Рішення адміністративного суду від 2008-10-23 00:00:00+03

Позивачка, [PERSON], звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Виконкому Красноармійської міської ради про визнання недійсним рішення Красноармійської міської ради № 453 від 18 липня 2007 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що рішенням Виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 453 від 18.07.07 року було надано дозвіл [PERSON] на продаж будинку, право користування яким має малолітній їх син [PERSON]. Позивачка вважає, що рішення винесено з порушенням норм діючого законодавства України і підлягає скасуванню бо воно порушує права малолітньої дитини, яка народилася у шлюбі з [PERSON]. Так, відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», статтею 18 передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Крім цього, відповідно до статті 12 Закону України «Про захист безпритульних громад[PERSON] та бездоглядних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Тобто, при винесенні рішення з цього питання, Виконком Красноармійської ради та його органи в особі органу опіки зобов'язані були з'ясувати чи є у малолітньої дитини [PERSON] житло у якому він має право проживати, чи є у матері, з ким мешкає малолітня дитина, житло в якому він може проживати на законних підставах. Ці питання не з'ясував виконавчий комітет при винесенні рішення чим порушив статтю 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статтю 12 Закону України «Про захист безпритульних громад[PERSON] та бездоглядних дітей», а саме зменшив і обмежив право [PERSON] на проживання в будинку [ADDRESS]. Позивачка вважає, що це є підставою для цього позову, тому вона просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Красноармійської міської ради № 453 від 18.07.07 року про надання дозволу [PERSON] на продаж будинку, право користування яким має малолітній син [PERSON] У судовому засіданні позивачка на позові наполягала і просила задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача позову не визнав і просив відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог з наступних підстав. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 29 травня 2004 року. Відповідно довідки голови квартального комітету №38 від 05.07.2007 року фактичним місцем проживання позивачки, [PERSON] та їх сина [PERSON] є будинок [ADDRESS], тобто щодо будинку, який належить по підставі договору дарування [PERSON] дитина не має права користування, незалежно від реєстрації у спірному будинку. Третя особа [PERSON] вважає позов[PERSON] не обґрунтованим, оскільки дитина в спірному будинку не мешкала, а була тільки зареєстрована, що не надає сину право на користування цім будинком. Третя особа - представник служби у справах дітей просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки фактично дитина, син сторін, [PERSON], мешкав і користувався житлом [ADDRESS], тобто житлом [ADDRESS] дитина не користувалася і його не можливо лишити того, чім він не користувався. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 29 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу реєстр № 3130, який зареєстрований у Красноармійському бюро технічної інвентаризації 12 травня 2005 року ( а. с. 52-54). Тобто [PERSON] є єдиним власником вказаного будинку, тому що виходячи з положень ч.2 ст. 173 СК України якщо малолітні або неповнолітні спільно проживають з батьками то, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків. У судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що дитина житлом [ADDRESS] не користувалася, не мешкала за цією адресою, а була тільки зареєстрована, що не надає підстав для визнання дитини такою особою, що вона користується житловою площею в будинку [ADDRESS]. Сама позивачка, її свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що позивачка з чоловіком,[PERSON] та їх син [PERSON], [INFO] (а.с. 7) постійно мешкали і користувалися житловим приміщенням [ADDRESS] більш восьмі років до розпаду сім'ї. Позивачка з будинку пішла сама після того, як сім'я розпалася. Вищевикладене підтверджує довідка на а.с. 33, з якої вбачається, що позивачка і дитина тільки зареєстровані у будинку [ADDRESS], а фактично мешкають и користуються житловою площею у будинку [ADDRESS]. Згідно з положеннями ч.3 та ч.4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає… Крім того, згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Виходячи з цих норм законодавства рішення виконкомом 18 липня 2007 року приймалося обґрунтовано, оскільки було встановлено, що дійсно дитина разом з позивачкою і її чоловіком фактично користувалися житловою площею, розташованою [ADDRESS]. Позивачкою суду надані листи, з яких вбачається, що момент прийняття рішення виконкомом Красноармійської міської ради, тобто на 18 липня 2007 року вони з дитиною мешкали за другими адресами, не по [ADDRESS] (а.с. 40-42, 55-57). Однак ці листи та довідки не можуть бути підставою для задоволення позову[PERSON], оскільки вирішується питання відносно будинку, який на праві особистої власності належить [PERSON] І у судовому засіданні встановлено, що дитина мешкала і користувалася житловою площею у будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного та, відповідно до ст., ст. 29, 405 Цивільного кодексу України, ст., ст. 17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних громадян та бездоглядних дітей»,

Результат розгляду: denied