Рішення адміністративного суду від 2008-05-21 00:00:00+03

Лівобережний міжрайонний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 3217, гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] було виплачено допомогу по безробіттю одноразово в сумі 3217,80 гривень. Дана допомога надавалася для організації підприємницької діяльності. Однак, відповідачем підприємницька діяльність не проводилась протягом 6 календарних місяців з дня отримання допомоги, тому позивач звернувся до суду про стягнення даної грошової допомоги. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Крім того, просила рішення суду зі сплати боргу в рівних частинах розстрочити на 6 місяців. За таких обставин відповідно до ч.3 ст.122 КАС України суд приходить до висновку судовий розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Дослідивши надані докази та матеріали справи, суд вважає задовольнити позов з наступних підстав. [PERSON] перебувала на обліку як безробітна у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості. Судом встановлено, що 14.02.2007 року державним реєстратором [PERSON] було зареєстровано фізичною особою -підприємцем. Відповідно до наказу Вінницького обласного центру зайнятості “Про одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації безробітному підприємницької діяльності”№61 від 14.024.2007 року їй було виплачено допомогу по безробіттю одноразово в сумі 3217,80 гривень, що підтверджується відомістю виплат за видами забезпечення №137(21) за лютий 2007 року. Виплата одноразової допомоги для зайняття підприємницькою діяльністю передбачена ч. 7 ст. 22 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”. Однак, відповідно до Порядку повернення у 2006 році коштів, виплачених як допомога по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2006 року №511, підставою для розгляду комісією питання повернення коштів є неподання юридичною особою та фізичною особою -підприємцем до органу державної податкової служби передбаченої законодавством звітності, що підтверджує факт провадження підприємницької діяльності, або несплата протягом шести календарних місяців з дня отримання коштів єдиного (фіксованого) податку. Дію даної постанови продовжено на 2007 рік постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №98. В судовому засіданні встановлено, що підприємець[PERSON] не подає з моменту реєстрації до органу державної податкової служби передбаченої законодавством звітності. Відповідно до п.2 вказаного Порядку рішення про повернення коштів приймає директор центру зайнятості -керівник робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на підставі висновку комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Протоколом комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю директору центру зайнятості рекомендовано прийняти рішення про повернення коштів громадянкою [PERSON] В зв'язку з цим, директором Лівобережного міжрайонного центру зайнятості було прийняте рішення про повернення коштів в сумі 3217,80 гривень, виплачених як допомогу по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності у зв'язку з неподанням останнім до органу державної податкової служби передбаченої законодавством звітності, що б підтверджувало факт провадження підприємницької діяльності, або несплати протягом шести календарних місяців з дня отримання коштів єдиного (фіксованого) податку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. Суд вважає, що представником позивача надано достатньо доказів для підтвердження своїх вимог. Таким чином, враховуючи наведе, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про доцільність задоволення даного позову повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони -суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи розміри ставок державного мита, закріплені ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за №7-93 (із позовних заяв -1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача до державного бюджету державне мито в розмірі 51 гривень. Крім того, відповідно до ст.263 КАС України суд вважає за доцільне розстрочити на 6 місяців виконання рішення суду зі сплати боргу в рівних частинах.

Результат розгляду: granted