Рішення адміністративного суду від 2008-04-17 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду в і просить визнати дії відповідача щодо відмови йому у виплаті відшкодування витрат на відрядження неправомірними та просить стягнути з військової частини А 3913 недоплачене відшкодування витрат у зв”язку з відрядженням в розмірі 609 грн. 75 коп. Вимоги мотивує тим, що він перебуває на службі у військовій частині А3814. 15.09.2006 року його, як кандидата до складу Українського миротворчого контингенту Місії ООН в республіці Ліберія, було направлено у відрядження до військової частини А3913 для проведення бойового злагодження, яке проводилось на базі військової частини А3913. В період перебування у відповідача він також відряджався останнім до м. Києва. За перебування у відрядженні відповідачем були виплачені йому лише 247 грн. 85 коп., з яких 44 грн. 05 коп. польових, 125 грн. добових та витрати на проїзд в розмірі 78 грн. За інші дні перебування у відрядженні та проїзд до м. Києва йому оплачені в порушення Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил витрат на службові відрядження в межах України, не були. Зазначає також, що він не перебував у навчальному центрі, а тому до нього має застосовуватись саме зазначена Інструкція. В судове засідання позивач не з”явився, просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з”явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Надали суду письмові заперечення, де зазначають, що позивач перебував у військовій частині А3913, яка була визначена навчальним центром з підготовки миротворчого контингенту. Таким військовослужбовцям передбачена виплата польових відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України польового забезпечення. Виплати позивачу були проведені в повному обсязі. Підстав для відшкодування витрат позивачу на відрядження та проїзд до м. Києва, немає. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив: позивач [PERSON] проходив службу у військовій частині А 3814 в м. Новограді-Волинському та був відібраний кандидатом до складу Українського миротворчого контингенту Місії ООН в республіці Ліберія. Наказом командира військової частини А3814 від 15.09.2006 року позивач був відряджений до військової частини А 3913 для проведення бойового злагодження. Перебуваючи у військовій частині А 3913, позивач відряджався до м. Києва в жовтні 2006 року на 3 дні. Військовою частиною А 3913 позивачу були виплачені польові виплати, добові (за перебування у відрядженні в м. Києві, за прибуття до відповідача з місця служби, до місця служби), а також витрати на проїзд, всього в розмірі 247 грн. 85 коп. відповідно до Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України польового забезпечення та з врахуванням перебування позивача у зазначеній частині, як навчальному центрі для підготовки миротворчого контингенту. Разом із тим судом встановлено, що військова частина А 3913 не визначена як навчальний центр для підготовки миротворчого контингенту, що підтверджується листом управління оборонного планування штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України №116 від 01.11.2007 року. Позивач був направлений до військової частини для проведення бойового злагодження. Судом встановлено, що позивач був відряджений до військової частини А 3913 відповідно до наказу командира військової частина А 3814, де проходить військову службу позивач, що підтверджується наказом №218 від 15.09.2006 року. На підставі наказу позивачу було видано посвідчення про відрядження №1349 з відміткою про вибуття 15.09.2006 року. По прибуттю позивача до місця своєї служби 16.10.2006 року, командиром військової частини А3814 був виданий наказ про прибуття його з відрядження за №239 від 16.10.2006 року. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 17.01.2000 року №9 (далі Інструкція) поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу, вважається службовим відрядженням. Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюється виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад. Відповідно до п. 1.13 зазначеної Інструкції, військовослужбовцю перед від”їздом видається аванс в межах сум, передбачених на виплату добових та відшкодування витрат на проїзд та наймання житлового приміщення. Протягом 3-х робочих днів після повернення з відрядження військовослужбовець подає у фінансовий орган військової частини авансовий звіт про витрачені у зв”язку з відрядженням суми, до якого додається належно оформлене посвідчення про відрядження, оригінали документів про витрати на наймання житлового приміщення та проїздні документи. Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що підтверджують вартість цих витрат, а саме транспортних квитків... Витрати у зв”язку з відрядженням, що не підтверджені документально (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються. п. 1.24 Інструкції зазначено, що виплата добових офіцерам, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, також не провадиться за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати. Таким чином зазначена Інструкція не передбачає обов”язок відшкодування витрат за відрядження позивачу [PERSON] військовою частиною А 3913, оскільки останній був направлений у відрядження саме військовою частиною А 3814. Що стосується не проведення виплати позивачу [PERSON] коштів потрачених за проїзд до м. Києва 4.10.2006 року, останнім не надано доказів, що ним був наданий у відповідності до Інструкції проїздний документ в оригіналі та відповідно складений авансовий звіт. Суд не знаходить підстав вважати, що відповідач діяв по відношенню до позивача неправомірно. З урахуванням всіх зазначених обставин по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог позивачу немає.

Результат розгляду: denied