Рішення адміністративного суду від 2008-06-05 00:00:00+03

У вересні 2006 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив скасувати рішення виконкому Броварської міської ради Київської області № 370 від 22.11.2000 року в частині надання дозволу на оформлення права власності та свідоцтва про право власності, видані виконкомом Броварської міської ради Київської області 01.12.2000 року, на його, позивача, та третіх осіб ім'я. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що оскаржуваним рішення його незаконно позбавлено права власності на 2/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2007 року заявлений позов задоволено: скасовано рішення виконкому Броварської міської ради Київської області № 370 від 22.11.2000 року в частині надання дозволу на оформлення права власності: [PERSON] на 38/100 частини житлового будинку [ADDRESS]; [PERSON] на 41/100 частину житлового будинку [ADDRESS]; [PERSON] на 21/100 частину житлового будинку [ADDRESS]; скасовані свідоцтва про право власності, видані виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області 01.12.2000 року, зареєстровані в Броварському міськрайонному бюро технічної інвентаризації 01.12.2000 року в книзі № 71 за реєстровим № 3916: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на відповідні частини зазначеного будинку. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, виконком Броварської міської ради Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що при постановлення рішення судом першої інстанції не було враховано, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом свого права Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з прийняттям нового рішення у справі з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої встановлено, що рішення Виконавчого комітету Броварської міської ради № 370 від 21.11.2000 року в частині видачі свідоцтв на право власності [PERSON]на 38/100 частин житлового будинку, [PERSON] на 41/100 частини та [PERSON] на 21/100 частини є незаконним, оскільки при прийнятті даного рішення не було враховано, що позивачу відповідно до правовстановлюючих документів належить 4/6 частини спірного житлового будинку. З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися. Колегією суддів встановлено, що Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори, позивачу на праві приватної власності належить 1/6 частина жилого будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] Відповідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Лазеревою В.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2873 від 20.08.1998 року, [PERSON] подарувала позивачу 1/6 частину спірного будинку. Згідно договору купівлі-продажу частини жилого будинку, посвідченого 24.12.1999 року державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-4116, [PERSON] та [PERSON] продали, а позивач купив 2/6 частини спірного житлового будинку. Таким чином, відповідно до вказаних правовстановлюючих документів, позивачу на праві приватної власності належить 4/6 частини спірного житлового будинку. Інші 2/6 частини спірного житлового будинку належать третім особам - [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. Рішенням Виконавчого комітету Броварської міської ради № 370 від 22.11.2000 року у зв'язку з уточненням ідеальних часток у спільній власності позивачу та третім особам видані свідоцтва про право власності на частки цього будинку у наступних розмірах: [PERSON]- на 38/100 частин будинку (замість 2/3 частин); [PERSON] - на 41/100 частину (замість 1/6 частини) та [PERSON] - на 21/100 частину (замість 1/6 частини). Відповідно до пояснень відповідача розподіл часток між співвласниками будинку проведено у зв'язку з тим, що між ними вже встановився певний порядок користування житловим будинком і спору щодо цього між ними не існувало. В підтвердження правомірності прийнятого відповідачем рішення до матеріалів справи надано заяву [PERSON], адресовану Броварському МБТІ, з проханням провести розрахунок часток і обмін правових документів у відповідності до займаної нею площі. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки. У випадках, коли співвласники не згодні змінити частки добровільно - це питання вирішується в судовому порядку. Отже, відповідно до встановлених вимог законодавства зміна часток з видачею свідоцтва про право власності може бути здійснена тільки у разі збільшення площі житлового будинку, що і тягне за собою зміну ідеальних часток. Однак зміні підлягають лише ідеальні частки, в той час як обсяг належного співвласнику майна має бути незмінним. А тому зава [PERSON] про проведення розрахунку часток з врахуванням займаної нею площі не є тією правовою підставою, з якою правова норма пов'язує можливість зміни часток у спільній власності. Судовою колегією враховується, що свідоцтво на право власності, видане Виконком Броварської міської ради 01.12.2000 року, на 38/100 частин будинку, належних [PERSON], видано взамін договору дарування від 20.09.1998 року та договору купівлі-продажу від 24.12.1999 року. Разом з тим, як зазначалося вище, 4/6 частини житлового будинку належать позивачу не лише на підставі договору дарування (на 1/6 частину будинку) та договору купівлі-продажу на (2/6 частини), але й на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач отримав у спадщину ще 1/6 частину будинку. За таких обставин, видане позивачу свідоцтво на право власності на 38/100 частин будинку, фактично не відповідає частці, належній [PERSON], у спірному житловому будинку. Безпідставними є доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення ради видане позивачу без врахування свідоцтва про право на спадкування на 1/6 частину будинку та 1/6 частину будинку, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу. Так, на сьогодні єдиним правовстановлюючим документом позивача на будинок є саме вищезгадане свідоцтво і неврахування у ньому всього обсягу прав на спірний житловий будинок, безперечно порушує її права та свідчить про обґрунтованість заявлених нею позовних вимог. Разом з тим, дійшовши висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним. Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем процесуального строку звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами та задовольнив позов, не вирішивши питання про поновлення строку на звернення з ними до адміністративного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом (ч. 2 ст. 100 КАС України). У судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій відповідач посилався на пропущення позивачем строку звернення до суду і на полягав на необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з цих підстав. Проте дану обставину судом не враховано, клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду не вирішено та позов задоволено без визнання причини пропущення строку звернення з ним поважною. Встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши причини, на які позивач посилається в обґрунтування пропуску звернення до суду з даним позовом, колегія суддів дійшла висновку про їх неповажність. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, звернувшись 11.10.2000 року з заявою до Броварського МБТІ з проханням провести розрахунок часток і обміняти правові документи на будинок, позивач цілком вірогідно мав допускати можливість отримання нових правовстановлюючих документів і повинен був дізнатися про їх існування набагато раніше. Окрім того, зазначена заява містить відмітку, що документи відповідно до замовлення отримані 21.01.2001 року. За таких обставин, враховуючи, що оскаржуване рішення прийнято 22.11.2000 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом лише у березні 2004 року, колегія суддів вважає причину пропуску строку неповажною та відповідно до ч 1. ст. 100 КАС відмовляє позивачу у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Результат розгляду: denied