Рішення адміністративного суду від 2008-06-18 00:00:00+03

Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України. Вислуга років позивача складає 30 років. Позивач відповідно до чинного законодавства України має право на отримання щомісячної надбавки за вислугу років. Виплата позивачу грошового забезпечення підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідки, виданою Військовою частиною А 0136 Міністерства оборони України. Відповідно до Указу Президента України від 05.05.2003 № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»(втратив чинність 18.12.2007) було передбачено, що з метою підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців Міністерства оборони України, надати Міністрові оборони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби понад 25 років до 90 відсотків. Відповідно до Наказу Міністра оборони України від 26 травня 2003 р. № 149, яким затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України закріплено аналогічний з Указом Президента, що зазначений вище, порядок виплати надбавок військовослужбовцям. Разом з тим, згідно з п.2 цього ж Наказу передбачено, що розміри щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. З наданих відповідачем пояснень судом встановлено, що позивачу виплачувалася надбавка в порядку та в межах розмірів, встановлених чинним законодавством. Таким чином, відповідач діяв відповідно до вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок здійснення нарахування та виплати надбавок військовослужбовцям. Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що виплата йому надбавок здійснена в неповному розмірі, про що надав відповідні розрахунки. Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено річний строк на звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч.3 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч. 2 ст. 100 цього ж Кодексу якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позивач вважає, що надбавки йому виплачувались не в повному розмірі з травня 2003 по травень 2005 років. Натомість, звернення до суду мало місце лише 04.12.2007. При цьому, позивач не навів суду наявності поважних та обґрунтованих причин пропуску строку на звернення до суду за захистом його порушених прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку на звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Заперечуючи проти позову, відповідач звертав увагу на пропуск позивачем строку на звернення до суду та наполягав на тому, щоб у зв'язку з цим суд відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим клопотання відповідача про застосування до позивача наслідків пропуску строків на звернення до адміністративного суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied