede i de fleste narkotikainduserte dødsfall som meldes i Den europeiske union, dvs. i mellom 55 % og nærmere 100 % av alle tilfeller, og over halvparten av landene rapporterer om en andel på over 80 % (141).
Sairastuvuutta ja muita kuin kuolemaan johtavia yliannostuksen seurauksia tutkitaan edelleenkin varsin vähän, ja panostukset ehkäisytoimiin ovat vähäisiä, vaikka on näyttöä siitä, että määrät voivat olla melkoisia.
Toksikologiske rapporter i forbindelse med dødsfall som tilskrives heroin, nevner også ofte andre stoffer som kan ha vært medvirkende.
Tutkimuksissa on arvioitu, että jokaista kuolemaan johtanutta yliannostusta kohden voi olla 20–25 muunlaista yliannostusta.
De stoffene som hyppigst nevnes, er alkohol, benzodiazepiner, andre opioider og i en del land, kokain.
Vaikka onkin vaikea tietää, voidaanko arvioita soveltaa koko Euroopan unioniin, muiden kuin kuolemaan johtavien yliannostustapausten lukumäärä vuodessa voidaan arvioida karkeasti 120 000–175 000 kappaleeksi.
En studie EONN nylig har utført i samarbeid med ni land, fant at i 60 % til 90 % av alle opioidinduserte dødsfall var mer enn ett stoff nevnt i de toksikologiske resultatene. Dette tyder på at en vesentlig andel av alle narkotikainduserte dødsfall kan være forbundet med blandingsbruk.
EMCDDA:n keskeinen indikaattori ”Huumeisiin liittyvät kuolemantapaukset ja huumeidenkäyttäjien kuolleisuus” seuraa pääasiassa huumeidenkäytön suoraan aiheuttamia kuolemantapauksia (huumekuolemia) ja vähäisemmässä määrin huumeidenkäyttäjien keskuudessa ilmenevää yleistä kuolleisuutta, johon sisältyvät myös moniin muihin terveysongelmiin ja sosiaalisiin ongelmiin liittyvät kuolemat.
) Informasjon om metoder ifm. narkotikarelaterte dødsfall finnes i Statistiske opplysninger 2008.)
Katso yksityiskohtaiset menetelmälliset tiedot huumekuolemista vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Se tabell DRD-2 del (i) i Statistiske opplysninger 2008.
Katso taulukko DRD-2 (osa i) vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
) Se figur DRD-1 i Statistiske opplysninger 2008.
Katso taulukko DRD-5 ja kaavio DRD-7 (osa ii) vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Flere land rapporterer om funn av metadon i et stort antall narkotikainduserte dødsfall, men i mangel av felles rapporteringsstandarder er det ofte uvisst hvilken rolle dette stoffet har spilt. Land som rapporterer ikke ubetydelige antall dødsfall med funn av metadon, omfatter Danmark, Tyskland, Storbritannia og Norge.
Tšekin osalta käytettiin EMCDDA:n määritelmää kansallisen määritelmän sijaan; Yhdistyneen kuningaskunnan osalta käytettiin huumausainestrategian mukaista määritelmää; Romanian osalta tiedot koskevat ainoastaan Bukarestia ja useita piirikuntia Bukarestin toksikologisen laboratorion toimialueella.
De andre landene rapporterte enten ikke tilfeller, eller bare et begrenset antall (145).
Väestön kuolleisuusastelaskelmat perustuvat Eurostatin ilmoittamaan vuoden 2005 kansalliseen väestöön.
I USA er det rapportert om en markant økning i antallet metadonrelaterte dødsfall siden 1999.
Väestötietoja on vertailtava varoen, koska määritelmissä ja raportoinnin laadussa on eroja.
(142) Se tabell DRD-1 del (i) i Statistiske opplysninger 2008.(143) Se figur DRD-2, DRD-3 og DRD-4 i Statistiske opplysninger 2008.
Lisätiedot luottamusväleistä ja tilastotiedoista: katso kaavio DRD-7 (osa i) vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Dette innebærer ikke at det i alle tilfeller finnes en direkte årsakssammenheng, da andre stoffer eller faktorer kan være til stede.
Heroiini havaittiin, että useampi kuin yksi huumausaine mainittiin yli 60–90 prosentissa opioidikuolemien toksikologisista tuloksista.
Uansett kan overdosedødsfall inntreffe, og blant faktorene som kan være involvert, er endret toleranse, for stor dose, at klienten bruker stoffet feil, eller at stoffet brukes til andre formål enn behandling.
Tämän perusteella huomattava osa kaikista huumekuolemista voi johtua sekakäytöstä.
Kokaininduserte dødsfall er vanskeligere å definere og identifisere enn dødsfall relatert til opioider (se utvalgt aspekt om kokain, 2007).
Useimmat opioidiyliannostusten uhrit (60–95 prosenttia) ovat miehiä, useimmiten 20–40-vuotiaita.
Kokainets rolle i disse dødsfallene blir ikke alltid identifisert, og disse dødsfallene blir ikke alltid registrert som kokainrelaterte.
Useimmissa maissa heidän keskikänsä on noin 35 vuotta (142).
Tolkningen av dataene om kokainrelaterte dødsfall kompliseres ytterligere av at det i mange tilfeller også gjøres funn av andre stoffer, noe som gjør det vanskelig å trekke konklusjoner om årsaker.
Monissa maissa yliannostukseen kuolevien keskimääräinen ikä on kasvussa, mikä viittaa siihen, että nuorten heroiininkäyttäjien määrä on kaiketi vakiintunut tai vähentynyt.
I 2006 ble det rapportert over 450 kokainrelaterte dødsfall i 14 medlemsstater, men sannsynligvis er antallet kokaininduserte dødsfall i Europa underrapportert.
Muualla (Bulgaria, Viro, Itävalta, Romania) suhteellisen suuri osa yliannostuskuolemista tapahtuu alle 25-vuotiaille, mikä voi olla osoitus nuoresta heroiinia tai injektioita käyttävästä väestöstä näissä heroiini tai sen metaboliitit, ovat Euroopan unionissa osallisina useimmissa huumekuolemissa.
Den store utbyggingen av metadonbehandling i Europa har ikke gitt noen tilsvarende økning i antallet metadonrelaterte dødsfall.
Niiden osuus on 55 prosentista lähes sataan prosenttiin kaikista tapauksista, ja yli puolet maista ilmoittaa osuudeksi yli 80 prosenttia (141).
En studie utført i Storbritannia fant at den samlede mengden peroral metadon som ble forskrevet mellom 1993 og 2004, økte med en faktor på 3,6, mens antallet metadondødsfall gikk ned fra 226 til 194 (Morgan et al., 2006).
Heroiinikuolemien toksikologisissa raporteissa todetaan usein, että muutkin aineet ovat voineet vaikuttaa kuolemiin.
Dette tilsvarer en nedgang i metadonrelaterte dødsfall fra 13 pr. 1 000 pasientår i 1993 til 3,1 pr. 1 000 pasientår i 2004.
Useimmiten muina päihteinä mainitaan alkoholi, bentsodiatsepiinit tai muut opioidit ja joissakin maissa kokaiini.
I Finland ble 64 dødsfall rapportert der amfetamin ble påvist ved toksikologisk analyse, men dette betyr ikke nødvendigvis at amfetamin var den direkte årsaken til dødsfallet.
) Suurin osa EMCDDA:lle ilmoitetuista tapauksista on opioidien yliannostuksia, joten opioideihin liittyvien tapausten kuvailussa käytetään äkillisten
Dødsfall som skyldes forgiftning med buprenorfin synes å forekomme sjelden, selv om dette stoffet brukes i stadig større grad i substitusjonsbehandlingen i mange land i Europa.
(141) (142) huumekuolemien yleisiä ominaispiirteitä.
Frankrike rapporterer svært få dødsfall selv om et det er et betydelig antall brukere som får behandling med buprenorfin (76 000–90 000).
Katso kaavio DRD-1 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
) Se tabell DRD-108 i Statistiske opplysninger 2008 samt årsrapporten for 2007 for ytterligere opplysninger.)
Katso taulukko DRD-1 (osa i) vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Se tabell DRD-108 i Statistiske opplysninger 2008.
Katso kaaviot DRD-2, DRD-3 ja DRD-4 vuoden 2008 tilastotiedotteessa.
Irland, Hellas, Portugal, Finland, Sverige, Norge) fikk en topp først rundt 2000 før nedgangen kom, og atter andre land (f.eks. Danmark, Nederland, Østerrike, Storbritannia) har hatt oppadgående trender uten noen klar topp (150).
Esimerkiksi tuoreessa kohorttitutkimuksessa, jossa oli mukana 5 000 heroiininkäyttäjää, ilmeni, että yliannostuskuoleman riski väheni yhdeksänkertaisesti käyttäjien ollessa korvaushoidossa verrattuna sen ulkopuoliseen aikaan riippumatta siitä, saivatko he muuta hoitoa vai eivätkö he saaneet hoitoa lainkaan (Brugal et al., 2005).
ett land) i Europa hadde svært høy dødelighet sammenlignet med tilsvarende grupper på samme alder (se EONN, 2006).
Metadoni mainitaan kuitenkin joidenkin kuolemantapausten toksikologisissa raporteissa.
Andre kohortstudier har funnet at narkotikabrukere har mellom 6 og 54 ganger høyere dødelighet enn befolkningen generelt.
Tämä ei tarkoita, että kaikissa tapauksissa oli suora syysuhde, sillä muitakin huumeita tai tekijöitä voi olla osallisina.
Disse forskjellene er hovedsakelig forbundet med overdoser av narkotika, selv om andre faktorer også har betydning, og i enkelte land spiller AIDS-dødsfall en betydelig rolle. Darke et al. (2007) har definert fire brede dødsårsaks-kategorier blant narkotikabrukere: overdose (inkl. alkoholforgiftning), sykdom, selvmord og skade.
Yliannostuskuolemia voi joka tapauksessa tapahtua, ja niihin vaikuttavia tekijöitä voivat olla toleranssin muuttuminen, liian suuri annostus, epäasianmukainen käyttö ja huumausaineen käyttö muihin kuin hoitotarkoituksiin.
Sykdom forbundet med narkotikabruk kan bl.a. være sykdomstilstander knyttet til blodbårne virus (HIV, HCV og HBV, se over), svulster, leversykdommer og sykdommer i hjerte-/karsystem så vel som åndedrettsorganer. Skader vil gjerne omfatte ulykker, drap og annen vold.
Maihin, jotka ilmoittavat metadonin merkittävästä osuudesta kuolemantapauksissa, kuuluvat Tanska, Saksa, Yhdistynytkuningaskunta ja Norja; muut maat eivät ilmoittaneet tapauksia tai ilmoittivat niitä vain vähän (145).
Trender for narkotikainduserte dødsfall i perioden 2001 til 2005–06 er vanskeligere å definere.
Yhdysvalloissa on ilmoitettu merkittävästä metadonikuolemien kasvusta vuodesta 1999 alkaen.