Рішення адміністративного суду від 2008-03-13 00:00:00+02

04 лютого 2008 року, позивач звернувся до суду з позовом на незаконні дії відповідача мотивуючи тим, що він являється учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 2-ї категорії і відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” (Далі - Закон № 798-12) йому передбачена щорічна виплата на оздоровлення в розмірі п,яти мінімальних заробітних плат, що за період 2001-2007 років, становить 11 546,27 гривень. Зазначає, що всупереч вимогам вказаного закону ці виплати здійснювались відповідачем в розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (Далі - Постанова КМУ № 836) та Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (Далі - Постанова КМУ № 562). В нарахуванні та виплаті щорічної допомоги відповідачем було відмовлено та надано довідку, що за період 2001-2007 року, було нараховано та виплачено щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 280,10 гривень. Таким чином вважає, що розмір заборгованості по щорічній виплаті на оздоровлення за період 2001 - 2007 року з урахуванням індексу інфляції та виплаченої суми, складає 11 546,27 гривень, які і просить стягнути на його користь з відповідача, а бездіяльність останнього в частині відмови в нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за вказаний період, визнати незаконною. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги відповідно до свого позову. Відповідач у судове засідання не з,явився, звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність. У своїх письмових запереченнях відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що виплати щорічної допомоги позивачу здійснювалися в розмірах, встановлених Постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562, і в межах бюджетних асигнувань, які виділялися основним розпорядником коштів - Міністерством праці та соціальної політики України, яке і вважали належним відповідачем по справі. Наполягали на застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України. Третя особа у своєму відгуку на позов вказав, що на Управління державного казначейства у Путивльському районі (далі УДК) не покладені функції по нарахуванню компенсаційних виплат, в даному випадку громадянам постраждалим від Чорнобильської катастрофи. До їх функцій належить лише перерахування коштів - загальних сум на відповідні рахунки указані їх розпорядниками в оформлених ними платіжних дорученнях, в даному випадку відповідачем по справі, в межах кошторисних призначень на відповідний бюджетний рік. До функцій УДК також належить у разі прийняття судом відповідного рішення - здійснення примусового списання вказаної у рішенні суми з зазначеного реєстраційного рахунку, відкритого на ім,я відповідача по справі. У вирішенні позову покладалися на розсуд суду, просили справу слухати у їх відсутність. Суд заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи та зібрані докази в совокупності, дійшов до наступного. Судом встановлено, що також підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем, що [PERSON] є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській електростанції 2-ї категорії і згідно з ст. 48 Закону № 798-12, має право на щорічну допомогу на оздоровлення, яку отримував у 2001, 2002, 2003 роках по 26,70 гривень, а у 2005, 2006 роках по 100 гривень. В 2004 та 2007 роках позивач із заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення не звертався (а.с. 8, 22). 13 вересня 2007 року, він звернувся до Управління із заявою (а.с.6) про донарахування і виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 - 2007 роки, виходячи з розміру 5 мінімальних заробітних плат на рік, як це передбачено ст. 48 Закону № 798-12. 14 вересня 2007 року, відповідачем відмовлено у перерахунку та виплаті цих сум з посиланням на розміри допомоги, передбачені Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року та п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України ( а.с.7). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов,язані діяти лише на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 798-12 щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії - виплачується в розмірі 5-и мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги. Згідно до п. 25 Порядку використання коштів фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженого постановою КМУ № 987 від 20.07.2000 року, було визначено, що такі виплати здійснюються від дня набуття права на них, але не раніше дня одержання відповідних документів і подання письмової заяви. При цьому заява подається один раз і поновлюється лише у разі зміни обставин - категорії, посвідчення, місця роботи, реєстрації, тощо. Частиною 1 ст. 67 Закону № 798-12 визначено, що конкретні розміри всих доплат, пенсій і компенсацій передбачених цим Законом підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Встановлений Постановами Кабінету Міністрів України розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався, не зважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати і не відповідає розміру, встановленому Законами України. Щодо обмежень можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону № 798-12, які були встановлені Законом України “Про державний бюджет на 2006 рік”, то суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України 05.10.2006 року, доповнила Закон № 798-12 статтею 71 в якій встановлено, що дія положень цього закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону і зазначена норма, на думку суду має приоритетне застосування. На час виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення у 2006 році, а іменно 27.11.2006 року, такі Закони Верховною Радою України не приймалися. У перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік суб,єктом владних повноважень [PERSON] відмовлено правомірно, оскільки відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ № 931 від 16.09.2005 року, визначено, що такі виплати здійснюються за місцем реєстрації громадян, не раніше ніж після одержання ними посвідчення встановленого зразка з дня надходження від громадян письмової заяви, з якою в 2007 році позивач не звертався, чого і сам не заперечував в судовому засіданні. Виходячи з наведеного та урахуванням вимог ст. 48 Закону № 798-12, управління повинно виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи з суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, а тому відмова суб,єкта владних повноважень у перерахунку та виплаті позивачу недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2006 роки, є протиправною. Між тим у ч. 2 ст. 99 КАС України зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України - пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач - управління праці та соціального захисту населення Путивльської райдержадмінстрації у своїх письмових запереченнях на позов, наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду, стосовно позовних вимог [PERSON] Як встановлено судом, [PERSON] щорічно, тобто в 2001, 2002, 2003, 2005 та 2006 роках, отримував суми одноразової допомоги на оздоровлення в розмірах, які його не задовольняли, проте відповідно до норм діючого законодавства до суду за захистом своїх прав звернувся лише у лютому 2008 року. З відповідною заявою про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку, позивач [PERSON] також не звертався. З цих підстав, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], щодо дорахування та виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення відповідно ст. 48 Закону № 798-12 за період з 2001 по 2006 рік. Посилання відповідача на те, що належним відповідачем у справі є Міністерство праці та соціальної політики України, як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади у сфері соціального захисту населення та головний розпорядник бюджетних коштів, є безпідставним, оскільки судом встановлено, що саме управління праці та соціального захисту населення Путивльської районної державної адміністрації відповідно до свого положення (а.с.44-46) є юридичною особою, яка здійснює нарахування та виплату позивачу сум щорічної допомоги на оздоровлення, які є предметом судового розгляду. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied