Рішення адміністративного суду від 2008-05-07 00:00:00+03

Старокостянтинівський міжрайонний прокурор 29 серпня 2007 року звернувся в інтересах [PERSON]. з позовом до управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради про зобов'язання виплатити суми недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2004 рік в сумі 579 грн. 60 коп.. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував на те, що [PERSON] станом на 05.05.2004 року був інвалідом війни 2-ї групи. Відповідно до вимог ст.ст.12-13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року він мав право у 2004 році на щорічну разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5 травня інваліду війни 2-ї групи. Проте, всупереч вимогам вказаного Закону, разова грошова допомога за 2004 рік [PERSON]. була призначена і виплачена не в повному обсязі, а саме, в 2004 році 160 гривень як інваліду війни 2-ї групи. Судом до участі в справі притягнуто як співвідповідачів Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України. Після збільшення та уточнень позовних вимог прокурор просить стягнути з відповідачів на користь [PERSON]. суми недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2004 - 2007 роки, на загальну суму 9083 грн. 60 коп., посилаючись на те, [PERSON] який в 2004-2006 роках мав статус інваліда війни 2-ї групи, а станом на 5 травня 2007 року - інваліда війни 1-ї групи, в період з 2004 по 2007 роки не в повному обсязі виплачувалась разова щорічна грошова допомога до 5 травня. Відповідно до вимог ст.ст.12-13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року [PERSON] мав право у 2004-2006 роках на щорічну разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5 травня як інваліду війни 2-ї групи, у 2007 році - у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком як інваліду війни 1-ї групи. Проте, всупереч вимогам вказаного Закону, разова грошова допомога за 2004-2007 роки йому була призначена і виплачена не в повному обсязі, а саме: в 2004 році 160 гривень, в 2005-2006 роках по 330 гривень, як інваліду війни 2-ї групи, в 2007 році - 45 гривень як інваліду війни 1-ї групи. [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги. Представник управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] разова грошова допомога за 2004-2007 роки була призначена і виплачена як інваліду війни 2-ї групи, відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Крім того, зазначив, що позивач пропустив річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, просить з цих підстав відмовити в позові. Представники Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України в суд не з'явились, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Частиною 2 ст.99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, про порушення своїх прав на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач мав би дізнатися при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та звернутися до суду на протязі року - до 30 вересня наступного року, відповідно до ч.4 ст.17-1 цього Закону. В 2004-2005 роках позивач при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідною року дізнався, що йому виплатили з порушеннями вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте в суд не звертався. В зв'язку з вищевикладеними обставинами у позові в частині стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2004 - 2005 роки слід відмовити. Представником управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради не заперечується, що [PERSON] станом на 5 травня 2006 року мав статус інваліда війни 2-ї групи, а станом на 5 травня 2007 року - інваліда війни 1-ї групи. Таким чином на [PERSON]. станом на 5 травня 2006 року та 5 травня 2007 року розповсюджувалась дія норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який надавав йому право у 2006 році на щорічну разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, та у 2007 році на щорічну разову грошову допомогу у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5 травня. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Статті 21 та 22 Конституції України закріпили, що права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках передбачених Основним Законом України. Зокрема ст.64 визначено вичерпний перелік випадків щодо обмеження встановлених прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану. Встановлення окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому, відповідно до ч.6 ст.6, ч.2 ст.19 ч.1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Відповідно до ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними. Натомість, відповідно до ст.95 Конституції України від 28.06.1996 року виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. В силу викладеного, [PERSON] у 2006-2007 роках були виплачені кошти щорічної разової грошової допомоги в обсягах, встановлених Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік», що підтверджується довідками №1161 від 05.09.2007 року, №110 від 05.05.2008 року управління праці та соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього закону здійснюється за рахунок коштів державного чи місцевого бюджетів. Рішенням Конституційного суду України у справі №20-рп/2004 від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням народних депутатів щодо конституційності положень ст.ст.44,47,78,80 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.ч.2,3,4 ст.78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2004 рік" - справа про зупинення дій або обмежень пільг, компенсацій і гарантій - дані положення визнано такими, що не відповідають Конституції України від 28.06.1996 року. Оскільки Закони України "Про Державний бюджет України" приймаються щорічно, а рішення про зменшення виплат у 2006 році приймалось після рішення Конституційного Суду України за 2004 рік, тому щодо вимог за 2006 рік, слід керуватись положенням, на які посилався Конституційний Суд в 2004 році. Рішенням Конституційного суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №489-V від 19.12.2006 року, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" повинна здійснюватись у таких розмірах: інвалідам 1 групи - 450 гривень. За таких обставин, а також враховуючи положення до ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, при обрахуванні розміру та встановленні порядку відшкодування щорічної разової грошової допомоги, що підлягає виплаті до 5 травня 2006 - 2007 років слід керуватися нормами Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до Законів України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" та "Про Державний бюджет України на 2007 рік" позивачу були частково виплачені кошти, щорічної разової грошової допомоги у обсягах, визначених ст.30 та ст.29 відповідно, цих Законів, а саме: у 2006 році - 330 гривень; у 2007 році - 450 гривень. З врахуванням отриманої позивачем разової грошової допомоги за 2006-2007 роки у розмірі 330 та 450 гривень, суд вважає необхідним стягнути на його користь недоплачену разову грошову допомогу за вказаний період в розмірі 6196 грн. 20 коп. ((359,45 х 8 - 330)+(410,06 x 10 - 300)).

Результат розгляду: partial