Рішення адміністративного суду від 2008-10-30 00:00:00+02

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що вона є потерпілою внаслідок аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] виданого 31.12.1992 року. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Виплату даної допомоги проводить відповідач і здійснює її разовими платежами протягом поточного року. Зазначає, що на даний час відповідачем, вказана допомога виплачена в таких розмірах за 2005 рік - 100 грн., за 2006 рік-100 грн, за 2007 рік-100 грн. Мінімальна заробітна плата у вказані роки становила у 2005 році - 262 грн., у 2006 році -375 грн., у 2007 році-440 грн. З вказаного видно, що розмір виплаченої їй суми не відповідає розміру мінімальної заробітної плати, встановленої відповідними Законами України. У 2007 році вона направила звернення до відповідача з проханням пояснити виходячи з яких підстав проведено такий розрахунок виплат і провести донарахування та виплату недоотриманих коштів. Відповідач відмовив у задоволенні її вимог. Просить стягнути з відповідача на її користь щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5525,00 грн. Будучи належним чином повідомленим, позивачка в судове засідання не з»явилася, у заяві на ім”я суду позов підтримала, просить його задовольнити та справу заслухати у її відсутності, не заперечує проти ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні. Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у відсутності його представника, не заперечує проти ухвалення судового рішення у попередньому судовому засіданні. За викладеного суд ухвалив провести розгляд спору по суті у попередньому судовому засіданні, що узгоджується з вимогами ст.121 КАС України. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] виданого 31.12.1992 року. Відповідачем проводилися нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачено ст..48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. На даний час відповідачем вказана допомога виплачена в таких розмірах: за 2005 рік - 100 грн. виплачено 15.03.2006 року, за 2006 рік - 100 грн. виплачено 11.11.2006 року, за 2007 рік -100 грн. виплачено 22.08.2007 року. Зазначена допомога на оздоровлення виплачена відповідачем в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. Одноразова компенсація позивачці відповідачем не виплачувалася. Викладене підтверджується наявними у справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: § Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 2 на ім»я позивача; § Копія листа відповідача [NUMBER] від 21.10.2008 року. § Довідкою про одержану позивачем допомогу [NUMBER] від 23.09.2008 року. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам першої і другої групи, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1, 2 категорії в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Статтею 83 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн. Статтею 82 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2006 рік» встановлений з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 грн. на місяць, з 1 липня 2006 року 375 грн. на місяць, з 1 грудня 2006 року 400 грн. на місяць. Статтею 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» встановлений з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400-00 грн. на місяць, з 01.04.07р. -420 грн. з 1 липня 2007 року 440-00 грн. на місяць, з 01.10.07 р.-460 грн.. Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Враховуючи наведене суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати при виплаті за 2005 рік -350 грн., за 2006 рік- 375 грн., за 2007 рік - 440 грн. Всього позивачу підлягало до нарахування та виплати у 2005 році - 1750 грн., за 2006 рік 1875 грн., за 2007 рік 2200 грн. Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 300 грн., до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 5525 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо доводів відповідача в тім, що позивачем пропущений встановлений ст..99 КАС України річний строк звернення до суду, суд не погоджується з такими доводами, так як позивачка про порушення свої прав дізналася лише 02.09.2008 року, отримавши повідомлення відповідача про відмову у виплаті недоотриманих ним сум допомоги на оздоровлення, тому суд вважає, що позивачем строк звернення до суду не пропущений. Тим паче позивачка просить суд поновити строк звернення до суду. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: granted