Рішення адміністративного суду від 2008-06-04 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області про визнання рішення ВГІРФО Ленінського ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 12.11.2007 року про видворення за межі України протиправним та його скасування, а також зобов'язання ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області продовжити термін перебування позивача в Україні. Позов мотивовано наступним. 11.11.2005 року [PERSON] прибув в Україну для навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім.М.І. Пирогова та мав реєстрацію до 10.09.2007 року у ВГІРФО Ленінського ВМУ УМВС України у Вінницькій області. 24.11.2007 року позивач уклав шлюб з громадянкою України [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію шлюбу № 051652. 12.11.2007 року рішенням ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області [PERSON] видворено за межі України і зобов'язано покинути територію України до 30.11.2007 року, із забороною в'їзду в Україну терміном на 1 рік. З вказаним рішенням позивач не погоджується, вважає його незаконним та безпідставним, оскільки при його винисенні не враховано те, що позивач одружений на громадянці України, яка вагітна та перебуває на його утриманні. Крім того, позивач не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності і своєю поведінкою та перебуванням в Україні не завдає шкоди національним інтересам України, правам свободам і законним інтересам громадян чи інших осіб, не порушує громадський порядок. Проте, був виключений з Вінницького національного медичного університету ім М.І. Пирогова, оскільки не зміг оплатити навчання. Ухвалою суду від 28.02.2008 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Відділ реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова. Під час розгляду справи позивач надав заяву про зміну позовних вимог, в якій вказав, що 23.03.2008 року у нього народилась донька, а також те, що він проживає у м. Калинівці. За таких підстав, позивач просить суд скасувати рішення ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області від 12.11.2007 року та зобов'язати ВГІРФО Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області продовжити термін його перебування в Україні. Ухвалою суду від 28.03.2008 року до участі у справі залучено другого відповідача - ВГІРФО Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області. У судовому засіданні позивач, представники позивача позов підтримали та просили суд задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказавши що рішення являється правомірним та підлягає виконанню. Відповідач 2 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день, час і місце розгляду справи повідомлено завчасно і належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до контракту 5 ф/06 від 15.09.2006 року укладеного між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та громадянином Іраку [PERSON], останній прийнятий на навчання до університету на фармацевтичний факультет і протягом шести (п'яти) років отримає вищу освіту і спеціальність лікаря. Згідно витягу з наказу № 56 від 09.02.2007 року [PERSON] студент 1 курсу 53а групи фармацевтичного факультету з англомовною формою навчання переведений з другого семестру 2006-2007 н. р. на навчання за спеціальністю клінічна фармація в складі групи 59а з англомовною формою навчання. Наказом ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова Мороза В.М. № 433 від 05.11.2007 року [PERSON] відрахований з числа студентів університету у зв'язку з академічною заборгованістю, нездачею іспитів та заліків, порушенням правил проживання в гуртожитку. Відповідно до копії паспорта[NUMBER] громадянина Іраку [PERSON], даний паспорт був дійсний до 26.09.2006 року та його дія продовжена до 25.09.2008 року. Даний громадянин Іраку 05.09.2006 року зареєстрований за[ADDRESS], 15.02.2007 року, 20.03.2007 року ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ продовжено термін перебування даного іноземного громадянина в Україні. 12.11.2007 року інспектором ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області Чернюком М.В. було прийнято рішення про видворення за межі України громадянина Іраку [PERSON], [INFO] та зобов'язано його покинути територію України до 20.11.2007 року, заборонено в'їзд в Україну на 1 рік. Вказане рішення 12.11.2007 року затверджене начальником Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області Сидоренком В.М. Згідно ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець та особа без громадянства, який вчинив злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Рішення про видворення його за межі України після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. За рішенням органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до п'яти років. Строки заборони подальшого в'їзду в Україну обчислюються з дня винесення вказаного рішення. Порядок виконання рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну визначається законодавством України (ч. 1 ст. 32 Закону). Крім випадків, зазначених у частині першій цієї статті, іноземець та особа без громадянства може бути видворений за межі України за рішенням органів внутрішніх справ, органів охорони державного кордону (стосовно осіб, які затримані у межах контрольованих прикордонних районів при спробі або після незаконного перетинання державного кордону в Україну) або Служби безпеки України з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, якщо дії іноземця та особи без громадянства грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, або суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, або коли це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України (ч. 2 ст. 32 Закону). Відповідно до ст. 20 вказаного вище Закону, іноземці та особи без громадянства можуть пересуватися на території України і обирати місце проживання в ній відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Обмеження в пересуванні та виборі місця проживання допускаються, коли це необхідно для забезпечення безпеки України, охорони громадського порядку, охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів її громадян та інших осіб, які проживають в Україні. Як встановлено судом, наказом ректора Вінницького національного університету ім. М.І. Пирогова № 433 від 05.11.2007 року, було припинено навчання [PERSON] у вказаному навчальному закладі, за академічну заборгованість, порушення правил проживання в гуртожитку. Зазначені обставини визначені в рішенні ВГІРФО Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області про видворення [PERSON] від 12.11.2007 року, як підстава для його прийняття. Крім того, рішення містить посилання на те, що позивач порушив умови реєстрації, не має постійного місця проживання, доходів, має схильність до вчинення правопорушень. Суд непогоджується з вказаним обгрунтуванням рішення та вважає наведені вище обставини такими що не були підтверджені доказами під час прийняття рішення про видворення від 12.11.2007 року, а також не доведені відповідачем 1 у судовому засіданні. Так, [PERSON] на законних підставах прибув та перебував в Україні, проходячи навчання. Відповідно до відмітки в його паспорті, дію якого продовжено до 25.09.2008 року, саме до вказаного часу позивач може на законних підставах перебувати на території України. Сама лише обставина, що позивач припинив навчання в Вінницькому національному медичному університеті не може бути підставою для його видворення за межі України до закінчення строку перебування позивача в Україні, а саме 25.09.2008 року, виходячи з положень ч. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Крім того, не знайшли свого підтвердження посилання на схильність позивача до вчинення правопорушень, оскільки до адміністративної чи кримінальної відповідальності останній не притягувався. Слід також зазначити, що після прийняття рішення з'явились нові обставини, що мають значення для прийняття даного рішення, а саме те, що [PERSON] 24.11.2007 року та громадянка України - [PERSON], 1991 р.н., уклали шлюб. Від даного шлюбу, вони мають доньку, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03.04.2008 року, і [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] Згідно ст. 18 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземці та особи без громадянства можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України. Іноземці та особи без громадянства мають рівні з громадянами України права і обов'язки у шлюбних і сімейних відносинах. Тобто, після народження дитини у відповідності до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, у позивача з'явився обов'язок щодо утримання дитини. Відносно порушення правил реєстрації, дійсно позивачем були порушені вимоги ч. 6 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", згідно якої, якщо іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають в Україні, змінюють місце проживання, вони зобов'язані повідомити про це органи внутрішніх справ, у яких зареєстровані їх паспортні документи. Паспорт позивача зареєстровано у ВГІРФО ВМУ УМВС України у Вінницькій області і місцем його проживання визначено:[ADDRESS] вказана реєстрація діяла до 10.09.2007 року. Враховуючи те, що позивач змінив місце проживання (реєстрації) не повідомивши при цьому органи внутрішніх справ, його дії містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за порушення іноземцями та особами без громадянства встановленого порядку перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, або проживання за недійсними документами, недотримання встановленого порядку реєстрації або пересування і вибору місця проживання, працевлаштування, ухилення від виїзду після закінчення терміну перебування, а також за недотримання Правил транзитного проїзду через територію України до них застосовуються заходи відповідно до законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення і строк такого притягнення, у відповідності до ст. 38 КУпАП, вже минув. Таким чином, обгрунтування рішення не містить під собою доказової бази. У судовому засіданні відповідачем 1 не доведено, що дії позивача грубо порушують законодавство про статус іноземців та осіб без громадянства, або суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку, або його видворення необхідне для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Доведення правомірності свого рішення, у відповідності до ст. 71 КАС України, являється обов'язком суб'єкта владних повноважень, який заперечує проти задоволення позову. Крім того, із змісту норм ст. 32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", рішення про видворення іноземця за межі України приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. Судом встановлено, що рішення про видворення позивача за межі України від 12.11.2007 року, затверджене начальником Ленінського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області, проте не містить відмітки що про підстави прийняття даного рішення протягом 24 години було повідомлено прокурора. Факт повідомлення прокурора протягом 24 годин з часу прийняття рішення не підтверджено відповідачем 1 у судовому засіданні. Також слід відзначити, що згідно п.п. 1.9. Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.1997 р. № 1153, органи виконавчої влади здійснюють діловодство, ведуть документацію і листування між собою державною мовою. Відповідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Всупереч вищевказаних вимог, рішення про видворення за межі України від 12.11.2007 року, затверджене начальником Ленінського РВ ВМУ УМВС у Вінницькій області, викладене із одночасним застосуванням і української і російської мов, що є неприпустимим. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача 2 продовджити термін перебування в Україні задоволенню не підлягають, оскільки такі дії здійснюються уповноваженим на те органом у відповідності до порядку та на умовах визначених законодавством. Так, згідно п. 27 Правил в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 року № 1074, продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, які не зазначені у пунктах 20 і 21 цих Правил і прибули на тривале перебування з метою навчання, працевлаштування, у приватних справах тощо, здійснюється органами внутрішніх справ у порядку, встановленому МВС України. Відповідні документи оформляються на підставі письмових звернень іноземця та особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніше ніж за 3 робочих дні до закінчення дії реєстрації. У продовженні терміну може бути відмовлено у разі відсутності для цього підстав та коштів для покриття витрат, пов'язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Позивач у встановленому законом порядку не звертався до відповідних органів внутрішніх справ щодо вирішення питання продовження терміну свого перебування в Україні, і з даного питання рішення не приймалось, а тому відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. При вирішенні справи суд також керувався наступним. Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також суд керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, судом встановлено, що рішення відповідача 1 про видворення позивача за межі України від 12.11.2007 року являється безпідставним, необгрунтованим, прийняте з порушенням порядку визначеного законами України, являється непропорційним, оскільки суб'єктом владних повноважень при винисенні рішення не дотримано необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Оспорюване рішення прийнято без урахування балансу між інтересами держави і належним дотриманням прав позивача на повагу до його сімейного життя, права на утримання і виховання дитини. Вказані висновки суду, відповідають дійсним обставинам, підтверджуються матеріалами справи та сукупності доказів, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здіснені позивачем присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. Оскільки квитанцією № 22 від 22.12.2007 року підтверджено розмір судового збору сплаченого позивачем, що складає 3,40 грн., частина даної суми має бути стягнута з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted