Рішення адміністративного суду від 2008-09-11 00:00:00+03

[PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися у Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Управління про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі мають статус ветеранів війни - учасників війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, та право на пільги, передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а саме: на виплату щорічної разової грошової допомоги у розмірі, що обчислюється з мінімальної пенсії за віком. Виплату зазначеної допомоги здійснює Управління праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області за місцем проживання позивачів. Позивачі вважають, що виплата зазначеної допомоги проводилась всупереч вимогам Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”в частині розміру виплат за 2005-2007рр. Позивачі надіслали до письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач надіслав письмові заперечення, в яких зазначив, що розміри щорічної разової допомоги на відповідні роки були встановлені законами України “Про державний бюджет”і виплачувались Управлінням праці та соціального захисту Немирівської районної державної адміністрації у встановленому законодавством обсязі, а тому правових підстав для задоволення позову немає. Разом із тим відповідач просив відмовити позивачам у задоволенні позову у зв'язку із пропущенням ними річного строку звернення до суду. Просив розглядати справу у відсутності свого представника. З урахуванням викладеного та у відповідності до ч. 3 ст. 122 КАС України, суд ухвалив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження. Розглянувши та дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з нижченаведених підстав. Судом у справі встановлено наступне. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є ветеранами війни (учасниками війни, членами сімей загиблих ветеранів війни), що підтверджується їхніми відповідними копіями посвідчення у матеріалах адміністративної справи, і мають право на пільги, передбачені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Відповідно до статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Статтею 13 цього Закону щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи -десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи -вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи -сім мінімальних пенсій за віком. Статтею 14 цього Закону передбачено, що учасникам війни щорічно до 5 травня відповідного року виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Статтею 15 цього Закону передбачено, що щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружились вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружились вдруге, щорічна разова грошова допомога виплачується в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. У зазначений позивачами період дія статей 12 - 15 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”призупинялася законами України про Державний бюджет на відповідні роки в частині визначення розмірів виплат вищезазначеної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно зі ст. 22 Бюджетного кодексу України розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішенні про місцевий бюджет. Статтею 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту”фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого Бюджетів. Статтею 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків. Відповідно до ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”у 2006 році розмір виплат щорічної разової грошової допомоги становив: інвалідам війни І групи -400 гривень, учасникам бойових дій -250 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасникам війни, визнаних за життя інвалідами -130 гривен, учасникам війни -50 гривень. Згідно з довідками, наданими Управлінням праці та соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації, позивачам у цій справі як учасникам війни у 2006 році разова грошова допомога до 5 травня була виплачена у сумі 50 грн., а членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасникам війни, визнаних за життя інвалідами -130 гривен. Суд вважає, що органи праці і соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації, здійснюючи виплату грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинними на час проведення виплат законами України. Щодо позовних вимог в частині виплат разової грошової допомоги ветеранам війни за 2007 рік слід урахувати наступне. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 9.07.2007р. (справа про соціальні гарантії громадянам) положення ст. 29 Закону України “Про державний бюджет”на 2007 р. щодо розмірів виплат щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту”визнані неконституційними і втрачають силу з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. За таких обставин Управління праці і соціального захисту населення Немирівської районної державної адміністрації повинно нарахувати та виплатити грошову допомогу позивачам за 2007р., у розмірі, встановленому Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Стосовно вимог позивачів у частині стягнення недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги учасникам війни за 2005р., суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з підстав пропущення строку звернення до суду в порядку адміністративного судочинства. Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Виплати разової грошової допомоги ветеранам війни здійснюються щорічно до 5 травня у порядку, встановленому Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності зазначеного Кодексу судовий захист порушених органами влади прав здійснювався у порядку, передбаченому Главою 31-А ЦПК України (1963 р.), статтею 248-5 якої передбачено двомісячний строк звернення до суду. Судові витрати компенсуються за рахунок держави, оскільки позивачі від сплати судового збору звільнені відповідно до ст. 22 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”та п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Результат розгляду: partial