Рішення адміністративного суду від 2008-03-14 00:00:00+02

Позивач звернувся з вищенаведеним позовом до відповідачів та просить суд постановити рішення, яким стягнути з Державної судової адміністрації України, Управління Державної судової адміністрації України в АР Крим, Державного казначейства України солідарно на свою користь недоплачену заробітну плату у виді стягнутого податку з доходів за період з 2004 року по 2006 рік у сумі 14591 грн. 45 коп. В обгрунтовання своїх вимог позивач зазначає, що він працює заступником голови Залізничного районного суду м. Сімферополя. Протягом 2004 - 2006 років з нарахованої позивачу заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб, а оскільки судді відповідно до указу Президента України “ Про додаткові заходи щодо соціального захисту ” від 10.07.1995 року № 584\95 звільнені від сплати прибуткового податку, Законом України “ Про статус суддів ” передбачені гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового статусу, соціального та матеріального забезпечення, які не можуть бути скасовані чи звужені нормативними актами України, то утримані з нарахованої позивачам заробітної плати відповідні суми підлягають стягненню на користь позивача. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву згідно якої просить розглянути справу за його відсутності. За таких обставин судом було визнано можливим розглядати справу у відсутності позивача. З боку представника Державного казначейства України на адресу суду надійшла заява, згідно якої він просить розглядати справу за його відсутності. У відповідності до письмових пояснень, Державне казначейство України не визнає заявлені позовні вимоги, посилаючись на безпідставність вимог. Представник відповідача Державної судової адміністрації України і територіального управління Державної судової адміністрації в Автономній Республіці Крим, в ході судових засідань у справі заперечувала проти задоволення позову. Вказуючи на те, що Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів Державного бюджету України щодо матеріального забезпечення діяльності суддів, проте витрат на компенсацію податку з доходів фізичних осіб у кошторисі не передбачено, крім того зазначила, що виплата компенсацій втрати частини заробітної плати у зв'язку з сплатою податку суддями можливе лише в порядку, визначеному Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 22-р від 20.01.2004 року “ Про деякі питання оплати праці суддів ” у розмірі 100 відсотків посадового окладу у разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року і лише за ініціативою голови суду загальної юрисдикції. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника Державної судової адміністрації України і територіального управління Державної судової адміністрації в Автономній Республіці Крим, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач станом на 01.01.2004 року і до 31.12.2006 року працює заступником голови Залізничного районного суду м. Сімферополя. У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2004 року Закону України “ Про податок з доходів фізичних осіб ” який передбачає лише соціальні пільги по сплаті зазначеного податку, протягом 2004 - 2006 років з нарахованої позивачу заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 14591 грн. 45 коп. Зазначена сума підтверджується відповідною довідкою виданою Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в АР Крим. Відповідно до указу Президента України “ Про додаткові заходи щодо соціального захисту ” від 10 липня 1995 року № 584/95 судді звільненні від сплати прибуткового податку , але згідно з Указом Президента України від 25.12.2003 року № 149/2003 “ Про визнання такими, що втратили чинність деяких Указів Президента України ” абз. 4 ст. 1 зазначений указ втратив чинність. За змістом статей 126, 130 Конституції України положення частини третьої статті 11 закону України “ Про статус суддів ”у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 закону України “ Про судоустрій України ” треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, утому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення. З прийняттям Закону України від 22 травня 2003 року “ Про податок з доходів фізичних осіб ” передбачено оподаткування прибутковим податком доходів фізичних осіб. До складу загального місячного доходу з метою оподаткування податком доходів фізичних осіб включаються, зокрема доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані платнику податку відповідно до умов трудового договору. Також за п.3.4 статті 3 закону вартість путівок, що надаються платнику податку, в тому числі і за рахунок державного бюджету суддям за ст. 44 Закону України “ Про статус суддів ” , підлягають оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб на загальних підставах. Зазначений Закон набрав чинності з 01 січня 2004 року. З довідок про стягнення прибуткового податку вбачається, що вказаний податок утримується з судді - позивача з 01 січня 2004 року. Стаття 130 Конституції України закріплює обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування суддів і діяльності суддів. Частиною третьою статті 11 закону України “ Про статус суддів ”, Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 р. встановлене положення, яке підлягає в тому, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами. Це положення узгоджується з вимогами статті 130 Конституції України. Вимоги частини першої статті 129, частини першої статті 130 Конституції України у взаємозв'язку із положенням статей 11, 44 Закону України “Про статус суддів ” створюють механізм захищеності судової влади. Відповідно до статті 6.1 Європейської хартії про статус суддів рівень оплати професійного виконання суддею своїх повноважень встановлюється таким чином, щоб ніщо не могло вплинути на його належність і неупередженість. З викладеного вбачається, що норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист встановлені відповідно статтями 44, 45 Закону України “ Про статус суддів ”, не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації( Рішення Конституційного суду України 20.03.2002 року за № 8 - рп/2002, від 01.12.2004 року № 19 - рп ), а надання суддям пільг, компенсації і гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування. Відповідно до п.п. 22.2,22.7 ст. 22 закону України “ Про податок з доходів фізичних осіб ”, ст.. 48, п. 44 ст. 80 Закону України “ Про державний бюджет України на 2004 рік ”, та Розпорядження КМУ про деякі питання оплати праці суддів від 20.01.2004 року головам судів загальної юрисдикції дозволено здійснювати у 2004 році компенсаційні виплати суддям, пов'язані зі справлянням податку по Закону України “ Про податок з доходів фізичних осіб ”. При цьому виплата грошової компенсації повинна здійснюватися за рахунок бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів судової влади, а податок з доходів фізичних осіб отриманий з заробітної плати суддів, не повинен перераховуватися на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету. Джерелом виплати грошової компенсації суддям є нарахована сума податку з доходів фізичних осіб, утриманого з заробітної плати суддів, яка повинна залишитися в розпорядженні відповідної судової установи для здійснення рівноцінної та повної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, однак вона виплачена не була. Таким чином, суд оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення сплачених сум податку підлягають задоволенню в повному обсязі, але не солідарно з відповідачів, а з Державної судової адміністрації України, яка виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів Державного бюджету України щодо матеріального забезпечення суддів. Позивачем підраховано втрату частини заробітної плати , до якої входить сума утриманого податку з доходів фізичних осіб за весь час невиплати зазначених сум, на підставі п. 4 Постанови КМ України від 21.02.2001 року № 159 “ Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ”, який перевірений судом та складає за 2004-2006 роки 14591 грн. 45 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем - Державної судової адміністрацією України було порушено обов'язки щодо матеріально - технічного забезпечення діяльності позивача як суді, а саме не вжито заходів щодо відшкодування коштів по виплаті недоплаченої частини заробітної плати і не перераховано ці коштів безпосередньо позивачу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а заробітна плата - - примусовому стягненню з установи, що здійснює виплату заробітної плати позивачу. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial