Рішення адміністративного суду від 2008-09-30 00:00:00+03

Прокурор Дзержинського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі звернувся із адміністративним позовом до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення заборгованості по податку з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в сумі 900,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] має заборгованість перед бюджетом за 2007, 2008 роки 900,00 грн. внаслідок несплати податку у встановлені строки. Представник позивача та прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, направив суду пояснювальну записку, згідно якої належний відповідачу автомобіль наприкінці 2004 року в напіврозібраному вигляду відповідач здав на запчастини, видав довіреність на буксировку, з метою звільнення місця на стоянці. З 2004 року про місцезнаходження автомобіля відповідачу не відомо, прибути у судове засідання не мав змоги у зв'язку із фінансовими труднощами. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та прокурора, суд приходить до висновку що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивач порушив установлений законодавством порядок щодо вирішення питання про стягнення з відповідача недоплаченого податку з власників транспортних засобів та не надав обґрунтування правильності такого розрахунку, з наступних підстав. Прокурор звернувся до адміністративного суду в порядку статті 60 Кодексу адміністративного судочинства України. Із посиланням на статті 121 Конституції України зазначав, що на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року прокурори та їх заступники мають право звертатися до суду з позовними заявами в інтересах держави. Прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають, у чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних, або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції. Згідно статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII від 05 листопада 1991 року, представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формами представництва, зокрема, є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, участь у розгляді судами справ. Згідно із статтею 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 12.11.1991 року №1963-ХІІ <nau://ukr/1963-12|st1/>, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування. Отже, згідно довідки Південної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі відповідач є платником встановленого податку. Відповідно до частини 4 статті Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 12.11.1991 року №1963-ХІІ, фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами. Частиною 1 статті 5 цього Закону встановлено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. Згідно пунктів 3, 4 «Правил проведення державного технічного огляду автомобілів, автобусів, мототранспорту та причепів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №141, технічному огляду підлягають: - легкові та вантажні автомобілі, мотоцикли, моторолери, причепи, напівпричепи організацій, а також громадян (у разі використання їх у комерційних цілях), - один раз на рік; - автобуси, вантажні автомобілі, пристосовані для перевезення людей - два рази на рік, а у разі використання їх для надання послуг з перевезення пасажирів та спеціалізовані автомобілі для перевезення небезпечних вантажів - щокварталу. - легкові та вантажні автомобілі, мотоцикли, моторолери, причепи, напівпричепи індивідуальних власників (у разі використання їх для індивідуальних потреб), - один раз на два роки, зокрема: у рік, який закінчується на непарну цифру, - автотранспортні засоби, остання цифра року випуску яких непарна; у рік, який закінчується на парну цифру і нуль - транспортні засоби, остання цифра року випуску яких парна або нуль. Державний технічний огляд транспортних засобів проводиться з 2 січня по 31 липня, для яких встановлено термін один раз на рік або на два роки. Згідно картки [NUMBER] від 25.07.2008 року, [PERSON] є власником зареєстрованого автомобіля марки ЗИЛ130А, 1978 року випуску, тип - вантажний - С, державний номер [NUMBER], дата останнього технічного огляду 01.02.96 р. Поряд цим, позивач заявив про відсутність у нього доказів, підтверджуючих, що позивач є власником транспортного засобу, крім картки [NUMBER]. Крім того, картка не містить об'єму двигуна. Позивачем здійснено розрахунок несплаченої суму податку виходячи з об'єму двигуна 6000 куб. см. по ставці 15% із 50% знижкою за 2007 рік 450 грн., за 2008 рік 450 грн., разом 900 грн. Позивач нарахував суми податку за 2007, 2008 роки, тобто податок нараховано виходячи з необхідності проходити технічний огляд у разі використання транспортного засобу у комерційних цілях. Однак, підтверджень цілей використання транспортного засобу суду не надано, крім того, враховуючи пояснення відповідача автомобіль взагалі не використовувався, отже посилання позивача про щорічне проходження технічного огляду, з яким пов'язана дата виникнення обов'язку по сплаті податку, є неправильним. Вантажний автомобіль відповідача 1978 року випуску, останній раз пройшов технічний огляд 01.02.96 р. Частиною другою статті 19 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st19> передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статус Державної податкової служби України, її функції визначено Законом України "Про державну податкову службу в Україні" <nau://ukr/509-12>. Відповідно до пункту 11 статті 10 цього Закону на Державну податкову інспекцію, крім інших, покладено функцію подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Як зазначено у преамбулі Закону України N 2181-III від 21 грудня 2000 року "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" <nau://ukr/2181-14>, він є спеціальним законом з питань оподаткування, який встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Статтею 7 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" <nau://ukr/1963-12|st7> передбачена відповідальність платників податків у разі приховування (заниження) об'єктів оподаткування з власників транспортних засобів у порядку, передбаченому законом. Законом України №2181-111 від 21.12.2000 передбачено, що у разі, коли сума податкового зобов'язання розраховується податковим органом, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності). З матеріалів справи вбачається, що сума боргу розрахована податковою інспекцією самостійно, без акту перевірки, без складення податкового повідомлення-рішення. Однак, податкова інспекція не надіслала платнику податків податкове повідомлення, а звернулась до суду. Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Однак, позивач на надав суду доказів того, що відповідач є власником транспортного засобу, яке не може бути підтверджене карткою [NUMBER], крім того, з картки [NUMBER] від 25.07.2008 року виходить, що транспортний засіб взагалі знятий з обліку 14.09.2006 року. Підстави припинення права власності наведені в статті 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Таким чином, суд не може дійти висновку про наявність у відповідача права власності, виходячи з інформації картки [NUMBER]. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, щодо обов'язковості дотримання позивачем позасудового механізму узгодження податкового боргу за приписами згаданих законів та необхідність доведення суду обґрунтування заявлених вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied