Рішення адміністративного суду від 2008-09-24 00:00:00+03

26.08.2008 р. до суду звернувся позивач Козлов І.М. із адмінпозовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 розділу 2 Закону України „Про соціальний захист дітей війни ”№2195-ІV від 18.11.2004 р., щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що всупереч вимогам Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп, управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі (далі - УПФ) не здійснило перерахунок пенсії. Згідно наведеного позивачем розрахунку УПФ недонарахувало та не сплатило за вказаний період 3400 грн. 30 коп., які позивач просить стягнути на його користь. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, прохаючи зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому соціальну грошову допомогу в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни” за 2006-2007 роки та 7 місяців 2008 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу у його відсутності, та додав до справи письмове заперечення у якому зазначено, що дійсно дітям війни пенсії мають підвищуватись на 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідно до ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, який передбачає механізм цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Вимоги позивача щодо сплати підвищення до пенсії за період з 1.01.2006 р. по 31.12.2006 р. є безпідставними, оскільки ст. 110 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 р.» було передбачене поетапне запровадження у 2006 році виплат дітям війни, установлених ст. 6 ЗУ„Про соціальний захист дітей війни”, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку передбаченому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки Урядом не було визначено указаного порядку, підвищення пенсії дітям війни у 2006 р. не було запроваджено. Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” п.12 ст. 71 припинено дію ст. 6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни”. Однак і після визнання рішенням Конституційного суду України від 09.07.07 р. № 6-рп/2007 неконституційними положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими припинена дія норми закону про виплату соціальної допомоги дітям війни, механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195 був відсутній, тому в УПФ не було підстав проводити такі виплати. Крім того, п. 41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни» - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачеві виплачується у повному обсязі. У письмовому запереченні також зазначено, що УПФ в Тростянецькому районі діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, та звертає увагу суду на пропущений позивачем річний строк звернення до суду з зазначеним позовом. Суд встановив такі факти та відповідні їм обставини. У судовому засіданні встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується посвідченням пенсіонера, де мається вказана відмітка (а.с.5). Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Згідно ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права й свободи гарантуються, і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього закону, було зупинено. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. по справі № 6-рп/2007 визнано неконституційним положення п. 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, якими зупинено пільги, компенсації, передбачені ст. 6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни”. Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України” внесено зміни до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному розмірі позивачу виплачується щомісячно починаючи із січня 2008 року. Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. було визнано не конституційними вищевказані положення Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України”. Таким чином судом установлено, що всупереч вимогам ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” та ст. 22 Конституції України, соціальна грошова допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, позивачеві не виплачувалась. Конституцією України закріплено, що в Україні визнається, і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України й повинні відповідати їй (ст. 8). Принцип верховенства права передбачає, що всі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” державні гарантії установлені дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст. 48 Конституції України), який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85, п. 19 ч. 1 ст. 92 Конституції України надзвичайного стану (ст. 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. № 5-рп\\2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України. Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, установлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом. Як передбачено ст. 62 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з першого січня складав 380 грн. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік” від 15.03.2007 року прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. Згідно ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тому, у даному випадку рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі і задоволенню позовні вимоги Козлова І.М. про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період із 01.01.2006 р. по 08.07.07 р. та із 01.01.08 по 21.05.08 р. не підлягають. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі нарахувати та сплатити на користь позивача щомісячну державну соціальну допомогу за 2007 р. у сумі 735,30 грн., прийнявши для розрахунку розмір прожиткового мінімуму починаючи із 1 квітня 2007 року по 406 грн., і, починаючи із 1 жовтня 2007 року по 411 грн. (406 х 3 + 411 х 3) х 30% = 735,30 грн. Згідно ст. 58 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн. Отже, є підстави для задоволення вимог позивача у частині нарахування та сплати управлінням Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі на користь позивачки щомісячну державну соціальну допомогу за період з травня по липень включно 2008 р. у сумі 667 грн. із загального розрахунку (481 х 2 + 482) х 20% = 667 грн., із урахуванням того, що позивачу, починаючи із січня 2008 р. виплачується підвищення у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Одночасно, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у частині стягнення на його користь щомісячної державної соціальної допомоги на 2006 рік, оскільки дана виплата була обмежена Законом України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, положення якого були діючі. Рішення Конституційним судом України щодо неконституційності норм вищенаведеного закону не приймались.

Результат розгляду: partial