Рішення адміністративного суду від 2008-01-15 00:00:00+02

У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просить визнати відповідачів неправомірними та зобов”язати відповідача перерахувати недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі 4725грн. Вимоги мотивує тим, що йому, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно повинна надаватися одноразова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, за 2005-2007 роки вона виплачувалась Житомирським обласним центром по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат у неповному розмірі чим були порушені його права. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд прийшов до висновку ,що позов необхідно задовольнити частково із слідуючи підстав : Спірні правовідносини регулюються Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15.04.2005 року. Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Як свідчить довідка №314 від 24.10.2007року, позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня у 2005 році у розмірі 250 грн., у 2006 році - 250 грн., у 2007 році - 280 грн., тобто з урахуванням обмежень, встановлених Законами України «Про державний бюджет України на 2005 рік», «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік». Ст. 22 Конституції України закріпила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними. Таким чином суд вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі зазначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з тим , суд, вважає, що стягненню підлягає допомога за 2006-2007 роки, тобто в межах річного строку давності, передбаченого Кодексом адміністративного судочинства України. Так, початок перебігу строку давності стягнення заборгованості по зазначених виплатах за 2006 рік починається з 31 грудня 2006 року - з дня закінчення бюджетного року. Суд також вважає, що підлягає стягненню і одноразова допомога за 2007 рік, оскільки термін її виплати минув. З врахуванням отриманої позивачем разової грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 280 грн., суд вважає необхідним стягнути на його користь недовиплачену разову грошову допомогу за вказаний період в розмірі 1770 грн.30 коп.(2050,30грн.-280 грн.). В решті позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного ,відповідно до ст. 22 Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року,

Результат розгляду: partial