Рішення адміністративного суду від 2008-10-22 00:00:00+03

Позивач ФОП [PERSON]. звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області від 10.04.2007 року № 0000951722/0. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В обґрунтовування позову зазначив, що сума податкового зобов'язання згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0000951722/0 від 10 квітня 2007 року була визначена ФО-П [PERSON]. на підставі акту Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області від 27.03.2007 р. № 259/17-209/77/2761214292, в зв'язку з виявленням в його господарській діяльності порушення п.п. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями (заниження підприємцем податку на додану вартість за 2004 рік у сумі 39316,00 грн., в тому числі за серпень 2004 року - 24897,00 грн., за вересень 2004 року - 14419,00 грн.). Вважає, що контролюючий орган визначив обумовлену вище суму податкового зобов'язання невірно та необґрунтовано, оскільки згідно висновків вказаного акту перевірки, перевіряючими не було встановлено фактів проведення господарських операцій з суб'єктами господарювання, установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, угоди або первинні документи яких були б визнані судовими органами недійсними. Також вказує, що рішення про визнання недійсними господарських операцій по придбанню товарів між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та підприємствами ЗАТ НВП «Автотехнік» та ДП Компанія «Коморос» у передбаченому законом порядку не приймалося. Позивач та його представник у судовому засіданні з посиланням на ст. 61 Конституції України (юридична відповідальність має індивідуальний характер) звертав увагу суду, що насамперед позивач, фізична особа - підприємець [PERSON] не може та не повинен нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства, припущені з боку контрагентів за господарськими операціями і до відповідальності повинна бути притягнута інша особа - порушник Закону, а не фізична особа - підприємець [PERSON], який податкове законодавство не порушував. Крім того, як вказує позивач, зустрічні перевірки контрагентів фізичної особи - підприємця [PERSON] органами ДПС не проводилися, отже висновки про начебто маючи місце порушення податкового законодавства не відповідають дійсності, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яким позивачу нараховані податкові зобов'язання та визначені фінансові санкції - не відповідає Закону. Також, на думку позивача, безпосередньо перевірка фізичної особи - підприємця [PERSON], за результатами якого винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, проведена із істотним порушенням приписів Закону України «Про державну податкову службу в Україні», Указу Президента № 817 „Про деякі заходи з перегулювання підприємницької діяльності". За змістом статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», що регламентує підстави та порядок проведення органами державної податкової служби планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби. Зазначена перевірка може бути проведена у разі виникнення потреби у перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту (п. 5). Позивач посилаючись на наказ Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області № 101 від 13.03.2007 року стверджує, що як вбачається з цього документу орган державної податкової служби не отримував жодних відомостей від ЗАТ НВП «Автотехнік» та ДП Компанія «Коморос», які мали правові відносини з ФОП [PERSON]. Вказане, на думку позивача, свідчить про відсутність правових підстав для призначення позапланової виїзної перевірки. Крім того, в порушення приписів Закону України «Про державну податкову службу в Україні», п. 2 Указу Президента № 817 „Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності" повідомлення про перевірку з зазначенням дати її проведення ФО-П [PERSON] не було вручено або надіслано. За таких обставин, на думку позивача, перевірка ФО-П [PERSON], висновки якої у наступному стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення, проведена з суттєвим порушенням діючого законодавства України, висновки, викладені безпосередньо в акті не відповідають фактичним правовідносинам сторін за договорами і є передчасними, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення не ґрунтується на нормі Закону та підлягає визнанню судом недійсним. Відповідач, Дергачівська міжрайонна державна податкова інспекція у Харківській області та його представник у судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися та пояснили, що сума податкового зобов'язання, зазначеного у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні була визначена на підставі акту Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області від 27.03.2007 р. № 259/17-209/77/2761214292. Як вбачається з висновків акту перевірки перевіряючи було виявлено порушення фізичною особою-підприємцем [PERSON]. п.п. 7.4.5. п.7.4. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, в результаті чого позивачем було занижено податок на додану вартість за 2004 рік у сумі 39316,00 грн., в тому числі за серпень 2004 року - 24897,00 грн., за вересень 2004 року - 14419,00 грн., і як наслідок Дергачівською міжрайонною державною податковою інспекцією у Харківській області нараховане податкове зобов'язання по податку на додану вартість (податкове повідомлення - рішення № 0000951722/0 від 10 квітня 2007 року). Крім того відповідач та його представник у судовому засіданні зазначили, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на цілком законних підставах, у зв'язку із чим просили у позові відмовити. Ухвалою суду від 06 травня 2008 року призначена судово-економічна експертиза та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи до одержання її результатів. Ухвалою суду від 14 серпня 2008 року провадження у справі було поновлено, оскільки до суду надійшов висновок судово-економічної експертизи № 4042 від 06.08.2008 року. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Матеріалами справи підтверджено, що з 16.03.2007 року по 22.03.2007 року на підставі направлення № 68 від 13.03.2007 року та наказу начальника Дергачівської МДПІ у Харківській області № 101 від 13.03.2007 року фахівцями Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції у Харківській області була проведена виїзна позапланова перевірка ФОП [PERSON] з питань підтвердження фінансово-господарських взаємовідносин з підприємствами ЗАТ НВП „Автотехнік”, ДП Компанія „Коморос” та дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2004 року по 30.09.2004 року, про що складено акт від 27.03.2007 року № 259/17-209/77/2261214292. За висновками цього акту перевірки встановлено, що в період з 01.08.2004 до 30.09.2004 року, коли було ліквідовано юридичну особу ЗАТ НВП „ Автотехнік", а ДП Компанія „ Коморос'' взагалі не числилася на обліку ФО-П [PERSON]. здійснював з зазначеними підприємствами господарські операції. Так, у цей час ФО-П [PERSON]., включив до податкового кредиту товари відповідно наступних податкових накладних : - ЗАТ НВП „Автотехнік” уголки, труби, листи стальні, підшипники, відповідно податкової накладної від 29.09.2004р. № 72 на загальну суму - 55440,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9240,00 грн., від 29.09.2004р. № 76 на загальну суму - 31075,08 грн., в т.ч. ПДВ -5179,18 грн.; - ДП Компанія „Коморос” кислоту лимонну, підшипники, відповідно податкових накладних : від 02.08.2004р. № 49/08 на загальну суму - 60300,00 грн., в т.ч. ПДВ - 10050,00грн., від 06.08.2004р. №52/08 на загальну суму - 89083,00 грн., в т.ч. ПДВ - 14847,20грн. Також, зазначеною перевіркою виявлено порушення відповідачем п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2004 рік у сумі 39316,00 грн., в т.ч. за серпень 2004 року - 24897,00 грн., за вересень 2004 року - 14419,00 грн. На підставі зазначеного акту перевірки від 27.03.2007 року № 259/17-209/77/2261214292 та у відповідності до вимог п. 6.1 ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” Дергачівською МДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення форми „Р” від 10.04.2007 року № 0000951722/0 про визначення ФОП [PERSON] податкового зобов'язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на суму 39316,00 грн. Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0 позивач почав процедуру адміністративного оскарження та 18.04.2007 року звернувся зі скаргою на зазначене податкове повідомлення-рішення до Дергачівської МДПІ у Харківській області, рішенням якої від 27.04.2007 року № 1827/10/25-010 про результати розгляду первинної скарги податкове повідомлення-рішення Дергачівської МДПІ у Харківській області від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0 залишене без змін, а скарга ФОП [PERSON]. без задоволення. Не погоджуючись з вищезазначеним Рішенням Дергачівської міжрайонної ДПІ у Харківській області від 27.04.2007 року № 1827/10/25-010 про результати розгляду первинної скарги позивача та податковим повідомленням - рішенням від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0, ФОП [PERSON]. звернувся з повторною скаргою на зазначене податкове-повідомлення рішення до Державної податкової адміністрації у Харківській області. Рішенням Державної податкової адміністрації у Харківській області від 27.06.07 року № 656/С/25-203 про результати розгляду повторної скарги податкове повідомлення-рішення Дергачівської міжрайонної ДПІ у Харківській області від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0 залишене без змін, а скарга без задоволення. Не погоджуючись з вищезазначеним Рішенням ДПА у Харківській області про результати розгляду повторної скарги та податковим повідомленням-рішенням від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0 позивач, ФОП [PERSON]. звернувся зі скаргою до Держаної Податкової Адміністрації України. У відповідності до Рішення про результати розгляду скарги від 04.09.2007 року № 4340/С/05-0315 Державна Податкова Адміністрація України відмовила у задоволенні скарги ФОП [PERSON]. з посиланням на статті 42 ГК України, ст. 14 ЦПК України, ст. 26 ЦК України. Як свідчать матеріали справи, спірна перевірка за своїм статусом була позаплановою, проведеною з відома ФО-П [PERSON]. Повідомлення про проведення перевірки було отримано особисто [PERSON]. 16.03.2007 року, про що свідчить розписка до направлення на перевірку № 68. у журналі реєстрації перевірок суб'єкта господарювання ФО-П [PERSON]. вчинено запис від 16.03.2007 року. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачем при проведенні перевірки приписів Закону України «Про державну податкову службу в Україні», п. 2 Указу Президента № 817 „Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності". Суд зазначає, що згідно із п.3.1.1 акту перевірки від 27.03.2007 року № 259/17-209/77/2261214292 при перевірці правильності визначення та повноти сплати податку на додану вартість, встановлено, що ФОП [PERSON]. використовував в податковому обліку податкові накладні, які складались від імені осіб ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанії „Коморос”, які на момент здійснення операцій не значаться у державному реєстрі підприємств та організацій України та не були зареєстровані платниками ПДВ. При перевірці правового статусу ЗАТ НВП „Автотехнік” судом встановлено наступне. Як свідчать матеріали справи, на запит Дергачівської МДПІ від 12.07.2005р. № 1282/7/17-214 про проведення зустрічної перевірки основного постачальника ЗАТ НВП „Автотехнік” м. Харків, код ЄДРПОУ 24129359, отримана відповідь від ДПІ у Червонозаводському районі м. Харкова від 28.07.2005р. №4091/7/23-811, в якій зазначено, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.11.2001Р. за № 7712 скасовано реєстрацію вказаного підприємства шляхом реорганізації. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 131531 від 18.09.2006р., серії АА № 787264 від 13.09.2006р., державна реєстрація ЗАТ НВП „Автотехнік” припинена 03.10.01р. в результаті реорганізації шляхом приєднання. Згідно листа № 9853/12-06 від 18.09.06р. Головного управління статистики у Харківській області ЗАТ НВП „Автотехнік" видалено з ЄДРПОУ на підставі повідомлення про скасування державної реєстрації від 17.10.2001р. Відповідно до акту про анулювання свідоцтва платника ПДВ № 257 від 05.11.2001 року свідоцтво платника ПДВ ЗАТ НВП „Автотехнік” № 29840544 анульовано у зв'язку із скасуванням реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності. Таким чином, суд робить висновок, що на момент виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи ЗАТ НВП „Автотехнік” не є суб'єктом господарської діяльності та не є платником податку на додану вартість. В свою чергу, при перевірці правового статусу ДП Компанії „Коморос” судом встановлено наступне. На запит Дергачівської МДПІ від 12.07.2005р. № 94//7/17-202 отримана відповідь Рубіжанської ОДПІ у Луганській області від 25.01.06р. № 140/2301, про відсутність на обліку Рубіжанської ОДПІ у Луганській області ДП Компанії „Коморос”, код ЄДРПОУ 24933819. По даним довідок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА № 787269 від 13.09.2006р., серії АА №737061 станом на 15.09.2006р. відсутня інформація про включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ДП Компанії „Коморос”, код ЄДРПОУ 24933819. Згідно листа № 13-48/2065 від 15.09.06р. Головного управління статистики у Луганській області ДП Компанія „Коморос” у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по Луганській області не значиться. Відсутність на податковому обліку ДП Компанії „Коморос”, код ЄДРПОУ 24933819 підтверджується довідкою відділу реєстрації обліку платників податків Дергачівської МДПІ від 31.01.2006р. №80/29-128 відповідно даних АІС програмного комплексу пошуково-довідникової системи Центральної бази даних Державної податкової адміністрації України. Таким чином, суд робить висновок, що на момент виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи ДП Компанія „Коморос” не є суб'єктом господарської діяльності та не є платником податку на додану вартість. Відповідно до ст. 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Згідно ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним. Якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. Крім того, відповідно до п.п. 9.1. п. 9 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999р. № 02-5/111 якщо сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника другої сторони відповідних повноважень, то її засновані на цій угоді вимоги до другої сторони задоволенню не підлягають. При цьому припущення про те, що сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у представника юридичної особи або керівника її відособленого підрозділу повноважень на укладення угоди, ґрунтується на її обов'язку перевіряти такі повноваження. Враховуючи наведене та досліджені матеріали справи, суд вважає, що відповідачу ФОП [PERSON]. було відомо про скасування державної реєстрації ЗАТ НВП „Автотехнік” та відсутність інформації про включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ДП Компанії „Коморос”, які мали місце до виникнення правовідносин між позивачем та зазначеними підприємствами, та про відсутність повноважень представників ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанії „Коморос” на укладення господарських угод. З огляду на викладене, твердження позивача про відсутність порушень податкового законодавства в його діяльності є помилковим. Частина 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тобто, виходячи з положень Господарського кодексу України, правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203 та ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України є нікчемним. Згідно приписів ст.67 Конституції України - кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. З наданих до суду документів встановлено, що за наслідками виконання зазначених в акті перевірки угод ФОП [PERSON]. із ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанією „Коморос”, ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанія „Коморос” не сплатили та і не могли сплатити до бюджету відповідні податки, а разом з тим, ФОП [PERSON]., на підставі отриманих від імені ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанії „Коморос” податкових накладних, включив до складу свого податкового кредиту відповідні суми ПДВ. Оскільки відшкодування суми ПДВ платнику на рахунок (або зменшення податкових зобов'язань платника), у зв'язку зі включенням платником такої суми ПДВ до податкового кредиту, при наданні платником до податкового органу декларації з ПДВ, відбувається з державного бюджету, тобто в даному випадку держава повинна відшкодувати суми ПДВ, які фактично до бюджету не надійшли. Вищезазначене свідчить про те, що від укладання та виконання зазначених в акті перевірки угод ФОП [PERSON]. із ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанією „Коморос” інтересам держави та суспільства завдаються збитки у вигляді ненадходження до державного бюджету коштів у великих розмірах, витрати державних коштів на користь осіб, які не мають правових підстав та права на їх отримання. Закон України “Про податок на додану вартість” передбачає, що відсутність у продавця статусу платника ПДВ позбавляє його права видавати податкові накладні, а вже видані податкові накладні набувають статусу фіктивних та позбавляють покупця права на податковий кредит. Складання податкової накладної суб'єктами господарської діяльності передбачає дотримання законодавчо установленого порядку заповнення її граф. Підпунктом 7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону України від 03.04.97 № 168/97 - ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Пунктом 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997. №165/97, передбачається, що податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі і якому присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Пунктом 5 даного Порядку передбачено, що податкова накладна є не дійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж указаною в п. 2 даного Порядку. У разі коли суб'єктами господарської діяльності не будуть виконуватися перелічені вище умови складання і надання податкових накладних, підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України від 03.04.97 року № 168/97 - ВР «Про податок на додану вартість» зі змінами та доповненнями, забороняється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом , який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). А коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньої включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими вказаними даним підпунктам документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену вказаними даним підпунктом документами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що товари, включені до податкового кредиту позивачем згідно податкових накладних із ЗАТ НВП „Автотехнік” та ДП Компанією „Коморос”, які на час спірних правовідносин не були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, були неправомірно віднесені ним в якості податку на додану вартість до складу податкового кредиту, у зв'язку із чим Дергачівською МДПІ було цілком правомірно встановлено порушення ФОП [PERSON]. п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” та відповідно до норм чинного законодавства винесено податкове повідомлення рішення від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0, яким було визначено ФОП [PERSON] суму податкового зобов'язання з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 39316,00 грн. Ухвалою суду від 06 травня 2008 року задоволено клопотання представника позивача та призначена судово-економічна експертиза по справі, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса. 13.08.2008 року до суду надійшов висновок судово-економічної експертизи № 4042, складений 06.08.2008 року, в якому зазначено, що по першому питанню в обсязі наданих на дослідження документів висновки акту перевірки Дергачівської МДПІ у Харківській області від 27.03.2007 року № 259/17-209/77/2761214292 за період з 01.08.2004 року по 30.09.2004 року не відповідають документам господарської діяльності позивача та документам бухгалтерського та податкового обліку ФОП [PERSON]., а по другому питанню в обсязі наданих на дослідження документів висновки акту Дергачівської МДПІ у Харківській області від 27.03.2007 року щодо порушення [PERSON]. вимог п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” та заниження податку на додану вартість за 2004 рік у сумі 39316,00 грн., в т.ч. серпень 2004 року - 24897,00 грн., вересень 2004 року - 14419,00 грн. документально не підтверджуються. У відповідності до приписів ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частина 2 ст. 86 КАС України встановлює, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Відповідно до ч. 5 ст. 82 КАС України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі. Суд зауважує, що не погоджується із висновком експерта у зв'язку із наступним. Згідно із ч. 1 ст. 66 КАС України експертом є особа, яка має необхідні знання та якій в порядку, встановленому цим Кодексом, доручається дати висновок з питань, що виникають під час розгляду справи і стосуються спеціальних знань цієї особи, шляхом дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини у справі. На думку суду, експерт у висновку судово-економічної експертизи № 4042 від 06.08.2008 року вийшов за межі своїх повноважень та дав висновок, в якому вийшов за межі спеціальних економічних знань та фактично надав правову оцінку висновкам акту Дергачівської МДПІ у Харківській області від 27.03.2007 року щодо порушення ФОП [PERSON]. вимог п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” та заниження податку на додану вартість за 2004 рік у сумі 39316,00 грн., в т.ч. серпень 2004 року - 24897,00 грн., вересень 2004 року - 14419,00 грн. У зв'язку із наведеним, суд не приймає до уваги висновок судово-економічної експертизи № 4042 від 06.08.2008 року, як належний та допустимий доказ. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо документальної та нормативної необґрунтованості позовних вимог ФОП [PERSON]. до Дергачівської МДПІ у Харківській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 10 квітня 2007 року № 0000951722/0, у зв'язку із чим в їх задоволенні повинно бути відмовлено.

Результат розгляду: denied