Рішення адміністративного суду від 2008-06-05 00:00:00+03

15 квітня 2008 року в Дніпропетровський окружний адміністративний суд звернулось з позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кривому Розі до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу з позовними вимогами: вчинити дії по виключенню із акту звірки витрат по особовим справам потерпілих [PERSON] та [PERSON] за період з 01.04.01 р. по 01.03.08 р. в сумі 16357,37 грн., яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом або професійним захворюванням та виключення із списку осіб [PERSON] та [PERSON], по яким виплачується вищезазначені виплати; судові витрати в зв'язку з розглядом справи до п. 30 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито» № 7-93 від 21.01.1993 р. із змінами та доповненнями, стягнути з відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтував наступним чином. Між відділенням Фонду та Управлянням Пенсійного Фонду в Саксаганському районі на протязі з 01.04.01 р. по 01.03.08 р. провадилось підписання щомісячних актів звірки щодо відшкодування витрат по виплаті пенсій, пов'язаних з інвалідністю, внаслідок нещасного випадку, який стався з учнями ПТУ № 27 [PERSON]. та [PERSON] згідно акту ф. Н-1 від 27.09.1986 року. В позові позивач вказує на те, що в ході перевірки, проведеної відділенням Фонду, встановлено, що нещасний випадок з [PERSON]. і [PERSON], який стався 25.09.1986 року, не є страховим, у зв'язку з тим, що згідно п.п. 2.9 Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою ВЦСПС від 13.08.82 р. , розслідується і береться на облік нещасний випадок, що стався з учнем, направленим у встановленому порядку на інше підприємство і виконуючим роботу під керівництвом його персоналу. Позивач вважає, що у випадках з [PERSON]. та [PERSON] не було підстав для розслідування нещасного випадку та складання акту ф. Н-1, так як ці учні не направлялись на інше підприємство у встановленому порядку, як це передбачалось п.п. Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою ВЦСПС від 13.08.1982 р. Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» сфера дії якого поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (Контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Позивач вказує на те, що на час настання нещасного випадку [PERSON] та [PERSON] виповнилось лише 15 років та 4 місяці, тому жодні трудові відносини не могли бути юридично оформлені між роботодавцем та даними особами. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі і просив задовольнити позов, обґрунтовуючи його вищевказаними підставами. Представник відповідача позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити, в тому числі на підставі пропуску позивачем строку для звернення до суду. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що нещасний випадок з [PERSON], згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, складеного працівниками СПТУ № 27 м. Кривого Рогу, трапився 25.09.1986 року на території «колишньої будівлі ВГСО». В цей час [PERSON] був учнем СПТУ № 27, що підтверджується довідкою від 29.06.1987 року № 850. Згідно із довідкою [NUMBER] [PERSON] була встановлена інвалідність першої групи з 25.06.1987 р., інвалідність встановлена довічно, причина інвалідності - трудове каліцтво на виробництві. Пенсію в Саксаганському районі м. Кривого Рогу [PERSON] отримує з дня встановлення інвалідності з 25.06.1987 року по теперішній час. Нещасний випадок з [PERSON], згідно акту форми Н-1 про нещасний випадок на виробництві, складеного працівниками СПТУ № 27 м. Кривого Рогу, трапився також 25.09.1986 року на території «колишньої будівлі ВГСО». В цей час [PERSON] був учнем СПТУ № 27 , що підтверджується дипломом № [NUMBER]. Згідно із довідкою [NUMBER] [PERSON] була встановлена інвалідність третьої групи з 22.02.2001 р., інвалідність встановлена довічно, причина інвалідності - трудове каліцтво на виробництві. Пенсію в Саксаганському районі м. Кривого Рогу [PERSON] отримує з дня встановлення інвалідності з 22.02.2001 року по теперішній час. Частиною 4 статті 26 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 14.01.1998 року встановлено, що якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика щодо відшкодування понесених ним витрат. Враховуючи те, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання є наслідком страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, належним страховиком є Фонд соціального страхування від нещасних випадків. Пунктом 2 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 22.02.2001 р. встановлено, що фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги особам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку фонду документи, що підтверджують право цих осіб (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги. Потерпілі, документи яких не передані до фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому між страховиками з інших видів страхування і фондом у подальшому відбуваються відповідні розрахунки. Частиною 2 ст. 24 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» закріплене аналогічне правило - якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Зміст ч. 2 ст. 2 вищевказаного Закону визначає, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Відповідно до п. 3 розділу Х1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також особам, зазначеним у ст.. 8 цього ж Закону, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Крім того, ч. 2 ст. 8 вищевказаного Закону встановлено, що обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають учні та студенти навчальних закладів залучені до будь-яких робіт під час, перед або після занять, коли вони набувають професійних навичок. Таким чином, страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, яка стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві є Фонд соціального страхування від нещасних випадків, а в разі її виплати органами ПФ України, Фонд ССВНВ зобов'язаний відшкодувати останньому понесені витрати. Механізм погодження та відшкодування зазначених витрат передбачений в сумісній постанові правління ПФУ та правління ФССВНВ від 04.03.2003 р. №5-4/4, якою був затверджений «Порядок відшкодування ФССВНВ органам ПФУ витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання». Пунктом 5 вищевказаного Порядку передбачено, що органи ПФУ щомісячно на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та списку померлих осіб, які отримували такі пенсії, проводять з відділенням виконавчої дирекції ФССВНВ звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено такі пенсії, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та подають його відповідним головним управлінням ПФУ і управлінням виконавчої дирекції ФССВНВ в областях для подальшого узгодження та відшкодування на централізованому рівні. В обґрунтування позову позивач зазначив, що розслідуванню та обліку підлягає лише той нещасний випадок, що стався з учнем, направленим у встановленому порядку на інше підприємство і виконуючим роботу під керівництвом його персоналу. Однак, позивач не надав суду жодних документально підтверджених доказів того, що зазначені норми не можуть бути застосовані до нещасних випадків, які сталися на виробництві із гр. [PERSON] та гр.. [PERSON] Відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» органи Пенсійного фонду звільнені від сплати державного мита. У зв'язку з цим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, які стосуються покладення судових витрат на управління ПФ України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. При прийнятті рішення судом також враховується, що згідно із ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач повинен був дізнатися про порушення своїх інтересів безпосередньо при передачі копій документів пенсійних справ, витрати по яких підлягають відшкодуванню виконавчою дирекцією ФССВНВ, що відбулося станом на 01.04.2001 року. При цьому акти звірок щомісяця з вищевказаної дати подавалися на узгодження позивачу з метою подальшого прийняття до заліку та відшкодування виплачених сум. Позивач не звертався до суду за поновленням строку звернення до суду. Відповідач, в свою чергу, просить суд відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду. З цього приводу суд вважає, що доводи відповідача відповідають вимогам чинного законодавства, так як відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін. На підставі вищенаведеного,

Результат розгляду: denied