Рішення адміністративного суду від 2008-08-26 00:00:00+03

18.06.2008 р. [PERSON]. звернувся з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області, в послідуючому уточнивши позовні вимоги, в якому просив суд стягнути з відповідача недосплачену суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до положень ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ та рішення Конституційного суду України від 09 липня 2007 року у розмірі 1510 грн. Свій позов позивач обгрунтовує тим, що являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом війни 3-ї групи і відповідно до чинного законодавства має право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення, яка виплачується органами соціального захисту населення щорічно в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. За 2007 рік управлінням йому призначена і виплачена допомога на оздоровлення в сумі 90 гривень, тобто в розмірі значно нижчому ніж передбачено Законом України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. На судовому засіданні позивач свій уточнений позов підтримав у повному обсязі. Представник за дорученням відповідача Леонов В.С. на судове засідання прибув, позовні вимоги не визнав і в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що дійсно управління проводить нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду війни 3-ї групи. У 2007 р. позивачу нарахована та виплачена зазначена допомога в розмірі меншому ніж визначено ст. 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. Вважає, що вказані дії управління є цілком законними, оскільки нарахування та виплата вказаної допомоги проводилась в межах бюджетних асигнувань на ці цілі, передбачених Законом України ”Про Державний бюджет на 2007 рік“ та постановами Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. та № 936 від 20.09.2005 р., якими було визначено розміри вказаних виплат та порядок їх проведення. Крім того наполягав на застосуванні ст. 100 КАС України, оскільки позивач без поважних причин пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом свого права, передбачений ст. 99 КАС України, а тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 26 серпня 2008 року позивачу [PERSON] поновлено пропущений строк на звернення до адміністративного суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та перевіривши наведені у позовній заяві доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області є органом влади, який у смт. Краснопілля Сумської області проводить нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. У 2007 році вказаний відповідач проводив нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, які значно менші ніж визначені абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“, а саме : у лютому 2007 р. - 90 грн.(а. с. 6, 19). Відповідно до вимог абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, , інваліду війни 3-ї групи, щорічно виплачується допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Як зазначено у ст. 71 вказаного Закону - дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до нього. Розмір мінімальної заробітної плати затверджується щорічно Законом України “Про Державний бюджет України” на відповідний рік. Іншого порядку визначення розміру мінімальної заробітної плати в Україні не встановлено. З урахуванням наведеного управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, яка підлягала виплаті позивачу у 2007 році, мало керуватися лише відповідними положеннями Закону України “Про державний бюджет України” на 2007 рік (в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати) та абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. Посилання представника управління на те, що постановами Кабінету Міністрів України були визначені інші розміри щорічної допомоги на оздоровлення суд не може прийняти до уваги, оскільки усі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати Конституції України та Законам України, а в разі їх невідповідності Законам чи Конституції мають застосовуватися відповідні положення закріплені в Законі. Також суд вважає за необхідне зауважити, що Конституцією України закріплено, що в України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8). Принцип верховенства права передбачає, що усі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України та Законам України. Згідно ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав. Крім того рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими зокрема зупинено на 2007 рік дію в частині надання допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - частини четвертої статті 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. Посилання представника відповідача управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області на те, що спірні виплати проводяться за рахунок коштів Державного бюджету України, а головним розпорядником цих коштів є Міністерство праці та соціальної політики України не має значення для вирішення даної справи, оскільки, як встановлено судом і підтвердив у своїх поясненнях сам представник відповідача, обов'язок по нарахуванню та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення покладено саме на управління праці та соціального захисту населення Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області, яке мало при проведенні нарахування та виплаті цих коштів діяти у межах та спосіб визначений Законом України та Конституцією України. Питання стосунків між суб'єктами владних повноважень щодо отримання в повному обсязі фінансування виконання положень Законів України не може погіршувати соціальний захист позивача та розмір гарантованих йому Законом соціальних виплат. За таких обставин суд дійшов висновку, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. Визначаючи спосіб у який підлягає поновленню порушене право Крамінського О.Л. на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 162 КАС України зобов'язати суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок та виплатити йому недосплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, враховуючи положення ч.4 ст. 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії , інваліду війни 3 групи, виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“. Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь - яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України ”Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2007 рік, а не Постанова Кабінету Міністрів “ Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи “ від 26.07.1996 року за № 836. Відповідно до Закону України ” Про Державний бюджет на 2007 рік“ розмір мінімальної заробітної плати склав у лютому 2007 р. - 400 грн. За таких обставин та з урахуванням отриманих сум [PERSON] та розмірів мінімальної заробітної плати, встановлених на момент виплати на користь позивача за 2007 рік підлягає виплаті 1510,00 грн. (400 х 4 - 90 грн.). Таким чином за вищевказаний період недосплачено 1510,00 гривень. Питання про судові витрати суд уважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 94 КАС України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted