pere/sami_parallel huggingface dataset:
Presset skyldes en ensartet forvaltning innen jordbruk og skogbruk, der driften i stadig større grad skjer i stor skala, landskapsfragmentering (som fører til isolasjon av naturlige habitater og arter), kjemikaliebelastning, vannforbruk, forstyrrelser og innføring av ikke-stedegne arter.
Tämä kuormitus johtuu yhdenmukaisesta ja yhä laajamittaisemmasta maa-ja metsätaloudesta, maiseman pirstoutumisesta (mikä johtaa luonnollisten kasvuympäristöjen ja lajien eristäytymiseen), kemikaalikunrmiiuk.se.sia, vedenotosta, häiriöistä ja vieraiden lajien ilmaantumisesta.
Mange nasjonale og internasjonale naturverntiltak er lansert, men gjennomføringen har gått tregt.
Monia kansallisia ja kansainvälisiä luonnonsuojeluaatteita on tehty, mutta niiden toteuttaminen on ollut hidasta.
På lokalt plan har enkelte målrettede naturverntiltak hatt den ønskede virkning, men det har vært liten framdrift å spore når del gjelder et bærekraftig jordbruk.
Joillakin kohdennetuilla luonnonsuojelutoimenpiteillä on ollut paikallisesti myönteisiä vaikutuksia, mutta kehitys kohti kestävää maataloutta on ollut vähäistä.
Deler av Sentral- og Øst-Europa og Europas nye, uavhengige stater har store områder med relativt intakte skogområder og andre naturlige habitater.
Joillakin Keski- ja Itä-Euroopan mailla ja IVY-mailla on rikkautenaan suuria alueita suhteellisen koskematonta metsää ja muita luontotyppejä.
Imidlertid vil disse kunne trues av de belastningene som følger av den økonomiske utviklingen dersom ikke hensiktsmessige vernetiltak bygges inn i Miljøprogrammet for Europa, og i den nasjonale økonomiske utviklingspolitikken og i finansielle mekanismer.
Taloudellisista muutoksista ja kehityksestä aiheutuva paine voi olla kuitenkin uhkana ellei ryhdytä riittäviin toimiin niiden suojelemiseksi.
I denne forbindelse vil også utformingen av tiltredelsesavtalene for de landene som går inn i EU være viktig.
Suojelu on sisällytettävä Euroopan ympäristöohjelmaan, kansallisesti talouden kehittämistoimiin ja niitä koskeviin rahoitusjärjestelyihin samoin kuin Euroopan unioniin liittyvien maiden liittymissopimuksiin.
EPE legger særlig vekt på en bærekraftig forvaltning avnaturressursene i innsjøer, elver og hav, som alle fremdeles er truet.
Euroopan ympäristöohjelmassa kiinnitetään erityistä huomiota luonnonvarojen kestävään hallintaan, sisävedet, rannikkovedet ja merivedet mukaan lukien.
Selv om vannforbruket i løpet av siste tiår har vært stabilt eller til og med gått ned i en rekke vest- og østeuropeiske land, er det fremdeles potensiell vannmangel i mange land, særlig i tettbygdeområder.
Vaikka viimeisen vuosikymmenen aikana vedenotto on pysynyt samana tai se on jopa pienentynyt eräissä Länsi- ja Itä-Euroopan maissa, mahdollinen vesipula on yhä vaarana, erityisesti kaupunkialueilla.
Lekkasjer fra vannledningsnettet og ineffektiv vannutnyttelse er fortsatt problemer mange steder.
Vuodot eräiden maiden jakeluverkostoissa sekä epätaloudellinen vedenkäyttö kaikissa maissa ovat yhä ongelmia.
Kvaliteten på grunnvannet - med virkninger for den menneskelige helse - trues av høye konsentrasjoner av nitrat fra jordbruket.
Pohjaveden laatua-ja vastaavasti ihmisten terveyttä- uhkaavat maataloudesta peräisin olevat korkeat nitraattipitoisuudet.
Konsentrasjonen av plantevernmidler i grunnvannet ligger jevnt over ELTs grense for maksimalt tillatte konsentrasjoner, og flere land rapporterer at grunnvannet er forurenset av tungmetaller, hydrokarboner og klorerte hydrokarboner.
Pohjavesien torjunta-ainepitoisuudet ylittävät yleisesti EU:n korkeimmat sallitut pitoisuudet, ja monet maat ilmoittavat raskasmetallien, hiilivetyjen ja kloorattujen hiilivetyjen pilaamista pohjavesistä.
På grunn av den tiden det tar for det forurensende stoffet å komme ned i og gå gjennom grunnvannet, vil det ta flere år å forbedre grunnvannets kvalitet.
Pohjavesien laadun paraneminen kestää monia vuosia, sillä pohjavesiin joutuneiden saasteiden kierto syklin läpi vie aikaa.
Det drives fremdeles overfiske i mange hav i Europa, og flere arter er alvorlig truet. Dette understreker betydningen av EPEs innstendige formaning om snarest å gjennomføre et bærekraftig fiskeri.
Monilla Euroopan merialueilla ylikalastetaan yhä runsaasti, ja useiden kalalajien kannat ovat uhkaavasti heikentyneet, mikä jälleen korostaa Euroopan ympäristöohjelman toteamaa kiireellistä tarvetta edistää kestävää kalastusta.
Jorderosjon og forsaltning utgjør fremdeles et stort problem mange steder, særlig rundt Middelhavet.
Maaperän eroosio ja suolaantuminen ovat edelleen vakava ongelma monilla alueilla, erityisesti Välimeren ympäristössä.
Lite er oppnådd når det gjelder å beskytte jordsmonnet mot erosjon og utvasking, som eiet annet område EPE vier særlig oppmerksomhet.
Jonkin verran edistystä on saavutettu maaperän suojelussa, joka on eräs Euroopan ympäristöohjelmassa erityishuomiota saava kohde.
Et stort antall kontaminerte områder trenger utbedring.
Monia saastuneita alueita on kunnostettava.
Per i dag er 300 000 potensielt kontaminerte områder identifisert, hovedsakelig i Vest-Europa, og da særlig i områder med en lang tradisjon innenfor tungindustrien.
Tällä hetkellä on tunnistettu 300 000 saastuneiksi epäiltyä maaaluetta, jotka sijaitsevat pääasiassa Länsi-Euroopassaja erityisesti alueilla, joilla on pitkät raskaan teollisuuden perinteet.
I Øst-Europa, som har et stort antall kontaminerte militærområder, trengs et bredere informasjonsgrunnlag for å fastslå omfanget av problemet.
Itä-Euroopassa, jossa on monia saastuneita sotilasalueita, tarvitaan entistä parempaa tietoa ongelman laajuuden selville saamiseksi.
Sentraliseringen av Europas befolkning øker fortsatt, og europeiske byer riser fortsatt tegn på miljøbelastning, med dårlig luftkvalitet, for høyt støynivå, Uafikkopphopning, tap av grøntområder og forvitring av historiske bygninger og monumenter.
Kaupunkiväestön määrä Euroopassa on jatkanut kasvuaan, ja Euroopan kaupungeissa näkyy edelleen merkkejä ympäristön kuormittumisesta, josta ovat osoituksena huono ilmanlaatu, kohtuuton melu, liikenneruuhkat, viheralueiden häviäminen sekä historiallisten rakennusten ja muistomerkkien rappeutuminen.
