pere/sami_parallel huggingface dataset:
Dette kan skje dersom medikamentbruken og behandlingsresponsen ikke overvåkes regelmessig, eller ved forskriving av flere legemidler som har skadelige virkninger når de brukes sammen.
Näin saattaa käydä, jos lääkkeiden käyttöä ja vastetta ei valvota säännöllisesti tai jos potilaalle määrätään useita lääkkeitä, joilla on ei-toivottuja yhteisvaikutuksia.
Medisinsk eksponering for reseptpliktige medikamenter som har et misbruks- eller avhengighetsskapende potensial, er en betydelig årsak til problematisk stoffbruk hos mange eldre.
Monien ikääntyvien ongelmakäytön taustalla on reseptilääkkeiden käyttö ja mahdollisuus käyttää niitä väärin tai tulla niistä riippuvaiseksi.
Kombinasjonen av legemidler og alkohol øker risikoen for sosiale og helsemessige problemer.
Alkoholin ja lääkkeiden yhteiskäyttö lisää sosiaali- ja terveysongelmien riskiä.
Tilsynelatende uskyldige medikamenter, enten de er på resept eller ikke, kan, i kombinasjon med alkohol, få en sterkere sedativ effekt og øke risikoen for ulykke og skade.
Vaarattomilta tuntuvilla resepti- tai käsikauppalääkkeillä voi olla yhteisvaikutuksia alkoholin kanssa käytettyinä, ja ne saattavat aiheuttaa liiallista raukeutta ja lisätä onnettomuus- ja loukkaantumisriskiä.
På samme måte kan kombinert bruk av alkohol og andre psykoaktive stoffer forårsake problemer hos eldre, selv om alkoholinntaket er beskjedent eller moderat.
Vastaavasti alkoholin ja muiden päihteiden yhteiskäyttö saattaa aiheuttaa ongelmia ikääntyville, vaikka alkoholinkäyttö olisikin vähäistä tai kohtuullista.
Mange eldre bruker beroligende midler som påvirker sentralnervesystemet (f.eks. benzodiazepiner og opioide analgetika).
Ikääntyvät aikuiset käyttävät yleisesti keskushermostoa lamauttavia aineita (esimerkiksi bentsodiatsepiinit ja opioidit).
De skadelige virkningene av disse stoffene forsterkes selv med små mengder alkohol.
Jopa vähäinen alkoholinkäyttö lisää näiden aineiden haittavaikutuksia.
Dessuten medfører blanding av alkohol og beroligende midler (sedativa) en vesentlig høyere fare for overdose.
Lisäksi alkoholin ja rauhoittavien lääkkeiden samanaikainen käyttö lisää huomattavasti yliannostuksen riskiä.
Risikoer som særlig gjelder eldre personer
Ikääntyvien erityisriskit
Regelmessige brukere av psykoaktive stoffer til rekreasjonsformål blir også eldre og kan oppleve flere komplikasjoner med økende alder.
Vanhenemisen myötä ihmisille ilmaantuu usein monenlaisia sosiaalisia, psyykkisiä ja terveydellisiä ongelmia.
Eldre mennesker metaboliserer slike stoffer saktere, og hjernen kan med alderen bli mer følsom for virkningene av stoff.
Myös huumeiden säännölliset viihdekäyttäjät ikääntyvät, ja heille saattaa tulla komplikaatioita vanhenemisen myötä.
Mange stimulerende midler fører til endringer i hjernens reseptorfunksjonen, noe som vekker bekymring for virkningene på lang sikt.
Vanhusten elimistö pystyy hajottamaan huumeet hitaammin, ja heidän aivonsa saattavat olla alttiimpia niiden vaikutuksille.
Slike problemer kan påvirke andre prosesser og framskynde, eller eventuelt forverre, nevrokognitive svekkelse forbundet med aldring.
Monet stimulantit muuttavat aivojen reseptoreiden toimintaa, mikä herättää huolen niiden pitkän aikavälin vaikutuksista.
Aldringsprosessen er ofte forbundet med mange problemer på det sosiale, psykologiske og helsemessige plan.
Koska ne ikääntyvät aikuiset, jotka lukeutuvat reseptilääkkeiden ongelmakäyttäjiin, saattavat käyttää lääkkeitä väärin joko tarkoituksellisesti tai tahattomasti, he usein eroavat laittomia päihteitä käyttävistä ikätovereistaan.
Mange av problemene utgjør risikofaktorer for misbruk blant eldre og kan i sin tur forverres av stoffbruk.
Kun reseptilääkkeitä käytetään pitkään, kohtuullisinakin annoksina ihmiselle voi kehittyä kyseistä lääkettä koskeva toleranssi tai riippuvuus ja lääkkeen käytön lopettaminen voi aiheuttaa vieroitusoireita.
Alvorlighetsgraden kan variere fra: enkeltstående tilfeller av misbruk, utilbørlig bruk av legemidler ved at de f.eks. blir “lånt” av en venn eller slektning, via periodisk rekreasjonsbruk til vedvarende misbruk.
Ikääntyvien sosiaaliset ongelmat voivat aiheutua kuolemantapauksista, sosiaalisesta eristäytymisestä, sosiaalisen tuen puutteesta ja taloudellisista vaikeuksista.
Toleranse og fysisk avhengighet kan utvikles når reseptpliktige medikamenter tas over lengre perioder, selv når forskrevne doser overholdes, og abstinenssymptomer kan forekomme når man slutter å ta medisinen.
Psykososiaaliset ongelmat voivat ilmetä masentuneisuutena, yksinäisyytenä, ahdistuneisuutena, muistamattomuutena, kognitiivisten taitojen heikkenemisenä, dementiana ja sekavuutena.
Forsettlig misbruk av reseptpliktige eller reseptfrie legemidler hos eldre kan innebære: forsettlig bruk av høyere doser enn hva legen har forskrevet, langvarig bruk av legemidlet, hamstring av legemidler så vel som samtidig inntak av legemidler og alkohol.
Fyysisiä ongelmia voivat olla liikkumisen rajoitukset, kaatuilu, heikentynyt kyky huolehtia itsestään ja yleinen sairastelu.
Statistikken viser at inntil 10 % av den eldre befolkningen i USA er tunge brukere eller problembrukere av alkohol, og mellom 2 % og 4 % oppfyller diagnosekriteriene for alkoholbruk eller -avhengighet.
Tilastojen mukaan Yhdysvalloissa kymmenen prosenttia ikääntyneistä on alkoholin suur- tai ongelmakäyttäjiä ja 2–4 prosenttia täyttää alkoholinkäyttäjän tai alkoholiriippuvaisen diagnostiset kriteerit.
I Europa oppgir 27 % av personer over 55 år at de drikker alkohol daglig.
Euroopassa 27 prosenttia yli 55-vuotiaista ilmoittaa juovansa alkoholia päivittäin.
Tilgjengelig dokumentasjon tilsier at i denne aldersgruppen er det relativt høy risiko for å få et alkoholproblem.
Saatavilla olevat tiedot viittaavat siihen, että tässä ikäryhmässä riski kohdata alkoholiongelmia on melko suuri.
Lik sine yngre medmennesker kan eldre bruke illegale narkotiske stoffer.
Nuorempien tavoin myös jotkut ikääntyvät aikuiset käyttävät laittomia huumeita.
Selv om illegal bruk av stoff er mindre vanlig
Yhdysvalloissa on arvioitu,
De metabolske og fysiologiske forandringene forbundet med aldring kan forårsake skadelige virkninger ved et lavere inntak enn hos yngre
Kuudessa Euroopan maassa tehty alkoholin väärinkäyttäjien tutkimus osoitti, että ikääntyvillä ongelmakäyttäjillä oli nuoria käyttäjiä enemmän fyysisiä
Med alderen øker risikoen for sykdom og smerte, og de aller fleste eldre oppgir at de i den senere tid har hatt
Kivun hoitamisessa käytetään joskus myös lääkinnällisesti esimerkiksi kannabista.
avhengighet hos eldre kan være utilstrekkelige. Vanlige tilleggslidelser hos eldre (f.eks. kognitiv svikt) kan gjøre det vanskeligere å avdekke tilstanden, og en del tilleggslidelser (f.eks. agitasjon, forvirring) kan ha forårsaket eller forårsake stoffbruken.
vaikeuttaa potilaan arviointia, ja toiset oheisoireet (esimerkiksi levottomuus ja sekavuus) voivat yhtä lailla edeltää päihteidenkäyttöä kuin olla seurausta siitä.
Mange eldre vil kanskje heller ikke innrømme problemet da de er redde for å bli stigmatisert av andre i sin aldersgruppe.
Ikääntyvät aikuiset eivät myöskään aina halua myöntää ongelmaansa, koska se antaa häpeällisen leiman heidän ikäryhmässään.
«Når vi ser på hvordan vi håndterer narkotikaproblemer i samfunnet og hvordan vi møter behovene til de som får behandling, må vi akseptere at stoffbruk i Europa ikke lenger er et fenomen som begrenser seg til de unge.
”Kun pohdimme, miten vastaamme yhteisössä vallitsevaan päihdeongelmaan ja hoitoa saavien tarpeisiin, meidän on ymmärrettävä, ettei päihteidenkäyttö rajoitu ilmiönä pelkästään nuoriin.
På bakgrunn av denne erkjennelsen må vi utvikle tilnærminger og foreta en gjennomgang av tiltakene for å sikre at de også egner seg for eldre borgere.»
Tämän vuoksi on kehitettävä uusia lähestymistapoja ja tarkistettava käytössä olevia toimia, jotta voidaan varmistaa, että ne soveltuvat myös ikääntyville kansalaisille.”
Forbedret kartlegging av stoffrelaterte forstyrrelser blant eldre kan derfor kreve aldersspesifikke mål på bruk og avhengighet. Dessuten kan det være nødvendig å skille klarere mellom de ulike typene stoffbruk for å ta hensyn til ulike atferdsmessige og kliniske utslag.
Pitkäaikaisten päihderiippuvaisten ikääntyessä monille heistä kehittyy vakavia, parantumattomia sairauksia, ja jotkut saattavat tämän vuoksi siirtyä käyttämään psykoaktiivisia päihteitä tilanteesta selviytyäkseen.
Bruk som tar til senere i livet kan ha færre eller andre kjennetegn på avhengighet.
Oireita lievittävään hoitoon, jota annetaan parantumattomasti sairaille päihteidenkäyttäjille, kohdistuu erityisvaatimuksia.
Dette representerer en stor utfordring for leger og pleiepersonell samt helsetjenestene.
Tämä muodostaa merkittävän haasteen lääkintähenkilökunnalle ja terveyspalveluille.
Vi vet lite om hvordan vi best kan møte behovene til denne delen av befolkningen når de nærmer seg livets slutt.
Tarjolla on vain vähän tietoa siitä, miten tämän väestöryhmän elämänkaaren lopun tarpeisiin voidaan parhaiten vastata.
Enkle, forbedrede granskingsprosedyrer kan gjennomføres ved tilstrekkelig overvåking av gjentatte forskrivninger og/eller forskrivning av flere legemidler.
Ikääntyvien aikuisten päihteidenkäytön ongelmien havaitseminen saattaa näin ollen edellyttää käyttöä ja riippuvuutta koskevia ikäkausikohtaisia toimia.
Spørreskjemaer med sikte på gransking og kartlegging kan utarbeides spesielt med sikte på eldre menneskers behov og problemer.
Myöhemmin aloitetussa päihteidenkäytössä saattaa ilmetä vähemmän riippuvuutta, tai se on luonteeltaan erilaista.
Fordi helseproblemer er svært utbredt blant eldre stoffbrukere, er mange av dem regelmessig i kontakt med helseapparatet.
Koska ikääntyvillä aikuisilla päihteidenkäyttäjillä on muita enemmän terveysongelmia, monet heistä ovat terveyspalvelujen säännöllisiä asiakkaita.
Primærhelsetjenesten og andre deler av helseapparatet er derfor godt plassert for å granske denne gruppen.
Tätä ryhmää voidaan siis tarkkailla perusterveydenhuollon ja muiden terveyspalvelujen yhteydessä.
Som allerede sagt, bør det ved behandling av eldre pasienter tas hensyn til eventuelle sammensatte helseproblemer.
Kuten edellä on jo todettu, ikääntyvien potilaiden hoidossa olisi kiinnitettävä entistä enemmän huomiota oheissairauksiin.
Eldre narkotikabrukere kan f.eks. ha kroniske sykdommer, herunder leversykdom på grunn av en kronisk hepatitt C-infeksjon, eller HIV-relaterte sykdommer, og kan derfor trenge spesialiserte behandlingsformer.
Ikääntyvillä päihteidenkäyttäjillä voi esimerkiksi olla pitkäaikaissairauksia, kuten maksasairauksia kroonisen hepatiitti C -infektion vuoksi tai HI-virukseen liittyviä sairauksia, ja he saattavat siksi tarvita erityisiä hoitomuotoja.
Men til tross for at de regelmessig har kontakt med helsepersonell, blir forstyrrelser relatert til stoffbruk hos eldre ofte oversett eller feildiagnostisert.
Väestörakenteen muutos ja palvelujen tarpeen lisääntyminen päihteidenkäyttäjien keskuudessa rasittavat taloudellisesti tämänhetkisiä resursseja.
Mange leger mangler tilstrekkelig utdanning på dette feltet, og dagens diagnostiske kriterier for å bedømme
Toimettomuus sinänsä käy kalliiksi ja saattaa johtaa vielä suurempiin kustannuksiin myöhempien
Demografiske endringer og et økt behov for tjenester blant aldrende stoffbrukere betyr økt økonomisk belastning på eksisterende ressurser.
Vaikka ikääntyvät ovat säännöllisessä yhteydessä terveydenhuollon ammattilaisiin, heidän päihderiippuvuutensa jää usein huomaamatta tai se diagnosoidaan väärin.
Å ikke gjøre noe medfører kostnader og kan faktisk
Näin ollen ikääntyvillä yleiset oheisoireet (esimerkiksi kognitiivisten taitojen heikkeneminen) voivat
Prosentandel av Europas befolkning over 65 år (historisk og forventet).
Riippuvuushoidon palvelujen käytettävissä on tavanomaisesti vain vähän resursseja lääkinnälliseen hoitoon.
Programmer for behandling av stoffproblemer blant eldre bør kunne tilby grunnleggende helsetjenester, og dersom alvorlige eller sammensatte helseproblemer blir identifisert, bør de kunne henvise til spesialisthelsetjenesten.
Yli 65-vuotiaiden eurooppalaisten osuus prosentteina (historia ja ennusteet)
Avgiftning bør helst gjennomføres i et medisinsk miljø for å unngå potensielle interaksjoner mellom legemidler og andre stoffer, eller på grunn av tilleggssykdommer.
Katkaisuhoitoa on luultavasti paras antaa lääkärin valvonnassa, jotta voidaan välttää lääkkeiden ja muiden päihteiden mahdolliset yhteisvaikutukset, tai monien oheissairauksien vuoksi.
Det kan være nødvendig med andre doseregimer ettersom stoffskiftet forandrer seg med alderen.
Myös erilaiset annoskoot saattavat olla tarpeen vanhenemiseen liittyvien metabolisten muutosten vuoksi.
Mange terapeutiske spørsmål knyttet til eldre stoffbrukere er utilstrekkelig forstått. Imidlertid oppnår eldre, når de først får behandling, de samme eller til og med bedre resultater enn yngre.
Monet ikääntyvien päihteidenkäyttäjien hoitoon liittyvät näkökohdat tunnetaan huonosti, mutta hoidon alettua ikääntyvien potilaiden hoitotulokset ovat olleet yhtä hyviä tai parempiakin kuin nuorten aikuisten hoitotulokset.
Den eldre befolkningen bør ha tilgang til effektive helsetjenester som ivaretar deres verdighet og respekterer deres følelser.
Ikääntyvien kansalaisten saatavilla olisi oltava tehokkaita terveydenhoitopalveluja, joita tarjotaan arvokkaasti ja tahdikkaasti.
Dette kan kreve en utvikling av et mer omfattende tilbud og alternativer til dagens behandlingsformer.
Tämä saattaa edellyttää nykyisten hoitomuotojen laajentamista ja vaihtoehtoisten hoitomuotojen kehittämistä.
Fokus på narkotika er en serie policy-orienteringer som utgis av Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), Lisboa.
Teemana huumeet on tilannekatsausten sarja, jota julkaisee Lissabonissa toimiva Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus (EMCDDA).
Orienteringene utkommer tre ganger i året på Den europeiske unions 23 offisielle språk samt norsk og tyrkisk. Originalspråk: engelsk. Gjengivelse er tillatt med kildeangivelse.
Tilannekatsaukset julkaistaan kolme kertaa vuodessa Euroopan unionin 23 virallisella kielellä sekä norjaksi ja turkiksi.
For gratis abonnement, vennligst send en e-post om dette til publications@emcdda.europa.eu
Ilmoita, mitä haluat, kun tilaat viraston maksuttomia julkaisuja (publications@emcdda.europa.eu).
ANSVARLIG UTGIVER: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjonernull
VIRALLINEN JULKAISIJA: Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimistonull
Informasjonsblad fra Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk
Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen tilannekatsaus
Neurobiologisk forskningpå narkotika: etiske og politiskeimplikasjoner
Huumeidenkäytön neurobiologinen tutkimus: eettiset ja poliittisetvaikutukset
Stimulert av nylige teknologiske fremskritt, de skjer raskt på dette feltet, har det oppstått nye modeller som tar hensyn til betydningen av andre neurotransmittere i prosessen, og man har også undersøkt betydningen av genetiske forskjeller mellom individer.
Uusin tutkimus tarjoaa nykyisin myös vankat tieteelliset perusteet päihderiippuvuuden luokittelemiseksi psykiatriseksi häiriöksi – yleensä päihderiippuvuutta on pidetty kroonisena ja uusiutuvana aivosairautena.
Funnene så langt er oppmuntrende, men betydningen kan lett overdrives eller misforstås, og de reiser også flere viktige etiske spørsmål som krever nøye vurdering.
Niihin liittyy myös joitakin merkittäviä eettisiä kysymyksiä, jotka vaativat huolellista pohdintaa. Tässä katsauksessa esitetään yhteenveto alalla tapahtuneesta kehityksestä pääpiirteissään.
Denne artikkelen gir et sammendrag av det viktigste som er skjedd på dette området, og fremhever det faktum at nye tilnærmingsmåter vil kreve nøye vurdering når det gjelder sikkerhet og effektivitet før de blir innført i rutinemessig praksis.
Samalla on syytä tuoda esiin se tosiasia, että kaikkien potentiaalisten uusien lähestymistapojen turvallisuutta ja tehokkuutta on arvioitava huolellisesti ennen niiden ottamista rutiininomaiseen käyttöön.
Narkotikaavhengighet er en atferd som er karakterisert ved at personen viser manglede kontroll med forbruket.
Kyseessä on ilmapuntarin tavoin toimiva monimutkaisten aivorakenteiden kytkentäjärjestelmä, joka ilmaisee henkilön fyysistä ja psyykkistä tilaa.
Avhengige kan kanskje ønske å slutte, men finner dette vanskelig, selv om de ofte opplever negative konsekvenser.
Alan nopea teknologinen kehitys viime aikoina on poikinut uusia lähestymistapoja, joissa otetaan huomioon muidenkin välittäjäaineiden osuus prosessissa.
Nye fremskritt innen neurobiologi bidrar til at vi kan forstå denne prosessen bedre.
Niin ikään tutkitaan yksilöiden välisiä geneettisiä eroja.
Dessuten gir nå slike fremskritt sterke vitenskapelige grunner til å se på narkotikaavhengighet som en psykiatrisk lidelse; vanligvis klassifisert som ”kronisk og tilbakevendende hjernesykdom”.
Parantamalla tietämystä riippuvuuden kehittymisestä tutkimus voi luoda perustan uusille
Neurotransmitter: En kjemikalie som blir dannet og frigitt av neuroner.
Välittäjäaine: hermosolujen tuottama ja erittämä kemikaali.
Noen av disse molekylene (GABA, glutaminsyre) deltar i kommunikasjonen mellom neuroner. Enkelte andre (dopamin, noradrenalin, serotonin) modulerer (forsterker eller svekker) informasjonen.
Jotkin näistä molekyyleistä (gamma-aminovoihappo, glutamiinihappo) osallistuvat hermosolujen väliseen viestintään; toiset (dopamiini, noradrenaliini, serotoniini) puolestaan moduloivat (voimistavat tai heikentävät) tiedonkulkua.
Belønningssystem: Denne hjernekretsen forsterker atferden når den blir aktivert.
Palkitsemisjärjestelmä: järjestelmä aivoissa, joka aktivoituessaan vahvistaa käyttäytymistä.
Data tyder på at narkotika er lystbetont fordi den aktiverer dette systemet.
Tutkimustietojen mukaan huumeiden väärinkäytön aikaansaama mielihyvä johtuu tämän järjestelmän aktivoitumisesta.
Et blikk på nøkkeltemaer
Avainkohdat yhdellä silmäyksellä
En stadig økende mengde forskning tyder på at kronisk narkotikabruk kan gi langsiktige forstyrrelser i moduleringen av neurokognitive kretser som er involvert i motivasjon og oppmerksomhet, beslutningsfatning og evnen til å undertrykke impulser.
Yhä useammat tutkimukset viittaavat siihen, että jatkuva huumeidenkäyttö voi aiheuttaa pitkäaikaisia häiriöitä motivaation ja tarkkaavaisuuden, päätöksenteon ja impulssinestokyvyn säätelyyn osallistuvien neurokognitiivisten toimintojen moduloinnissa.
Neurologisk og genetisk forskning er lovende når det gjelder å gi en detaljert, kausal forklaring hva angår hjerneprosesser.
Neurotieteellisen ja geneettisen tutkimuksen avulla pyritään selittämään riippuvuuden syitä mahdollisimman tarkasti aivoprosessien perusteella.
Imidlertid kan kausale eller overforenklede modeller for avhengighet også muligens føre til retningslinjer som i større grad er basert på tvang overfor avhengige personer, forsømmelse av viktig sosialpolitikk eller undergraving av støtte til eksisterende, dokumenterte tilnærminger til narkotikabehandling.
Tällaiset kausaaliset tai liian yksinkertaistetut riippuvuusmallit voivat kuitenkin johtaa huumeriippuvaisia rankaisevaan politiikkaan, tärkeiden sosiaalipolitiikkojen laiminlyöntiin tai nykyisten hyviksi todettujen huumehoitomallien väheksymiseen.
Det er et påtrengende behov for å undersøke de etiske og politiske implikasjonene ved neurologisk forskningpå avhengighet for å sikre at fremskrittene blir brukt på måter som tilstrekkelig sikrer menneskerettighetene og beskytter de etiske verdiene av samtykke, frihet, likhet og privatliv.
Riippuvuuden neurotieteellisen tutkimuksen eettiset ja poliittisetvaikutukset vaativat kiireellistä tarkastelemista kehityksen varmistamiseksi siten, että turvataan ihmisoikeudet ja suojellaan itsemääräämisoikeuden, vapauden, tasa-arvon ja yksityisyyden kaltaisia eettisiä arvoja.
Neurobiologisk forskningpå avhengighet utsettelse for narkotiske stoffer forstyrrer denne reguleringen.
Riippuvuudenneurobiologinen tutkimus
”Utviklingen innen neurologisk forskning endrer vår forståelse av hvordan mennesker blir avhengige av narkotika og åpner for å undersøke nye tilnærminger til behandling.
”Neurotieteiden kehitys on muuttamassa käsitystämme päihderiippuvuuden syntytavoista ja avaamassa näkymiä uusien hoitomallien tutkimukseen.
Vi må imidlertid sikre at slike gunstige nye tilnærminger blir grundig evaluert før implementering for å sikre maksimal suksess og økonomisk effektivitet.”
Näitä lupaavia lähestymistapoja on kuitenkin arvioitava tarkasti ennen niiden käyttöönottoa, jotta varmistetaan paras mahdollinen lopputulos ja taloudellinen tehokkuus.”
Dyrestudier og andre bevis tyder på store variasjoner i mottakeligheten for avhengighet.
Eläintutkimukset osoittavat, että noradrenergiset ja serotonergiset neuronit ovat toisiinsa kytkettyjä (rajoittavat toistensa toimintaa) ja että toistuva altistuminen huumausaineille häiritsee niiden välistä säätelyä.
Nye teknologier betyr at man i neurobiologisk forskning kan begynne å identifisere neuropsykologiske og genetiske forskjeller hos individer, som kan påvirke disses risiko for å utvikle avhengighet dersom de bruker narkotika.
Teorian mukaan tämä hermosolujen välisen kytkennän purkautuminen, joka aiheutuu pitkään jatkuneesta huumeidenkäytöstä, selittäisi häiriöt motivaation säätelyssä ja kyvyssä hillitä impulsiivisuutta.
Nesten alle stoffer som man vet fører til misbruk eller avhengighet hos mennesker, øker frigvelsen av en neurotransmitter som kalles dopamin, i en struktur under hjernebarken: nucleus accumbens (”nytelsessenteret”).
Lähes kaikki huumausaineet, joiden tiedetään aiheuttavan riippuvuutta tai altistavan ihmisen väärinkäytölle, lisäävät dopamiini-nimisen välittäjäaineen vapautumista aivokuoren alla sijaitsevassa rakenteessa, accumbenstumakkeessa.
Cellekroppene til neuroner som frigjør dopamin, finnes i det ventrale tegmentale området og substantia nigra (”den svarte substansen” – se figuren).
Dopamiinia vapauttavien hermosolujen soluruumiit sijaitsevat ventraalisella keskiaivojen peitealueella ja mustatumakkeessa (ks. kuva).
Disse dopaminrelaterte neuronene danner den mesokortikolimbiske banen.
Nämä dopaminergiset hermosolut muodostavat ns. mesokortikolimbisen radan.
De stimulerer ulike hjernestrukturer, for eksempel den prefrontale hjernebarken, amygdala og hippocampus, som er en del av en krets som kalles ”belønningssystemet”.
Ne stimuloivat eri aivorakenteita, kuten otsalohkon etuosan aivokuorta, mantelitumaketta ja aivotursoa, jotka kaikki ovat aivojen ”mielihyväkeskukseksi” kutsutun järjestelmän osia.
Tradisjonelle og nyebehandlinger av avhengighet
Riippuvuuden perinteiset jauudet hoitomallit
Fremskritt innen genom- og molekylærbiologi, for eksempel evnen til å klone og sekvensere reseptorundertyper, transportører og endogene antagonister, har satt forskere i stand til å identifisere og rette seg spesifikt mot relevante reseptor- eller transportørsteder med stoffer som enten blokkerer (antagonister) eller stimulerer (agonister eller partielle agonister) aktivitet.
Useimmissa neurobiologisissa malleissa riippuvuuden selitetään aiheutuvan kineettisten reaktioiden muutoksista ja lisääntyneestä dopamiinin erityksestä, koska huumausaineet vapauttavat dopamiinia ja aktivoivat palkitsemisjärjestelmän.
Denne sviktende reguleringen skulle tilsvare; enten økt reaktivitet hos dopaminrelaterte neuroner overfor spesifikke stimuli knyttet til det behagelige eller vanedannende produktet, eller til en nedregulering av dopaminsignaler og en dempning av aktiviteten i belønningsbanen.
Näiden teorioiden mukaan tämä aivojen säätelyhäiriö johtuu joko dopaminergisten hermosolujen lisääntyneestä reaktiivisuudesta mielihyvää ja riippuvuutta aiheuttavan aineen tuottamille ärsykkeille tai dopamiinisignaalien vaimenemisesta ja palkitsevuuteen liittyvän reitin aktiivisuuden heikentymisestä.
I naturlige situasjoner blir dopamin frigitt når en belønningsopplevelse er ny, bedre enn forventet eller ikke forventet.
Dopamiinia erittyy luonnollisesti, kun mielihyvän kokemus on uusi, odottamaton tai odotettua parempi.
Denne frigjøringen av dopamin hjelper individet med å huske signaler som annonserer en belønning.
Dopamiinin eritys auttaa ihmistä muistamaan mielihyvää ennakoivat signaalit.
Følgelig, når dopaminsystemet blir overstimulert ved bruk av narkotika, kan jakten på gjentakelse av disse effektene dominere over andre viktige, målrettede aktiviteter.
Huumeidenkäyttö saa dopamiinijärjestelmän toimimaan ylikierroksilla, jolloin toistuvan mielihyvän kokemuksen tavoittelu voi syrjäyttää muut tärkeät tavoitehakuiset toiminnot.
Nye modelleri avhengighetensneurobiologi
Neurobiologian uudetlähestymistavatriippuvuuteen
Hos mennesker har man i genetiske studier prøvd å identifisere spesifikke gener for mottakelighet når det gjelder avhengighet.
Geeni- ja molekyylibiologian edistysaskeleet, kuten reseptorialatyyppien, kuljettajien ja endogeenisten agonistien kloonaus ja sekvensointi, ovat auttaneet tutkijoita tunnistamaan kyseisten reseptorien tai kuljettajien vaikutuskohtia ja kohdistamaan niihin joko toimintaa hillitseviä (antagonistit) tai toimintaa stimuloivia aineita (agonistit tai osittaisagonistit).
Tilknytnings- og assosiasjonsstudier i stor skala har identifisert flere lovende kandidatgener som overfører mottakelighet for avhengighet, men frem til i dag har få av disse allelene blitt replikert konsistent, og mange av assosiasjonene er beskjedne.
Geneettisen muuntelun tekniikoilla on onnistuttu lisäämään (esim. yliekspressoituvat mutantit) tai estämään (esim. siirtogeeniset tai poistogeeniset vallitsevat negatiiviset mutantit) tietyn analysoitavana olevan molekyylin toimintaa eläinmalleilla.
Avhengighet har tradisjonelt blitt behandlet ved en kombinasjon av farmakologisk og psykososial behandling.
Ihmisillä riippuvuuden altistusgeenejä on yritetty tunnistaa geenitutkimuksilla.
Neurobildeteknikk, der man bruker teknikker som funksjonell magnetresonanstomografi (fMRI), positrontomografi (PET), tomografi beregnet ved emisjon av enkeltfotoner (SPECT), magnetencefalografi (MEG) og elektroencefalografi (EEG), har gitt innsikt i hvilke narkotikainduserte endringer i hjernen som kan skape den type kognitiv svikt man ser hos personer som er avhengige av narkotika.
Vaikka dopamiinilla on keskeinen ja kiistaton rooli palkitsevuuden tuottamisessa, joidenkin viimeaikaisten tutkimusten mukaan huumausaineiden aiheuttama riippuvuus ei välttämättä johdu suoraan niiden vaikutuksesta dopaminergisiin hermosoluihin.
Dette er ikke-invasive teknikker som kan bidra til å identifisere neuropsykologiske svakheter
On olemassa jonkin verran viitteitä siitä, että dopamiini vaikuttaa ketjun lopussa kahteen muuhunkin neuromodulaattoriin, nimittäin noradrenaliiniin
Noen nye studier antyder at, på tross av den kritiske og udiskutable rollen dopamin spiller i belønning, narkotiske stoffer ikke nødvendigvis fører til avhengighet via direkte virking på dopaminrelaterte neuroner.
Riippuvuutta on perinteisesti hoidettu lääkehoidon ja psykososiaalisten hoitojen yhdistelmällä.
Det er en del som tyder på at dopamin virker nedstrøms til to andre neuromodulatorer, noradrenalin og serotonin, som er ansvarlige for henholdsvis årvåkenhet og kontroll av impulsivitet.
Lääkehoitoina käytetään yleensä joko (i) lääkkeitä, jotka estävät riippuvuutta aiheuttavan aineen toimintaa (esim. heroiiniriippuvuuden uusiutumisen ehkäisemisessä käytettävä naltreksoni) tai tekevät käytön vastenmieliseksi (esim. alkoholiriippuvuuteen käytetty disulfirami), tai (ii) lääkkeitä, joilla korvataan riippuvuutta aiheuttava aine vähemmän haitallisella aineella (esim. opioidikorvaushoito metadonilla).
Dyrestudier tyder på at noradrenalinrelaterte og serotoninrelaterte neuroner er koblet (dvs. begrenser hverandres aktivitet), og at gjentatt
Nikotiinikorvaushoito on yleinen tupakoinnin lopettamisessa käytettävä korvaushoito, mutta se ei ole erityisen tehokas.
Fremskritt i neurobiologisk forskningpå avhengighet har ført til bruk av stoffer som rettes mot det dopaminrelaterte systemet.
Joitakin hoitoja voidaan käyttää lyhyitä aikoja käyttäjän vieroittamiseksi kaikenlaisista huumeista.
Imidlertid har denne strategien ennå ikke vist seg effektiv ved behandling av avhengighet, muligens fordi man har rettet seg mot feil
Psykososiaalisiin hoitoihin kuuluvat kognitiivinen käyttäytymisterapia, motivoivat haastattelut, huumeneuvonta tai 12 askeleen tukiryhmät.
D2), eller fordi andre neuro-transmittersystemer for modulering også må vurderes.
D2) tai siksi että myös muut moduloivat välittäjäainejärjestelmät on huomioitava.
og også selvstendigheten hos avhengige personer varierer.
itsenäisiä, tietoisia valintoja eivätkä toimimaan niiden mukaan.
Én risiko ved en overforenklet tolkning av nye neurobiologiske resultater er at de kan brukes på gal måte for å rettferdiggjøre tvangsbaserte, svært invasive eller til og med skadelige behandlinger, gjennomført av forfektere som er overoptimistiske når det gjelder evnen til å helbrede avhengighet, og uten at det vises tilstrekkelig omtanke former omfattende menneskerettigheter og etiske implikasjoner.
Uusien neurobiologisten tutkimustulosten liian yksinkertaistetun tulkinnan vaarana on, että riippuvuuden hoidossa tarjoamiin mahdollisuuksiin suhtaudutaan turhan optimisesti ja niitä käytetään vääränä perusteena pakotetuille, hyvin invasiivisille tai jopa vahingollisille hoidoille ottamatta riittävästi huomioon laajempia ihmisoikeuksiin liittyviä ja eettisiä seurauksia.
Etiske og politiskeimplikasjoner
Eettiset ja poliittisetvaikutukset
Flere andre nye behandlingstilnærminger er under utvikling eller er gjenstand for forskning, og disse kan gi nye tilnærminger til behandling av noen former for narkotikaavhengighet.
Parhaillaan kehitetään tai tutkitaan useita muita uusia hoitomalleja, jotka voivat tarjota toisenlaisia näkökulmia joidenkin huumeriippuvuuden muotojen hoitoon.
Dette omfatter immunbehandling i form av ”vaksiner” mot virkningene av nikotin, kokain og heroin, som virker ved at de binder seg til målstoffet i blodstrømmen og dermed hindrer det fra å nå hjernen.
Näihin kuuluvat immunoterapiat sellaisten nikotiinin, kokaiinin ja heroiinin vaikutukset neutraloivien ”rokotteiden” muodossa, jotka sitovat kohdeaineen itseensä verenkierrossa ja estävät sen pääsyn aivoihin.
Neurokirurgi er den mest invasive og permanente formen for eksperimentell behandling, men det finnes sterke etiske innvendinger mot denne tilnærmingen.
Neurokirurgia on kokeilevan hoidon invasiivisin ja pysyvin muoto, mutta siihen liittyy merkittäviä eettisiä ongelmia.
Dyp hjernestimulering er mindre ekstrem, men skaper likevel etiske bekymringer. Den innebærer innføring av elektrisk stimulerende elektroder i de områdene av hjernen som er involvert i avhengighet, for eksempel insula.
Hieman maltillisempi mutta silti eettisesti kyseenalainen hoitomuoto on aivojen syvien osien sähköstimulaatio, jossa riippuvuuteen vaikuttaville aivoalueille, kuten aivosaareen, istutetaan stimuloivia sähköelektrodeja.
En mindre invasiv tilnærminger transkraniell magnetisk stimulering som innebærer at man plasserer en liten magnetisk spole mot personens skalle for å blokkere eller stimulere nerveaktivitet.
Vähemmän invasiivisiin menetelmiin kuuluu transkraniaalinen magneettinen stimulaatio, jossa hermotoimintaa tasapainotetaan tai aktivoidaan kallon ulkopuolelta pienen magneettikelan avulla.
Ingen av disse tilnærmingene er bevist ennå, og alle innebærer mulige ulemper og fordeler.
Mikään näistä lähestymistavoista ei ole tällä hetkellä täysin
Hvordan avhengighet forstås i samfunnet er viktig for å avgjøre hvilke reaksjoner som er passende.
Asianmukaisista hoitotoimenpiteistä tehtäviin päätöksiin vaikuttaa merkittävästi se, miten riippuvuus ymmärretään yhteiskunnassa.
Definisjonen av avhengighet som en forstyrrelse der en persons kontroll over egen bruk av et stoffer svekket, kan i stedet betraktes i et historisk perspektiv der narkotikabrukere ble betraktet som selvstendige individer som frivillig deltok i ulovlige aktiviteter.
Riippuvuuden määritteleminen häiriöksi, jonka seurauksena käyttäjä ei pysty hallitsemaan huumeidenkäyttöään, on vastoin aiemmin vallinnutta käsitystä huumeidenkäyttäjistä itsenäisinä yksilöinä, jotka harjoittavat vapaaehtoisesti laitonta toimintaa.
Selv i dag er noen kilder skeptiske til eksistensen av avhengighet; og i hvilken grad avhengige individer selv kan bestemme over sine handlinger er fortsatt et spørsmål av grunnleggende betydning.
Vielä nykyisinkin jotkut tutkijat suhtautuvat epäilevästi riippuvuuden olemassaoloon. Onkin tärkeää selvittää, missä määrin huumeriippuvaiset pystyvät itse päättämään omista teoistaan.
Hjernesykdomsmodellen for avhengighet utfordrer meningen at bruk av narkotika alltid er et frivillig valg, ved å hevde at langvarig bruk av narkotika fører til langsiktige endringer i hjernestrukturen, som undergraver frivillig kontroll.
Aivosairauteen pohjautuvassa riippuvuuden selitysmallissa kyseenalaistetaan näkemys huumeidenkäytöstä vapaaehtoisena valintana sillä perusteella, että pitkittynyt huumeidenkäyttö aiheuttaa pitkäaikaisia muutoksia tahtoa säätelevissä aivojen osissa.
Selv om disse endringene i hjernen kan forklare hvorfor avhengige fortsetter å bruke narkotika, på tross av toleransen for de behagelige virkningene og de alvorlige skadelige konsekvesene, kan denne modellen også brukes til å hevde at avhengige kan mangle selvstendighet til å gjøre informerte valg eller handle på grunnlag av dem.
Nämä aivomuutokset voivat selittää, miksi huumeriippuvaiset jatkavat huumeidenkäyttöä mielihyvän kokemusten asteittaisesta heikkenemisestä ja vakavista haittavaikutuksista huolimatta.
Bruk av narkotika omfatter et komplekst sett av atferd,
Sama malli voisi myös puolustaa teoriaa siitä, etteivät huumeriippuvaiset kykene tekemään
Dopaminrelaterte projeksjoner fra midtre til fremre del av hjernen
Dopaminergiset projektiot keskiaivoista otsalohkon etuosaan
Ventralt tegmetalt område
Ventraalinen keskiaivojen peitealue
Neurobiologisk forskning kan gi et betydelig bidrag til vår forståelse av i hvilken grad avhengige er autonome og derfor ansvarlige for sine handlinger.
Huom: Mesokortikolimbiset dopaminergiset hermosolut ventraaliselta keskiaivojen peitealueelta ja mustatumakkeesta projisoituvat palkitsemisjärjestelmän keskeiseen rakenteeseen, accumbens-tumakkeeseen, sekä niille aivokuoren alueille, jotka ohjaavat valintoja, kuten esimerkiksi sitä, käyttääkö henkilö huumeita (esim. otsalohkon etuosan aivokuori ja pihtipoimu).
Autonomien hos avhengige når det gjelder valg knyttet til deres bruk av narkotika, er uten tvil svekket når de er akutt påvirket eller opplever alvorlige abstinenssymptomer.
Projektioissa keskiaivoista syntyy yhteyksiä myös stiratumiin. Lähde: Hyman ym., 2006.
Imidlertid varierer graden av svekkelse mye, og informert samtykke, det vil si prosessen der personer går med på behandling med fullstendig kunnskap om dens mulige risikoer og fordeler, kan og skal innhentes etter at pasienten er stabilisert.
Neurobiologinen tutkimus voi lisätä merkittävästi tietämystä siitä, miten itseohjautuvia huumeriippuvaiset ovat ja missä määrin he ovat itse vastuussa teoistaan.
Hvis neurobiologisk forskning fører til utvikling av nye tilnærminger i behandlingen, vil de komme i tillegg til, og forhåpentligvis supplere, eksisterende behandling.
Huumeriippuvaisten kyky päättää itsenäisesti huumeidenkäytöstään on kiistatta heikentynyt silloin, kun he ovat akuutisti huumeiden vaikutuksen alaisia tai heillä on vakavia vieroitusoireita.
Pasienter må få informasjon om ulike behandlingsalternativer, og kostnadene så vel som fordelene ved all ny behandling bør vurderes nøye, parallelt med den potensielle virkningen.
Tämä kyky vaihtelee kuitenkin merkittävästi, ja potilaan tilan vakauduttua häneltä voidaan – ja pitäisi – pyytää tietoinen suostumus niin, että hän suostuu sitoutumaan hoitoon pakottamatta ja täysin tietoisena sen mahdollisista riskeistä ja hyödyistä.
Behandling som er invasiv eller farlig, er vanskelig å rettferdiggjøre, hvis tryggere alternativer allerede finnes.
Mikäli neurobiologinen tutkimus johtaa uusien hoitomallien kehittämiseen, ne yhdistetään nykyisiin hoitoihin, joita ne toivottavasti myös täydentävät.
Det vil sikkert oppstå viktige etiske vurderinger hvis pasienter blir nektet fritt valg når det gjelder behandlingen de kan få.
Potilaille on annettava tietoa eri hoitovaihtoehdoista, ja jokaisen uuden hoitomuodon kustannukset ja hyödyt sekä mahdollinen teho on arvioitava tarkasti.
Disse temaene blir sannsynligvis spesielt viktige for behandling som tilbys innenfor strafferettssystemet, der det kan finnes en viss grad av tvang.
