Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

Прокурор Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави- Міністерства транспорту та зв'язку України, яке представляє Головна державна інспекція на автомобільному транспорті в особі його структурного підрозділу- територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області звернувся до суду з позовом до [PERSON]про стягнення коштів в сумі 510 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що до прокуратури Ленінського району м. Вінниці звернулось територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області з проханням про примусове стягнення санкцій, накладених постановою № 000295 від 24.12.2007 року за порушення законодавства про автомобільний транспорт в розмірі 510 гривень. Проведеною працівниками перевіркою встановлено, що 06.12.2007 року державним інспектором територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області було здійснено перевірку транспорного засобу, що належить [PERSON] Під час перевірки встановлено, що у перевізника [PERSON] були відсутні документи, передбачені ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”. Вище згаданою статтею передбачено, що автомобільні перевізники та водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Про виявлене порушення складено акт № 000095 від 06.12.2007 року. Начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області винесена Постанова № 000295 від 24.12.2007 року якою за порушення законодавства про автомобільний транспорт до перевізника застосовано штрафні санкції в розмірі 510 гривень. Борг за станом на день подання заяви до суду не сплачено. У судовому засіданні прокурор, представник Головної державної інспекції на автомобільному транспорті позов підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також вказали, що постанова № № 000295 від 24.12.2007 року про застосування до відповідача фінансових санкцій, не оспорювалась та не оскаржувалась і на даний час є чинною. Представник відповідача в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча про день та час слухання справи був повідомлений особисто вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №1707590. Суд, вислухавши пояснення представника прокуратури, Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Згідно "Акту № 000095 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" від 06.12.2007 року року, складеного державним інспектором Баранчуком О.І., під час перевірки автомобіля марки [NUMBER], яким керував [PERSON] виявлено порушення, а саме відсутня ліцензійна картка. Згідно із повідомленням від 11.12.2007 року за № 6521 [PERSON] викликався на розгляд справи щодо здійсненого ним порушення на 24.12.2007 року, яке він отримав 13.12.2007 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №271057. Постановою № 000295 від 24.12.2007 року, винесеною начальником територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області Ратовським А.С., за порушення законодавства - надання послуг по перевезенню пасажирів на таксі, автомобілем обладнаним розпізнавальним знаком (ліхтарем) без оформлення документів, визначених ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: без ліцензійної картки до відповідача застосовано фінансову санкцію в розмірі 510 грн. Згідно пояснень від 06.12.2007 року [PERSON], відповідач не заперечував проти факту надання ним послуг по перевезенню пасажирів без ліцензійної картки, про що було складено відповідний акт, пояснивши відсутність документів тим, що вони знаходяться в стадії оформлення. До розгялду справи в судовому засідання інших заяв, пояснень та клопотань від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”передбачено, що автомобільні перевізники та водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Абзацом 4 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”передбачено відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки, - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, судом встановлено, що територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України щодо проведення перевірки та накладення фінансових санкцій. Згідно ст. 36-1 Закону України “Про прокуратуру”, підставою представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. Згідно ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень Враховуючи те, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову.

Результат розгляду: granted