Selv om det har vært en viss bedring siden Doôriï-rapporten (for eksempel når det gjelder luftkvaliteten i byene), er det flere grunner- særlig /røni/rorfrelaterte - til at menneskets livskvalitet og helse stadig forringes.
Vaikka DoZ»ns-arvioinnin jälkeen onkin tapahtunut jonkin verran parannusta (esimerkiksi kaupunki-ilman laadussa), monet kuormittavat tekijät, erityisesti liikenteestä aiheutuvat, huonontavat ihmisten elämänlaatua ja terveyttä yhä enemmän.
En positiv utvikling har vært byenes økende interesse for prosessen Lokal Agenda 21.
Eräs myönteinen kehityssuunta on ollut kaupunkien kasvava kiinnostus paikalliseen Agenda 21 -liikkeeseen.
Mer enn 290 byer har undertegnet Ålborg-charteret om bærekraftig utvikling i europeiske byer og tettsteder.
Yli 290 eurooppalaista kaupunkia on allekirjoittanut Euroopan kaupunkien ja kuntien kestävään kehitykseen tähtäävän Aalborgin asiakirjan.
Gjennomføringen av Lokal Agenda 21-retningslinjer og -instrumenter, som gir løfte om betydelige forbedringer som følge av samordnede lokale tiltak, ser ut til å bli det mest averiørende for utviklingen i bvene.
Paikallisten Agenda 21 -ohjelmien ja -välineiden käyttöönotosta sekä niiden tarjoamista paikallisen yhteistoiminnan avulla saavutettavista merkittävistä parannuksista on tulossa nopeasti ratkaisevin kehitystekijä kaupungeissa.
I tillegg til den konstante belastningen menneskets daglige aktiviteter utgjør, påvirkes Europas miljø av større menneskeeller naturskaple ulykker.
Ihmisten jokapäiväisten toimien aiheuttaman jatkuvan kuormituksen lisäksi Euroopan ympäristöön vaikuttavat satunnaisesti suuret ympäristövahingot ja luonnonmullistukset.
Per i dag er data for slike ulykker bare tilgjengelig for enkelte områder på EU-plan, og enda færre data finnes for Sentral- og Øst-Europa og de nye, uavhengige statene i Europa.
Tietoja tällaisista onnettomuuksista on tällä hetkellä saatavana ainoastaan joiltakin alueilta EU:sta; vielä vähemmän tietoa on saatavissa KIE- ja IVY-maista.
Rapporterle tilfeller viser at antallet industriulykker per virksomhetsenhet i EU er synkende.
Ilmoitettujen tapausten perusteella ympäristövahinkojen lukumäärä toimintayksikköä kohden EU:ssa näyttäisi vähenevän.
Skader som skyldes oversvømmelser og andre naturkatastrofer med klimatiske årsaker øker i Europa, muligens som et resultat av menneskelig påvirkning som endringer av landskapet (inkludert «forsegling» avjorden under byområder og infrastrukturer), samt fra stadig hyppigere ekstreme værforhold.
Tulvien ja muiden ilmastosta johtuvien suuronnettomuuksien aiheuttamat tuhot lisääntyvät Euroopassa. Nämä tuhot johtuvat mahdollisesti ihmisen toiminnasta, kuten maisemaan kohdistuvista muutoksista (mukaan lukien maan peittyminen rakentamisen ja infrastruktuurin takia) samoin kuin äärevien säätilanteiden kasvaneesta esiintymistiheydestä.
Evalueringen over viser at selv om noe av presset på miljøet er redusert, har ikke dette generelt ført til at miljøets tilstand eller kvalitet i Europa er bedret.
Edellä esitetty arviointi osoittaa, että vaikka joiltain osin ympäristöön kohdistuvaa kuormitusta on vähennetty, se ei yleensä ole johtanut ympäristön tilan tai laadun paranemiseen Euroopassa.
I noen tilfeller skyldes dette en naturlig forsinkelse (i prosesser som nedbrytingen av ozonlaget i stratosfæren eller de økende fosforkonsentrasjonene i innsjøer).
Tämä johtuu joissakin tapauksissa luonnollisista aikaviiveistä (sellaisissa prosesseissa kuten yläilmakehän otsonin vähenemisessä tai fosforipitoisuuksien kasvussa järvissä).
I mange tilfeller har imidlertid de tiltakene som er blitt iverksatt, vært for begrenset i forhold til problemets omfang og kompleksitet (f.eks. når det gjelder sommersmog eller plantevernmidler i grunnvannet).
Monissa tapauksissa toteutetut toimenpiteet ovat kuitenkin olleet liian rajallisia ongelman laajuuteen ja monimutkaisuuteen nähden (esimerkiksi kesäajan savusumu tai torjunta-aineet pohjavesissä).
Europeisk miljøpolitikk har tradisjonelt konsentrert seg om å kontrollere forurensningen ved kilden og verne særlige deler av miljøet. I den senere tid er det lagt større vekt på å integrere miljøhensynet i andre områder av politikken og fremme en bærekraftig utvikling.
Euroopan ympäristötoimet ovat perinteisesti kohdistuneet saastelähteiden valvontaan sekä tiettyjen ympäristön osa-alueiden suojeluun.
Transport, energi, industri og jordbruk er de viktigste sektordrivkreftene som påvirker Europas miljø.
Liikenne, energia, teollisuus ja maatalous ovat avainasemassa olevia aloja, "johtavia voimia", jotka vaikuttavat Euroopan ympäristöön.
Utviklingen av en miljøpolitikk og den faktiske gjennomføringen av denne varierer sterkt fra sektor til sektor.
Ympäristötoimien kehitys ja niiden tehokas toteuttaminen on hyvin erilaista näillä aloilla.
Industri- og energisektorene er forholdsvis godt dekket i så måte, men noen områder trenger fremdeles politisk oppmerksomhet (f.eks. energieffektivitet og fornybar energi). Jordbrukspolitikken er lite miljøanpasset, men er for tiden til vurdering. Situasjonen for transportsektoren er fremdeles ikke tilfredsstillende.
Toimet kattavat teollisuuden ja energiasektorin kohtuullisen hyvin, mutta joihinkin osa-alueisiin (esimerkiksi energian hyötysuhde, uusiutuvat energialähteet) on yhä kiinnitettävä huomiota; maataloudessa kattavuus on muita aloja huonompi ja siksi maatalous onkin erityisen tarkastelun alaisena.
Transport: Godstransporten på veiene i Europa har økt med 54 % siden 1980 (målt i tonn/km), passasjertransporten -med bil har økt med 46 % siden 1985 (passasjer/km, kun EU) og antall passasjerer klimaendring, forsuring, sommersmog, biologisk mangfold.
Liikenne: Maanteitse tapahtuva tavaraliikenne on lisääntynyt koko Euroopassa 54 prosentilla vuodesta 1980 (tonnikilometreinä mitattuna), henkilöliikenne maanteillä on lisääntynyt 46 prosentilla vuodesta 1985 (henkilökilometrit, ainoastaan EU:n osalta), ja ilmastonmuutos, happamoituminen, kesäajan savusumu, biologinen monimuotoisuus,
De miljøpolitiske retningslinjenes manglende evne til å holde tritt med veksten er tydeligere i transportsektoren enn i noen annen sektor.
Erityisesti liikennesektorilla ympäristötoimet eivät pysy onnettomuudet kasvuvauhdin mukana.
Trafikkorkene, luftforurensningen og støyen bare øker på.
Ruuhka-, ilmansaaste- ja meluongelmat ovat lisääntymässä.
Inntil nylig ble vekst innen transportsektoren betraktet som en viktig forutsetning for økonomisk vekst og utvikling. Regjeringene har pålagt seg selv å utvikle den nødvendige infrastruktur mens miljøoppgavene har vært begrenset til en gradvis skjerping av kravene til drivstoff og utslippene fra det enkelte kjøretøy, samt bruk av miljøkonsekvensanalyser i trafikkplanlegging.
Viime aikoihin saakka liikenteen kasvu on nähty laajalti perustavanlaatuisena osana talouskasvua ja kehitystä: hallitukset ja EU:n komissio ovat ottaneet tehtäväkseen tarvittavien infrastruktuurien kehittämisen, kun taas ympäristöön kohdistuvissa toimissa ollaan rajoituttu varmistamaan, että ajoneuvojen päästörajoja ja polttoaineiden laatua parannetaan asteittain ja että liikenneväylien suunnittelun yhteydessä arvioidaan ympäristövaikutuksia.
Rapporten viser at det i Europa er gjort visse framskritt når det gjelder slike begrensede målsetninger.
Tämä raportti osoittaa, että jonkin verran kehitystä on tapahtunut näiden rajoitettujen tavoitteiden osalta suurimmassa osassa Eurooppaa.
Ikke desto mindre häiden stadige utbyggingen av trafikk- og transportinfrastrukturer skapt en generell økning i transportrelaterte miljøproblemer og økt allmennhetens bevisstgjøring omkring dem.
Kuitenkin jatkuva liikenteen kasvuja liikenteen infrastruktuurit ovat yleisesti ottaen lisänneet liikenteeseen liittyviä ympäristöongelmia, ja niitä kohtaan tunnetaan yhä suurempaa huolta.
Dette har ført til at man stiller grunnleggende spørsmål ved forbindelsen mellom økonomisk utvikling og trafikkvekst.
Tämä on nytjohtamassa entistä perustavamman laatuiseen taloudellisen kehityksen ja liikenteen kasvun välisen yhteyden tarkasteluun.
I den senere tid er det blitt arbeidet for å begrense veksten i transportbehovet, oppmuntre til økt bruk av offentlige transportmidler og stimulere til nye bosettings- og produksjonsmønstre som reduserer behovet for transport.
Viime aikoina on yritetty hillitä liikennetarpeen kasvua, edistää julkisen liikenteen käyttöä ja tukea uusia liikenteen tarvetta vähentäviä asumis- ja tuotantomalleja.
Dette skiftet mot et mer bærekraftig transportmønster vil ikke bli enkelt å gjennomføre, for det ligger et betydelig politisk kraftmoment bak den tradisjonelle tilnærmingen til utbyggingen av infrastrukturer, og offentlig transport taper i hele Europa terreng i forhold til privat transport.
Kestävämpään liikennemalliin siirtyminen ei ole helppoa, sillä infrastruktuurin kehittämiseen liittyvien perinteisten lähestymistapojen taustalla on merkittäviä poliittisia voimia. Lisäksi julkinen liikenne on menettämässä jalansijaa yksityiselle kaikkialla Euroopassa.
Energiforbruket, som er den viktigste drh'kraften bak klimaendringer og en rekke luftforurensningsproblemer, har vært konstant høyt i Vest-Europa siden Dobris-vapporten.
ilmastonmuutos, Energian käyttö, joka on ilmastonmuutoksen sekä lukuisten happamoituminen, ilmansaasteongelmien tärkein taustatekijä, on pysynyt Länsi-kesäajan Euroopassa jatkuvasti korkealla tasolla Doim-arvioinnin jälkeen, savusumu, rannikko-ja
klimaendring, forsuring, sommersmog, hav- og kystområder, urbane problemer
. ,. . ' kaupunkiongelmat
Som et resultat av økonomisk omstrukturering har energiforbruket i Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa gått ned med 23 % siden 1990, men det forventes å øke igjen så snart konjunkturene bedrer seg.
KIE- ja IVY-maissa energiankulutus on pudonnut 23 prosenttia , vuodesta 1990 taloudellisen uudelleenjärjestelyn seurauksena, mutta sen oletetaan lisääntyvän uudelleen talouden elpymisen myötä.
Økt effektivitet i energiproduksjon og -forbruk er en forutsetning for en mer bærekraftig energipolitikk.
Tehokkuuden lisääminen energian tuotannossa ja käytössä on kestävämmän energiapolitiikan keskeinen edellytys.
Relativt lave energipriser har motvirket energieffektivisering i
Tällä hetkellä energian hyötysuhde paranee noin yhdellä prosentilla vuodessa, vaikka BKT jatkaa kasvuaan noin kahden-
Det er et betydelig potensial for økt energiutnyttelse i Vest-Europa, særlig innenfor sektorene transport og husholdning, men erfaringer viser at så lenge prisene på fossilt brensel er lave, trengs kraftigere politiske virkemidler for å oppnå dette.
Energian hyötysuhteessa on edelleen huomattavasti parantamisen varaa Länsi-Euroopassa, erityisesti liikenteen ja kotitalouksien osalta. Kokemuksesta tiedetään kuitenkin, että fossiilisten polttoaineiden hintojen pysyessä alhaisina tarvitaan entistä voimakkaampia poliittisia toimenpiteitä kyseisten parannusten saavuttamiseksi.
I Øst-Europa kan økonomisk tilnærming til Vest-Europa snu dagens tendens mot lavere energiforbruk og føre til nyvekst i utslippene av drivhusgasser og annen luftforurensning, særlig innenfor industri, transportog husholdningssektoren.
Läheneminen länttä taloudellisessa mielessä saattaisi Itä-Euroopassa kääntää nykyisen kohti alhaisempaa energiankulutusta kulkevan suunnan, mikä johtaisi kasvihuonekaasujen ja muiden ilmaa pilaavien aineiden päästöjen kasvun jatkumiseen erityisesti teollisuudessa, liikenteessä ja kotitalouksissa.
Også her vil det sannsynligvis bli nødvendig med tiltak for å fremme økt energiutnyttelse i produksjonen og forbruket av energi.
Todennäköisesti tarvitaan siis jälleen uusia toimenpiteitä tehokkuuden lisäämiseksi energian tuotannossa ja kulutuksessa.
Industri: Industriens relative bidrag til problemene med klimaendring, forsuring, bakkenær ozon og vannforurensning har gått ned etter at ZMir/.ç-rapporten kom ut.
Teollisuus: Teollisuuden suhteellinen osuus ilmastonmuutosta, happamoitumista, alailmakehän otsonia ja vesien pilaantumista koskevissa ongelmissa on pienentynyt Døém-arvioinnin jälkeen.
klimaendring, stratosfærisk ozon, forsuring, sommersmog, kjemikalier, avfall, vann, havog kystområder, urbane problemer, ulykker
ilmastonmuutos, yläilmakehän otsoni, happamoituminen, kesäajan savusumu, kemikaalit, jätteet, vesi, rannikko- ja meriympäristö, kaupunkiongelmat onnettomuudet
I Vest-Europa blir miljømålsetninger i stigende grad integrert i beslutninger som industrien tar, slik at industriens samlede utslipp til luft og vann reduseres.
Länsi-Euroopassa ympäristöpäämäärät otetaan lisääntyvässä määrin huomioon teollisuuden päätöksenteossa, mikä johtaa teollisuuden ilmaan ja veteen kohdistuvien kokonaispäästöjen vähenemiseen.
Dette er ikke vanlig i Øst-Europa, noe som understreker disse landenes behov for å ha hensiktsmessige forvaltningsstrukturer med tilstrekkelige ressurser for å gjennomføre og håndheve miljølovgivning, og for å få en mer gjennomgående bruk av miljøstyringssystemer innenfor den enkelte bransje.
Tällainen huomioon ottaminen ei ole kuitenkaan yleistä Itä-Euroopassa, mikä korostaa tarvetta hyvin suunniteltuihin ja varustettuihin hallintorakenteisiin näissä maissa ympäristölainsäädännön toteuttamiseksi ja voimaansaattamiseksi samoin kuin liiketoiminnassa käytettävien ympäristön hallintajärjestelmien entistä laajemman käytön turvaamiseksi.
Man vil kanskje se et stort sprang framover på dette området når en vesentlig del av produksjonssystemene er fornyet.
Teknistä hyppäyksellisiä edistystä voi tapahtua, kun merkittävä osa tuotantojärjestelmästä uudistetaan.
I Europa har små og mellomstore bedrifter stor betydning for miljøet, og de har også et stort forbedringspotensial.
Koko Euroopassa pienten ja keskisuurten yritysten vaikutukset ympäristöön ovat merkittävät samoin kuin niiden mahdollisuudet parannuksiin.
Generelt sett er disse bedriftene ennå ikke underlagt effektive miljøtiltak.
Yleisesti ottaen näihin yrityksiin ei vielä kohdisteta tehokkaita ympäristöön liittyviä toimia.
klimaendring, stratosfærisk ozon, forsuring, kjemikalie biologisk mangfold, avfall, vann, hav- og kystområder, jord
Vasta viime aikoina niissä on alettu happamoituminen, kiinnittää enemmän huomiota ympäristövaatimuksiin sekä kemikaalit, biologine
I den senere tid har landbrukspolitikken tatt større hensyn til miljøkrav og behovet for et bærekraftig jordbruk.
kestävämmän maata louden tarpeeseen.
Rapporten viser imidlertid at det fremdeles er langt igjen.
Raportti kuitenkin
I Vest-Europa har matproduksjonen også i de siste fem årene økt som en følge av utviklingen avjordbrukets metoder.
Länsi-Euroopassa sadot ovat edelleen kasvaneet viimeisten viiden vuoden aikana viljelymenetelmissä tapahtuneen edistymisen seurauksena.
Bruken av f.eks. uorganisk gjødsel og plantevernmidler (målt i vekt aktivt stoff) har stagnert(selv om dette, som tidligere nevnt, ikke fører til noe øyeblikkelig forbedring i kvaliteten på grunnvannet), men vannforbruket har fortsatt å øke.
Kuormittavien aineiden, kuten epäorgaanisten lannoitteiden ja torjunta-aineiden (vaikuttavien aineiden painoyksikköinä mitattuna), käyttö on tasaantunut (vaikka, kuten edellä mainittiin, tämä ei johda pohjaveden laadun välittömään paranemiseen), mutta vedenkäyttö on edelleen lisääntynyt.
Med økt husdyrproduksjon, økt produksjon av husdyrgjødsel og økte utslipp av reduserte nitrogenholdige forbindelser, er eutrofiering blitt et stort problem i Nordvest-Europa og et økende problem i Sør-Europa.
Karjatuotannon, eläinlannan ja pelkistyneiden typpiyhdisteiden päästöjen lisääntymisen myötä rehevöitymisestä on tullut Luoteis-Euroopassa merkittävä ongelma. Rehevöitymisen merkitys kasvaa myös Etelä-Euroopassa.
Naturlige habitater og det biologiske mangfold står mange steder under press fra et intensivert jordbruk og utbygging.
Tehomaatalouden ja uusien asuinalueiden aiheuttama kuormitus kohdistuu monin paikoin luontotyyppeihin ja biologiseen monimuotoisuuteen.
Enkelte land har begynt å legge forholdene til rette for et mer miljøvennlig landbruk, men miljøhensyn er fremdeles bare en liten del av Den europeiske unions Felles landbrukspolitikk (CAP).
Yksittäiset maat ovat ryhtyneet tukemaan ympäristön entistä enemmän huomioon ottavaa maataloutta, mutta ympäristönäkökohdat ovat yhä ainoastaan pieni osa Euroopan unionin yhteistä maatalouspolitiikkaa (CAP).
Gjennomføringen av GATT og reformer innen CAP kan føre til ytterligere rasjonalisering og spesialisering av jordbruket og brakklegging av enda større marginale arealer.
GATT-ja CAP-uudistusten toteuttaminen voi johtaa maataloustuotannon lisäjärkeistämiseen ja erikoistumiseen sekä vähäarvoisimmista maaalueista luopumiseen.
Forholdet mellom brakklegging og brakkleggingens innvirkning på det biologisk mangfold er imidlertid ikke entydig.
Maankäytöstä luopumisen ja sen biologiseen monimuotoisuuteen kohdistuvien vaikutusten välillä ei ole kuitenkaan yksinkertaista riippuvuussuhdetta.
I Øst-Europa blir strukturelle reformer, modernisering og diversifisering av landbruket fremdeles prioritert.
Itä-Euroopassa maatalouden rakenneuudistukset, uudenaikaistaminen ja monipuolistaminen ovat edelleen ensisijaisia.
Imidlertid er situasjonen så kompleks og usikker at det er vanskelig å foreta en generell vurdering avvirkningen av denne utviklingen.
Epävarman ja monimutkaisen tilanteen takia on kuitenkin vaikea tehdä kokonaisarviota tällaisen kehityksen vaikutuksista.
Sett under ett vil en overgang til bærekraftig forvaltning av miljø og ressurser trolig forutsette store teknologiske nyvinninger og et gjennomgripende skifte til mer miljøvennlige og mindre ressurskrevende aktiviteter.
Kaiken kaikkiaan kestävien ympäristöön kohdistuvien kuormitustasojen ja kestävän luonnonvarojen käytön saavuttamiseksi vaaditaan todennäköisesti merkittävää teknologista edistymistä sekä voimakasta siirtymistä vähemmän luonnonvaroja kuluttavaan ja ympäristölle vähemmän haitalliseen toimintaan.
Mens det har vært en viss framgang på nasjonalt plan når det gjelder utviklingen av politikk som integrerer miljøkrav i beslutningsprosessen (f.eks. miljøhandlingsplaner eller krav om
Vaikka kansallisella tasolla on edistytty jonkin verran toimenpiteiden kehittämisessä siten, että ympäristövaatimukset yhdennetään päätöksentekoon (kuten ympäristöä koskevat
17 konsekvensutredninger), er det fremdeles langt igjen før dette er gjennomført på alleuropeisk plan.
17 toimintasuunnitelmat tai vaatimukset strategisten ympäristöarviointien tekemiseksi), niiden toteuttamiseen yleiseurooppalaisella tasolla on vielä pitkä matka.
Potensialet for miljøforbedringer er imidlertid på flere felter så stort at miljøforverringer som følge av produksjons- og forbruksvekst kan unngås. Dette gjelder særlig for Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa.
Tuotannon ja kulutuksen kasvun ympäristölle aiheuttamat vaikutukset kumoamaan riittävien parannusten toteuttamisala on huomattavan laaja, erityisesti KIE-ja IVY-maissa.
I disse landene gir økonomisk omstrukturering og teknologisk fornyelse muligheter til å unngå noen av de mer ressurskrevende teknologier vi har i Vest-Europa.
Näissä maissa taloudelliset uudelleenjärjestelyt ja tekniset uudistukset mahdollistavat sen, että eräät Länsi-Euroopassa käytössä olleet epätaloudelliset tekniikat voidaan välttää.
Konklusjoner på det enkelte miljøproblem
Ympäristöongelmia koskevat johtopäätökset
Klimaendringer Årlige middeltemperatur i Europa har økt med 0,3-0,6 °C siden 1900.
Euroopassa ilman vuosikeskilämpötila on noussut 0,3 - 0,6 °C vuodesta 1900.
Klimamodeller tilsier ytterligere økninger innen år 2100 i forhold til 1990-nivå med ca 2 °C. Økningene vil være større i de nordlige delene av Europa enn i de sørlige.
Ilmastomallit ennustavat nousun jatkuvan vuoden 1990 lämpötiloista noin kahdella asteella vuoteen 2100 mennessä. Pohjois-Euroopassa lämpötilan nousu on etelää suurempi.
Mulige konsekvenser inkluderer hevet vannstand i verdenshavene, hyppigere og kraftigere stormer, oversvømmelser og tørke og endringer i biota og matproduksjon.
Tämän seurauksena on mahdollista että merenpinta nousee, entistä voimakkaampia myrskyjä esiintyy entistä useammin, samoin esiintyy tulviaja kuivuutta,ja alueen eläin-ja kasvikunnassa sekä elintarviketuotannossa tapahtuu muutoksia.
Hvor alvorlige disse konsekvensene vil bli, er delvis avhengig av i hvilken grad tiltak blir gjennomført i de kommende år og tiår.
Näiden seurausten vakavuus riippuu osittain lähivuosina ja -vuosikymmeninä toteutettavien mukauttamistoimenpiteiden laajuudesta.
For å sikre at ytterligere temperaturøkninger ikke blir på mer enn 0,1 °C per tiår, og at havnivået ikke stiger mer enn 2 cm per tiår (foreløpige, antatte grenser for bærekraftighet), må industrilandene innen 2010 redusere sine utslipp av drivhusgasser (karbondioksid, metan, nitrogenoksid og ulike halogenerte forbindelser) med minst 30-55 % i forhold til 1990-
Jotta varmistettaisiin, että lämpötila nousee enintään 0,1 °C vuosikymmenessäja että merenpinta nousee enintään kaksi senttiä vuosikymmenessä (väliaikaiset raja-arvot, joiden oletetaan riittävän kestävään kehitykseen), teollisuusmaiden olisi vähennettävä kasvihuonekaasujen (hiilidioksidin, metaanin, typpioksiduulin ja erilaisten halogenoitujen yhdisteiden) päästöjä vähintään 30-55 prosentilla vuoden 1990 tasoista vuoteen 2010 mennessä.
Dette målet er meget mer ambisiøst enn det industrilandene forpliktet seg til på FNs klimakonferanse i Kyoto i desember 1997, hvor rammekonvensjonen (UNFCCC) tilsier en reduksjon av utslippene av drivhusgasser i de fleste europeiske land til 8 % under 1990-nivå innen 2010.
Tällaiset vähennykset ovat huomattavasti suuremmat kuin mihin teollisuusmaat sitoutuivat Yhdistyneiden kansakuntien ilmastonmuutoksen puitesopimuksen (United Nations Framework Convention on Climate Change, UNFCCC) sopimuspuolten välisessä kolmannessa konferenssissa Kiotossa joulukuussa 1997. Sopimuspuolet sitoutuivat vähentämään kasvihuonekaasujen päästöjä useimmissa Euroopan maissa kahdeksalla prosentilla vuoden 1990 tasoista vuoteen 2010 mennessä.
Enkelte land i Sentral-og Øst-Europa forpliktet seg til å redusere utslippene av drivhusgasser med mellom 5 % og 8 % i 2010 i forhold til 1990-nivå, mens Den russiske føderasjon og Ukraina forpliktet seg til å stabilisere utslippene på 1990-nivå.
Eräät KIE-maat sitoutuivat vähentämään kasvihuonekaasuja viisi-kahdeksan prosenttia vuoteen 2010 mennessä vuoteen 1990 verrattuna. Venäjän federaatio ja Ukraina sitoutuivat pitämään päästönsä vuoden 1990 tasolla.
Det er usikkert om EU vil klare å nå det opprinnelige UNFCCC-målet fra 1992 om å stabilisere utslippene av karbondioksid (som er den viktigste av drivhusgassene) i år 2000 på 1990-nivå, ettersom utslippene i år 2000 forventes å ligge opp mot 5 % over 1990-nivå.
On epävarmaa, saavuttaako EU alkuperäisen, vuonna 1992 asetetun UNFCCGn mukaisen tavoitteen hiilidioksidipäästöjen (tärkein kasvihuonekaasu) vakauttamisesta vuonna 2000 vuoden 1990 tasolle, koska vuoden 2000 päästöt arvioidaan nykyisin jopa viisi prosenttia vuoden 1990 tasoja korkeammiksi.
I motsetning til Kyoto-målet om en reduksjon i utslippene av drivhusgasser på 8 % i 2010 (for en for en samlet gruppe på seks klimagasser, inkludert CO.,), medfører Europakommisjonens siste «business as usual» (før Kyoto)scenario 8 % økning i karbondioksidutslippene fra 1990 til 2010, med den største økningen (39 %) i transportsektoren.
Lisäksi vastoin Kioton tavoitetta kasvihuonekaasupäästöjen kahdeksan prosentin vähennyksestävuoteen 2010 mennessä (kuuden kaasun "korin" osalta, hiilidioksidi mukaan lukien), Euroopan yhteisöjen komission uusimmassa "tätä menoa" (esiKioto) -vaihtoehdossa hiilidioksidipäästöjen ennustetaan nousevan kahdeksan prosenttia vuosina 1990 - 2010. Suurimman lisäyksen (39 prosenttia) ennakoidaan tapahtuvan liikennesektorilla.
Enkelte vesteuropeiske land har innført energi/karbonavgifter (Østerrike, Danmark, Finland, Nederland, Norge og Sverige), men delte er foreløpig på forslagsstadiet på felles EU-nivå.
Ehdotusta eräästä avainasemassa olevasta, yhteisön tasolla toteutettavasta toimesta eli energia­/hiiliverosta, ei ole vielä hyväksytty, mutta eräissä Länsi­Euroopan maissa (Itävalta, Tanska, Suomi, Alankomaat, Norja ja Ruotsi) kyseinen veromuoto on jo otettu käyttöön.
I tillegg er det muligheter for andre typer tillak for å redusere CO,,-utslippene, og noen av dem innføres for tiden i en rekke europeiske land og EU.
Lisäksi on olemassa CO„­päästöjen vähentämiseksi muuntyyppisiä toimia, joista muutamia sovelletaan nykyisin eri Euroopan maissa ja EU:ssa.
Disse innbefatter programmer for energieffektivisering, kombinerte varme- og kraftanlegg, overgang fra kull til naturgass og/eller ved som brensel, tiltak med sikte på en endring av den relative fordelingen mellom ulike transportformer og tiltak med sikte på karbonabsorpsjon (økning av karbonopptaket) ved hjelp av skogplanting.
Näihin toimiin kuuluvat energiatehokkuusohjelmat, lämmön ja sähkön yhteistuotantolaitokset, siirtyminen polttoaineissa hiilestä maakaasuun ja/ tai puuhun, toimet liikenteen kuljetusmuotojen jakaantumisen muuttamiseksi sekä toimet hiilen sitomiseksi (hiilinieluja kasvattamalla) metsänistutuksen avulla.
Størstedelen av karbondioksidutslippene skyldes bruk av fossile brensler til energiproduksjon, transportformål etc .
Energian käyttö, jossa fossiilisten polttoaineiden käyttö on vallitsevaa, on tärkein vaikuttava tekijä hiilidioksidipäästöissä.
I Vest-Europa gikk utslippet av karbondioksid fra fossilt brensel ned med 3 % mellom 1990 og 1995 pga. økonomiske nedgangstider, omstrukturering av industrien i Tyskland og overgangen fra kull til naturgass for produksjon av elektrisitet.
Länsi­Euroopassa fossiilisista polttoaineista peräisin olevat hiilidioksidipäästöt vähenivät kolmella prosentilla vuosina 1990 ­1995.
Energiprisene i Vesl-Europa har det siste tiåret vært stabile og relativt lave sammenlignet med historiske priser, noe som bare i liten grad har stimulert til energieffektivisering.
Tämä johtui taloudellisesta taantumasta, teollisuuden uudelleenjärjestelyistä Saksassa sekä siitä, että sähköntuotannossa siirryttiin hiilestä maakaasuun.
Energiintensiteten (endelig energiforbruk per BNP-enhet) har gått ned med bare 1 % per år siden 1980.
Energiavaltaisuus (energian loppukulutus BKT­yksikköä kohden) on pudonnut vain yhdellä prosentilla vuodesta 1980.
Det var en markert endring i forbruksmønsteret for energi mellom 1980 og 1995.
Energian käytön jakauma muuttui merkittävästi vuosina 1980­ 1995.
Energiforbruket i transportsektoren økte med 44 %, industriens forbruk gikk ned med 8 % og bruken av annet brensel økte med 7 %, noe som hovedsakelig skyldes veksten i veitransporten og et skifte bort fra energiintensiv tungindustri.
Energian käyttö liikennesektorilla kasvoi 44 prosentilla, teollisuuden energian käyttö laski kahdeksalla prosentilla, ja muu polttoaineiden käyttö lisääntyi seitsemällä prosentilla.
Det totale energiforbruket økte med 10 % mellom 1985 og 1995.
Kokonaisenergiankulutus kasvoi H) prosenttia vuosina 1985­1995.
Kjernekraftens bidrag til den totale energiforsyningen økte fra 5 til 15 % i Vest-Europa mellom 1980 og 1994.1 Sverige og Frankrike dekket kjernekraften ca.
Ydinenergian osuus koko energiantuotannossa lisääntyi 5 ­ 15 % Länsi­Euroopassa vuosina 1980 ­1994.
40 % av det totale energibehovet.
Ruotsissa ja Ranskassa dinenergian osuus on noin 40 prosenttia koko energiatarpeesta.
I Øst-Europa falt utslippene av karbondioksid fra fossilt brensel med 19 % mellom 1990 og 1995, hovedsakelig som et resultat av økonomisk omstrukturering.
Itä­Euroopassa fossiilisten polttoaineiden käytöstä johtuvat hiilidioksidipäästöt putosivat 19 prosenttia vuosina 1990 ­1995 pääasiassa taloudellisten muutosten seurauksena.
Energiforbruket i transportsektoren fall i løpet av denne perioden med vel 3 % i Sentral- og Øst-Europa og med 48 % i de nye, uavhengige statene i Europa, og innen industrien med henholdsvis 28 % og 38 %.
Energian käyttö liikenteessä laski tänä ajanjaksona kolme prosenttia KIE­maissa ja 48 prosenttia ΡνΎ-maissa. Teollisuuden energian käyttö putosi 28 prosenttia KIE-maissa ja 38 prosenttia IVY-maissa.
Energiintensiteten i Sentral- og Øst-Europa er omkring tre ganger høyere enn i Vest-Europa, og i de nye, uavhengige statene i Europa sannsynligvis fem ganger høyere. Her er det altså et betydelig potensial for
KIE-maiden energiavaltaisuus on noin kolminkertainen Länsi-Eurooppaan verrattuna, ja IVY-maissa se on todennäköisesti viisinkertainen, joten mahdollisuudet energian säästöihin ovat huomattavat.
Kjernekraftens bidrag til den samlede energiforsyningen økte fra 2 til 6 % i de nye, uavhengige statene i Europa og fra 1 til 5% i Sentral- og Øst-Europa mellom 1980 og 1994.1 Bulgaria, Litauen og Slovenia dekker kjernekraften rundt en firedel av det totale energibehovet.
Ydinenergian osuus kokonaisenergian tuotannossa lisääntyi IVY­maissa kahdesta prosentista kuuteen prosenttiin ja KIE­maissa yhdestä prosentista viiteen prosenttiin vuosina 1980 ­1994. Bulgariassa, Liettuassaja Sloveniassa ydinenergian osuus on noin neljännes kokonaisenergian tarpeesta.
Metanutslippene i Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa ble redusert med 40% mellom 1980 og 1995.
Metaanipäästöt vähenivät KIE­ja ΓνΎ-maissa 40 prosentilla vuosina 1980 -1995.
Imidlertid er det fremdeles betydelig rom for ytterligere reduksjoner i hele Europa, særlig fra gassrørledninger og kullgruver.
Koko Euroopassa tarvitaan silti huomattavia, erityisesti kaasunjakeluun ja kivihiilen louhintaan liittyviä lisävähennyksiä.
Utslippene av nitrogenoksid fra industrien og bruken av kunstgjødsel gir også rom for ytterligere reduksjoner i hele Europa.
Teollisuuden aiheuttamia typpioksiduulipäästöjä samoin kuin mineraalilannoitteiden käyttöä voitaisiin myös edelleen vähentää koko Euroopan alueella.
Utslippene av KFK-gasser har falt raskt fra toppnivået i takt med at produksjonen og bruk fases ut.
CFC-yhdisteiden päästöt ovat pudonneet nopeasti huippuarvoista CFC-yhdisteiden tuotannon ja käytön lopettamisen myötä.
Imidlertid øker bruken av og utslippene av erstatningene for disse, nemlig HKFK-gassene (som også er drivhusgasser).
Niitä korvaavien aineiden, HCFC-yhdisteiden (jotka ovat myös kasvihuonekaasuja), käyttöjä päästöt ovat kuitenkin lisääntymässä samoin kuin vasta melko äskettäin kasvihuonekaasuiksi todettujen SF
Dette gjelder også drivhusgasser som relativt nylig er identifisert, SF(., HFKer og PFCer, som inngår i gruppen av klimagasser klimakonferansen i Kyoto satte opp mål om utslippsreduksjoner for. C02-utsl¡pp i Europa, 1980-1995
( yhdisteiden käyttöjä päästöt. Nämä kaikki kuuluvat niiden kaasujen "koriin", joiden päästöjen vähennystavoitteista sovittiin Kiotossa.
Nedbryting av ozonlaget Takket være internasjonale politiske tiltak som er truffet for å beskytte ozonlaget i stratosfæren er den årlige globale produksjonen av ozonnedbrytende stoffer redusert med 80-90 % i forhold til toppnivået.
Toteutetut kansainväliset toimenpiteet otsonikerroksen suojelemiseksi ovat vähentäneet maailmanlaajuista vuosittaista otsonia vähentävien aineiden tuotantoa 80 -90 prosentilla niiden maksimiarvoista.
Årlige utslipp har også sunket raskt.
Vuosittaiset päästöt ovat myös pudonneet nopeasti.
På grunn av tidsforsinkelsen i de atmosfæriske prosesser kan vi imidlertid ennå ikke se noen virkninger av de internasjonale tiltakene på ozonkonsentrasjonen i stratosfæren eller i mengden ultrafiolett stråling (UV-B) som når jordens overflate.
Ilmakehän prosesseissa aikaviiveet ovat kuitenkin sellaiset, ettei kansainvälisten toimenpiteiden vaikutuksia voida vielä nähdä yläilmakehän otsonipitoisuuksissa tai maanpinnalle tulevan ultravioletti-B-säteilyn (UV-B) määrässä.
Den ozonnedbrytende effekten av alle klor- og bromforbindelser (KFK-gasser, haloner osv.) i stratosfæren forventes å nå sitt maksimum mellom år 2000 og 2010.
Kaikkien klooria ja bromia sisältävien otsonia vähentävien yhdisteiden (CFO-yhdisteiden, halonien ja niin edelleen) vaikutuksen oletetaan olevan voimakkaimmillaan stratosfäärissä vuosina 2000 - 2010.
Ozonlaget over Europa ble redusert med 5 % mellom 1975 og 1995, slik at større mengder UV-B-stråler når inn i den lavere atmosfære og dl jordens overflate.
Euroopan yläpuolella ilmakehän otsonimäärä putosi 5 prosenttia vuosina 1975 -1995, jonka seurauksena alailmakehään ja maanpinnalle tuleva UV-B -säteily lisääntyi.
Merk: Kurven viser blandingsforhold (forekomsthyppighet) av såkalte klorevivalenter framskrevet.
Huomautus: Käyrä kuvaa niin kutsutun ekvivalenttien efektiivisen kloorin ehdotettua seossuhdetta (esiintymistiheyttä).
Den er basert på scenariet i protokollen til WMO/UNEPs ozonutredning fra 1998, som tar utgangspunkt i maksimalt tillatt utslipp i henhold til protokollene Kilde: RIVM, foreløpige data fra Den meteorologiske verdensorganisasjons ozonutredning 1998
Lähde: RIVM, alustavat tiedot WMO:n vuoden 1998 otsoniarvioinnista
I den senere tid er det påvist større lokale reduksjoner i ozonkonsentrasjonen i stratosfæren over de arktiske regioner om våren.
Suuria paikallisia vähennyksiä yläilmakehän otsonin pitoisuuksissa on havaittu viime aikoina arktisilla alueilla keväisin.
For eksempel fait den samlede ozonkonsentrasjonen over Nordpolen i mars 1997 til 40 % under sitt normalnivå.
Esimerkiksi pohjoisnavalla maaliskuussa 1997 otsonin kokonaismäärä laski 40 prosenttia tavanomaisesta arvostaan.
Selv om disse reduksjonene er mindre alvorlige enn dem som er blitt observert over Antarktis, understreker de nødvendigheten av fortsatt politisk oppmerksomhet mot nedbrytingen av ozonlaget.
Nämä vähennykset ovat samankaltaisia mutteivät yhtä vakavia kuin Etelämantereella havaitut, ja ne korostavat otsonikerroksen heikkenemiseen kohdistuvan jatkuvan poliittisen huomion tarvetta.
Gjenoppbyggingen av ozonlaget, som vil ta mange årtier, kan gå fortere dersom bruken av HKFK-gasser og metylbromid utfases raskere, ved å sørge for sikker destruksjon av KFK-gasser og haloner i lagre og andre reservoarer og ved å forhindre smugling av ozonnedbrytende stoffer.
Vuosikymmeniä kestävää otsonikerroksen ennalleen palautumista voitaisiin nopeuttaa kiirehtimällä HCFC-yhdisteiden ja metyylibromidin käytöstä poistoa, varmistamalla varastoissaja muualla olevien CFC-yhdisteiden ja halonien turvallinen hävittäminen sekä estämällä otsonia vähentävien aineiden salakuljetus.
Forsuring Effektene av forsuring i vann og vassdrag - en følge av sur nedbør på grunn av utslipp av svoveldioksid, nitrogenoksider og ammoniakk -har gått noe ned etter Dobris-mpporten, og mange steder har det virvelløse dyrelivet delvis kommet tilbake.
Rikkidioksidi-ja ammoniakkipäästöistä sekä typen oksidien päästöistä aiheutuvan happaman laskeuman vaikutukset makeisiin vesiin ovat vähentyneet jonkin verran Doiros-arvioinnin jälkeen, mistä on monin paikoin ollut osoituksena selkärangattomien lajistossa tapahtunut osittainen elpyminen.
Flere skoger taper fremdeles vitalitet, men selv om denne skaden ikke nødvendigvis skyldes forsuring, kanforsuring avjordsmonnet ha langsiktige virkninger.
Monien metsien elinvoima on yhä heikkenemässä, mihin happaman laskeuman pitkäaikaiset vaikutukset maaperään voivat olla osatekijöinä vaikka nämä vauriot eivät välttämättä liitykään happamoitumiseen.
I følsomme områder fører forsuring ul økt frigjøring av aluminium og tungmetaller, som igjen forurenser grunnvannet.
Herkillä alueilla happamoituminen johtaa alumiinin ja raskasmetallien lisääntyvään kulkeutumiseen, mikä aiheuttaa pohjavesien pilaantumista.
Den sure nedbøren er redusert siden 1985.
Happamoittavien aineiden laskeumat ovat vähentyneet noin vuodesta 1985 alkaen.
Tålegrensene (de maksimale grenser for at avsetningene ikke skal gi langsiktige skadevirkninger) overskrides imidlertid fremdeles i rundt 10 % av Europas landareal, hovedsakelig i Nord- og Sentral- Europa.
Kriittiset kuormitukset (laskeumatasot, joiden ylittyessä on odotettavissa pitkäaikaisia haittavaikutuksia) ylitetään kuitenkin yhä noin 10 prosentilla Euroopan maa-alueesta, pääasiassa Pohjois-ja Keski-Euroopassa.
Utslippet av svoveldioksid i Europa er halvert fra 1980 til 1995.
Rikkidioksidipäästöt puolittuivat Euroopassa vuosien 1980 ja 1995 välillä.
Samlede nitrogenutslipp (nitrogenoksider pluss ammoniakk), som var noenlunde konstant mellom 1980 og 1990, ble redusert med ca.
Typpipäästöjen kokonaismäärä (typen oksidit ja ammoniakki), joka pysyi suurin piirtein vakiona vuosina 1980 -1990, putosi noin 15 prosenttia vuosina 1990 - 1995.
15 % mellom 1990 og 1995, med de største reduksjonene i Sentral- og Øst-Europa og i de nye, uavhengige statene i Europa.
Suurimmat vähennykset tapahtuivat KIE-ja IVY-maissa.
Transportsektoren er blitt den største kilden til utslipp av nitrogenoksider idet den i 1995 bidro med 60 % av de samlede utslippene.
Liikenteestä on tullut suurin typen oksidien päästölähde; sen osuus oli 60 prosenttia kokonaismäärästä vuonna 1995.
Mellom 1980 og 1994 økte godstransporten på veiene med 54 %, og mellom 1985 og 1995 økte passasjertransporten på veiene med 46 % og med fly med 67 %.
Vuosina 1980 - 1994 tavaraliikenne maanteillä kasvoi 54 prosenttia, vuosina 1985 -1995 henkilöliikenne maanteillä 46 prosenttia ja lentomatkustus 67 prosenttia.
I Vest-Europa har innføringen av avgasskrav og'katalysatorer resultert i reduserte utslipp fra transportsektoren.
Länsi-Euroopassa pakokaasukatalysaattoreiden käyttöönotto on vähentänyt liikenteen päästöjä.
Imidlertid vises virkningen av slike tiltak forholdsvis sent på grunn av lav utskiftningstakt for bilparken.
Tällaisten toimenpiteiden vaikutukset näkyvät kuitenkin melko hitaasti, koska ajoneuvokanta vaihtuu hitaasti.
Ytterligere reduksjoner vil sannsynligvis forutsette tiltak i form av avgifter på drivstoff og kjøretøyer.
Lisävähennykset edellyttävät todennäköisesti polttoaineiden ja ajoneuvojen verotusta koskevia toimia.
Sentral- og Øst-Europa og de nye, uavhengige statene i Europa hatet betydelig vekstpotensial for privat transport', men også et stort potensial for å øke energieffektiviteten i transportsektoren.'
KIE-ja IVY-maissa yksityisautoilussa on merkittävä kasvumahdollisuus, mutta näissä maissa on huomattavat mahdollisuudet myös liikennesektorin energian hyötysuhteen parantamiseen.
Politiske tiltak for å bekjempe forsuring har bare vært delvis vellykket: • Målsettingen i NO -protokollen til Konvensjonen om langtransportert, grenseoverskridende luftforurensing (CLTRAP) om å stabilisere utslippene på 1987-nivå innen 1994, ble nådd for Europa sett under ett, men ikke av alle de 21 konvensjonspartene.
Maasta toiseen kaukokulkeutuvien ilman epäpuhtauksien yleissopimuksen (CI.RTAP) pöytäkirjaan kirjattu typen oksideja koskeva tavoite päästöjen vakauttamisesta vuoden 1987 tasolle vuoteen 1994 mennessä saavutettiin yleisesti Euroopassa, muttei kaikkien 21 sopimuspuolen osalta. Eräät näistä sopimuspuolista, samoin kuin eräät sopimuksen ulkopuolella olevat tahot, saivat kuitenkin aikaan huomattavia vähennyksiä.
Enkelte konvensjonsparter, samt noen land som ikke har tiltrådt konvensjonen, oppnådde imidlertid betydelige reduksjoner. • EU-kommisjonens femte handlingsplan for miljø (5EAP) tok sikte på 30 % reduksjon av nitrogenoksidutslippene fra 1990 til 2000.1 1995 var reduksjonen bare 8 %, og det ser ikke ut til at målet for 2000 vil bli nådd.
Euroopan komission viidennessä ympäristöohjelmassa (5EAP) tähdätään typen oksideissa 30 prosentin päästövähennykseen vuosina 1990 - 2000. Vuoteen 1995 mennessä saavutettiin vain kahdeksan prosentin vähennys, joten on epätodennäköistä, että vuoden 2000 tavoite saavutetaan.
En multiforuiensnings-, multieffektprotokoll forventes å være klar i 1999.
Monisaastuke-monivaikutuspöytäkii jan oletetaan valmistuvan vuonna 1999.
Målet er å fastsette ytterligere nasjonale utslippstak for forsurende stoffer og ikke-metanholdige flyktige organiske forbindelser (NMVOC) på et kostnadseffektivt grunnlag.
Tarkoituksena on asettaa kustannustehokkaalla tavalla uudet kansalliset päästökatot happamoittaville aineille ja NMVOCälle.
Målet for den første CLRTAP-protokollen for svovel om å redusere utslippene i 1993 med 30 % sammenlignet med 1980, ble oppnådd av alle 21 parter i protokollen samt av fem ikkeparter.
Ensimmäisen CLRTAP-pöytäkirjan tavoitteen rikin osalta - päästöjen vähentäminen 30 prosentilla vuonna 1993 vuoteen 1980 verrattunasaavuttivat kaikki 21 pöytäkirjan sopimuspuolta sekä viisi sopimuksen piiriin kuulumatonta osapuolta.
Imidlertid värdet flere europeiske land (f.eks. Portugal og Hellas) som ikke reduserte svovelutslippene i samme grad i denne perioden.
Monet Euroopan maat (esimerkiksi Portugali ja Kreikka) eivät kuitenkaan vähentäneet rikkipäästöjään tänä ajanjaksona yhtä paljon.
Om det foreløpige målet i den andre svovelprotokollen vil bli nådd innen år 2000 er mer usikkert, og ytterligere tiltak er nødvendig for å oppnå det langsiktige målet om ingen overskridelse av tålegrensene.
Toisessa rikkipöytäkirjassa mainitun välitavoitteen saavuttaminen vuoteen 2000 mennessä on epätodennäköisempää, joten lisätoimia tarvitaan sen pitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi.
Målet i 5EAP om å redusere SO„-utslippene med 35 % innen år 2000 i forhold til 1985-nivået, ble oppnådd av EU sett under ett i 1995 (40 % samlet reduksjon) og av de fleste medlemsstatene.
Viidennen ympäristöohjelman tavoite rikkidioksidin osalta-35 prosentin vähennys vuoden 1985 päästöistä vuoteen 2000 mennessäsaavutettiin EU:ssa kokonaisuudessaan vuonna 1995 (40 prosentin kokonaisvähennys) samoin kuin useimmissa jäsenvaltioissa.
Ytterligere tiltak for å nå den andre CITRAP-svovelprotokollens langsiktige mål blir nå utarbeidet i EU, som en oppfølger til
Toiseen CLRTAP-rikkipöytäkirjaan kirjatun pitkän aikavälin tavoitteen saavuttamiseksi tähtääviä lisätoimenpiteitä kehitellään EU:ssa viidennen
5EAP, med blant annet en reduksjon av svovelinnholdet i petroleumsprodukter, reduksjon i utslippene fra store forbrenningsanlegg og fastsettelse av utslippsgrenser for tungtransport.
Toimenpiteisiin kuuluvat öljytuotteiden rikkipitoisuuden alentaminen, suurten polttolaitosten päästöjen vähentäminen sekä maantieajoneuvojen päästörajojen asettaminen.
Et foreløpig mål i EUs strategi mot forsuring som nå blir drøftet, er 55 % reduksjon i utslippene av nitrogenoksider mellom 1990 og 2010.
Nyt tarkasteltavana olevan EU:n happamoitumisstrategian välitavoite on 55 prosentin vähennys typen oksidien päästöissä vuosina 1990 - 2000.
Dersom dette målet skal nås, må det særlig fokuseres på utslippene fra transportsektoren.
Erityistä huomiota on kiinnitettävä liikennesektorin päästöihin, jos tämä tavoite halutaan saavuttaa.
Samlet areal der tålegrensen for svovel og nitrogen er overskredet prosentandel av totalt area i EMEP-omràdet ín -
Alue, jolla rikin ja typen kriittinen kuormitus ylitetään prosenttia EMEP-alueen maapinta-alasta happamoittava rikki happamoittava typpi