Invasiivisia tai vaarallisia hoitoja on vaikea perustella, jos käytössä on jo turvallisempia vaihtoehtoja.
Et generelt akseptert etisk prinsipp er at den pleien som er tilgjengelig under fengselsforhold, skal tilsvare den som er tilgjengelig i det videre samfunnet.
On vakava eettinen ongelma, jos potilaat eivät saa itse vaikuttaa siihen, minkälaista hoitoa heille annetaan.
Det kan oppstår etiske bekymringer hvis ny behandling i større grad blir rettet mot dem som er i forvaring, og annen behandling med dokumentert effekt ikke blir gitt.
Erityisen tärkeitä nämä kysymykset ovat rikosoikeusjärjestelmän piirissä, jossa esiintyy jonkin verran hoitoon pakottamista.
Projeksjoner fra mellomhjernen danner også forbindelser med caudate og putamen (kalt striatum i figuren). Kilde: (Hyman et al., 2006).
Olisi eettisesti arveluttavaa antaa vangeille suhteettoman paljon uusia hoitoja ja evätä heiltä muut, jo tehokkaiksi osoittautuneet hoidot.
Fokus på narkotika er en serie orienteringer som utgis av Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk (EONN), Lisboa. Orienteringene utkommer regelbundet på Den europeiske unions 23 offisielle språk samt norsk og tyrkisk. Originalspråk: Engelsk. Gjengivelse er tillatt med kildeangivelse.
Teemana huumeet -julkaisut ovat Lissabonissa toimivan Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus EMCDDA:n tilannekatsaussarja, jonka osia ilmestyy kolmesti vuodessa Euroopan unionin 23 virallisella kielellä sekä norjaksi ja turkiksi.
Konklusjoner og policybetraktninger
Päätelmiä ja huumepoliittisia näkökohtia
Effektiviteten i nye immunologiske tilnærminger og neurologiske teknikker vil kreve detaljerte undersøkelser.
Uusien immunologisten menetelmien ja neurologisten tekniikoiden tehokkuutta on arvioitava tarkasti.
Noen tilnærminger på dette området kan brukes på måter som skaper viktige etiske og sosiale bekymringer som kan tilsvare, eller til og med være større enn, de mulige fordelene.
Jotkin hoitomallit nostavat esiin merkittäviä eettisiä ja sosiaalisia ongelmia, jotka voivat kompensoida saatavia etuja tai jopa ylittää ne.
Neurobiologisk forskning støtter en ”medisinsk modell” for avhengighet.
Neurotiede voi auttaa ymmärtämään paremmin riippuvuutta ja johtaa mahdollisesti sitä kautta uusien hoitomuotojen kehittämiseen.
Imidlertid angår mange narkotikaspørsmål den ikke-avhengige bruken av ulovlige stoffer, og spørsmålet om hvilke tilnærminger som passer for å oppmuntre avhengige personer til behandling – særlig slike som kanskje ikke ønsker å bli behandlet – er kritisk.
Alalla tehtävää tutkimusta on edelleen tarpeen tukea. Samalla olisi tarkasteltava, miten eurooppalaista tutkimusta voitaisiin edistää ja parhaiten organisoida.
Antakelsen at gjentatt bruk av narkotiske stoffer fører til langsiktige endringer i neurotransmisjon (nervesignal-overføring) i hjernen presenterer et sterkt argument for forskning som tar sikte på å beskrive disse endringene og å finne måter å reversere dem på.
Monet päihdeongelmat koskevat kuitenkin sellaista laitonta käyttöä, johon ei liity riippuvuutta. Niinpä ratkaisevaa on, mitkä lähestymistavat kannustavat parhaiten juuri päihderiippuvaiset (ja etenkin hoitoa vastustelevat henkilöt) hoitoon.
Nye metoder som neurobildeteknikk og genetisk forskning, kan hjelpe til å bedre forstå variasjoner i faren for avhengighet, selv om sosiale faktorer også klart er viktige.
Uudet menetelmät, esimerkiksi hermoston kuvantaminen ja geenitutkimus, voivat auttaa ymmärtämään paremmin riippuvuusalttiudessa havaittuja yksilöllisiä eroja, vaikka sosiaalisetkin tekijät ovat luonnollisesti tärkeitä.
Det er imidlertid fortsatt usikkert i hvor stor grad dette kan brukes i praksis.
On kuitenkin kyseenalaista, kuinka paljon näitä menetelmiä voidaan hyödyntää käytännössä.
Det vil være en hovedutfordring å gi allmennheten informasjon om det neurobiologiske grunnlaget for avhengighet, samtidig som man erkjenner at individuelle og sosiale valg også virker inn på narkotikabruk og -avhengighet.
Yksi keskeinen poliittinen haaste on löytää tapoja valistaa kansalaisia riippuvuuden neurobiologisista syistä, samalla kun myönnetään henkilökohtaisten ja sosiaalisten valintojen vaikuttavan niin ikään huumeidenkäyttöön ja huumeriippuvuuteen.
Informasjon på nettet
Verkkotiedotus
OFFISIELL UTGIVER: Kontoret for De europeiske fellesskaps offisielle publikasjoner ©Europeisk overvåkingssenter for narkotika og narkotikamisbruk, 2009 DIREKTØR: Wolfgang Götz FORFATTER: Dr Jean-Pol Tassin, Direktør for Forskning, Inserm, Collège de France REDAKTØR: Marie-Christine Ashby GRAFISK UTFORMING: Dutton Merryfield Ltd, Storbritannia Printed in Luxembourg
VIRALLINEN JULKAISIJA: Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto © Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskus, 2009 JOHTAJA: Wolfgang Götz KIRJOITTAJA: Tri Jean-Pol Tassin, Director of research, Inserm, Collège de France TOIMITTAJA: Marie-Christine Ashby GRAAFINEN SUUNNITTELU: Dutton Merryfield Ltd, United Kingdom Printed in Luxembourg
Europeisk innsats mot kjøring i narkotikapåvirket tilstand
Huumaantuneena ajamisen ehkäiseminen Euroopassa
I mellomtiden, oppsummerer dette infoskrivet de viktigste problemstillingene beslutningstakerne står overfor, og beskriver det som skjer i Europa som kan bidra til denne beslutningsprosessen.
Tässä vaiheessa ja tässä tilannekatsauksessa esitetään tiivistelmä keskeisistä päätöksiä edellyttävistä kysymyksistä ja kuvataan Euroopan eri kehityssuuntia; näistä voi olla apua asiaa koskevassa päätöksenteossa.
svekke reaksjonsevnen betydelig, metadon i noe mindre grad og buprenorfin i enda mindre grad.
opioideista heroiini voi heikentää suorituskykyä merkittävästi, metadoni vähemmän ja buprenorfiini vieläkin vähemmän.
Dataene for sentralstimulerende midler, som kokain, amfetamin og ecstasy, er mer blandet, men tyder på at høye doser er forbundet med redusert prestasjonsevne.
Kokaiinin, amfetamiinin ja ekstaasin kaltaisia piristäviä huumeita koskevat tiedot eivät ole yhtä yksiselitteisiä, mutta niistä käy ilmi, että suuret annokset heikentävät suorituskykyä.
Likevel er det fremdeles vanskelig å definere et objektivt mål for det enkelte stoff tilsvarende alkoholkonsentrasjonen i blodet.
Veren alkoholipitoisuuden mittaamiseen verrattavaa objektiivista toimenpidettä, jolla testataan huumausaineiden aiheuttamaa ajokyvyn heikkenemistä, ei kuitenkaan ole vielä käytettävissä.
For å få ned antallet dødsfall i trafikken som skyldes bilførere som er påvirket av psykoaktive stoffer, er det nødvendig med tiltak basert på en vitenskapelig forståelse av dette komplekse fenomenet.
Psykoaktiivisten aineiden vaikutuksen alaisena ajamiseen liittyvien kuolemantapausten vähentäminen edellyttää toimenpiteitä, jotka perustuvat tämän monimutkaisen ilmiön tieteelliseen ymmärtämiseen.
Utfordringen for lovgiverne er å utforme fornuftige og effektive lover som lar seg håndheve, og som sender et klart budskap til allmennheten.
Lainsäätäjien haasteena on laatia järkeviä ja tehokkaita lakeja, jotka voidaan panna täytäntöön ja jotka sisältävät selvän sanoman kansalaisille.
Mange av ulykkene og dødsfallene på veiene i Europa er forårsaket av bilførere hvis kjøreevne er nedsatt på grunn av et psykoaktivt stoff.
Kuljettajat, joiden suorituskyky on heikentynyt psykoaktiivisten aineiden käytön takia, aiheuttavat monia onnettomuuksia ja kuolemantapauksia Euroopan teillä.
Alkohol alene anslås årlig å stå for nærmere 10 000 trafikkdødsfall i Den europeiske union, eller en firedel av alle trafikkdødsfall.
Pelkästään alkoholin arvioidaan aiheuttavan Euroopan unionissa jopa 10 000 tiekuolemaa vuodessa. Tämä vastaa yhtä neljännesosaa kaikista tiekuolemista.
Det finnes ingen sammenlignbare tall for trafikkulykker forbundet med illegale rusmidler og psykoaktive legemidler, men denne typen ulykker er viet stadig mer oppmerksomhet det siste tiåret.
Vastaavia lukuja ei ole saatavilla laittomiin huumeisiin ja psykoaktiivisiin aineisiin liittyvistä tieonnettomuuksista, vaikka näihin on kiinnitetty yhä enemmän huomiota viimeisen vuosikymmenen aikana.
Studier av hvordan psykoaktive stoffer påvirker evnen til å kjøre bil, tyder på at selv om både illegale og terapeutiske midler kan påvirke bilkjøringen, kan virkningene og deres omfang variere mye fra stoff til stoff.
Psykoaktiivisten aineiden vaikutuksista ajokykyyn tehdyt tutkimukset osoittavat, että vaikka laittomat ja sairauksien hoitoon käytettävät huumausaineet voivat vaikuttaa ajokykyyn, aineiden vaikutukset ja vaikutusten laajuus voivat vaihdella suuresti aineen mukaan.
Nyere forskning tilsier at cannabis kan nedsette prestasjonsevnen og at benzodiazepiner generelt virker sløvende.
Viimeisimpien tutkimusten mukaan kannabis voi heikentää suoritusta.
DRUID, et stort EU-prosjekt som begynte i 2006 og skal vare til 2010, undersøker for tiden den komplekse problemstillingen angående kjøring i narkotikapåvirket tilstand.
Huumaantuneena ajamisen monitahoista ongelmaa tutkitaan parhaillaan EU:n mittavassa DRUID-hankkeessa, joka käynnistettiin vuonna 2006 ja joka päättyy vuonna 2010.
Målet for DRUID er å utarbeide et solid grunnlag for en harmonisert lovgivning for hele EU når det gjelder kjøring under påvirkning av alkohol, narkotika og legemidler.
DRUIDin tavoitteena on luoda vankka perusta alkoholin, huumausaineiden ja lääkkeiden vaikutuksen alaisena ajamista koskevalle yhdenmukaistetulle ja EU:n laajuiselle sääntelylle.
Kjøring i påvirket tilstand: Avhengig av lovgivningen i det enkelte land kan dette gjelde en bilfører som har: en målt reduksjon i kognitive eller psykomotoriske ferdigheter; impulsivitet; eller over en definert konsentrasjon av et rusmiddel i blodet, som i denne konsentrasjonen forventes å forårsake visse virkninger; eller spor av rusmidler i blodet.
Huumaantuneena ajaminen: Maan laeista riippuen käsitteellä voidaan viitata kuljettajaan, jonka kognitiiviset tai psykomotoriset taidot ovat todistetusti heikentyneet, joka on impulsiivinen tai jolla on veressä enemmän kuin tietty määrä huumausainetta, jonka odotetaan aiheuttavan tällaisia vaikutuksia kyseisellä pitoisuudella.
Ulike psykoaktive legemidler, enten de er lovlig eller ikke lovlig forskrevet og brukt, kan nedsette kjøreevnen.
Laillisesti tai laittomasti määrätyt ja käytetyt erilaiset psykoaktiiviset lääkkeet voivat heikentää ajokykyä.
Begrensninger i tilgjengelige data gjør det vanskelig å finne
Harvalla maalla on kuitenkaan luotettavia tilastoja huumaantuneena ajamisen yleisyydestä.
Det er i dag svært vanskelig for politiet i en rutinekontroll, på en nøyaktig og hurtig måte, å identifisere bilførere som er narkotikapåvirket.
Nykyisin poliisilla on suuria vaikeuksia tunnistaa täsmällisesti ja nopeasti huumaantuneena ajaminen tienvarsitarkastuksissa.
Hvorvidt informasjonskampanjene er effektive når det gjelder å forebygge kjøring i narkotikapåvirket tilstand, er fortsatt et åpent spørsmål.
Käytettävissä olevien tietojen perusteella on vaikea saada luotettavia tieteellisiä todisteita vaikutuksista käyttäytymiseen, esiintyvyydestä ja onnettomuusriskeistä.
Det er mulig at budskapet ikke når frem til målgruppene, eller at de ignorerer det.
Monissa tutkimuksissa on pienet otokset, ja niiden tuloksista on usein vaikea tehdä yleistyksiä.
Mange land i Europa har ikke undersøkt omfanget av kjøring i narkotikapåvirket tilstand
Huumaantuneena ajamisen laajuutta ei ole tutkittu monissakaan Euroopan maissa koskevat uudet nollatoleranssilait, sen jälkeen kun havaittiin, että heikentynyttä ajokykyä oli erittäin vaikea todistaa.
Antallet personer i utvalgene varierer fra under 50 til over 10 000, og mer enn en tredel av studiene omfatter færre enn 500 personer.
Kyproksessa tämä ongelma on ratkaistu syyttämällä tällaisia kuljettajia huumeiden laittomasta käytöstä.
Studier publisert mellom 1999 og 2007 over forekomst av bilførere som kjører i narkotikapåvirket tilstand, har data for bare 13 av de 27 EU-medlemsstatene samt Norge.
Vuosina 1999–2007 julkaistuissa kuljettajien huumeidenkäytön yleisyyttä käsittelevissä tutkimuksissa on tietoa ainoastaan 13:sta EU:n jäsenvaltiosta ja Norjasta, kun jäsenvaltioita yhteensä on 27.