Рішення адміністративного суду від 2008-08-08 00:00:00+03

08.07.2008 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Чернігівської міської ради про визнання неправомірною відмову здійснити перерахунок розміру щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до вимог статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та стягнення заборгованості по виплаті зазначеної допомоги за 2004 - 2006 роки в розмірі 4193 грн 30 коп. Оскільки Управління соціального захисту населення Чернігівської міської ради не існує, ухвалою судді від 09.07.2008 року залучено до участі у справі в якості належного відповідача Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Чернігові ради, яке фактично здійснювало виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення. У судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав і наполягав на задоволенні. Також повідомив, що дізнався про порушення своїх прав лише у травні - червні 2008 року. Представник відповідача позов не визнала. У поданих суду письмових запереченнях зазначила, що позивач вперше звернувся до відповідача із заявою про призначення щорічної допомоги на оздоровлення 24.01.2005 року, а тому має право отримувати її лише з 2005 року. Крім того, дія статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у 2005 та 2006 роках зупинялася відповідними законами України про Державний бюджет України, у зв'язку з чим розмір щорічної допомоги на оздоровлення визначався Кабінетом Міністрів України. Також наполягала на застосуванні судом річного строку звернення до адміністративного суду. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, і має 3 групу інвалідності. Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції Закону України від 20.06.1996 року № 230/96-ВР), інвалідам 3 групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги, яка здійснюється органами соціального захисту населення за місцем проживання громадянина. Копією заяви підтверджується, що позивач вперше звернувся до відповідача з вимогою про призначення і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення 24.01.2005 року. За таких обставин він не має права вимагати від відповідача сплату допомоги за 2004 рік. У 2005 і 2006 роках відповідач сплачував позивачеві щорічну допомогу на оздоровлення в розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України від 26.12.1996 року № 836 та від 12.07.2005 року № 562. Зокрема, за 2005 рік - 26 грн 70 коп., яка виплачена у червні 2005 року, за 2006 рік - 100 грн., яка виплачена у червні 2006 року. Згідно частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В силу статті 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропуску строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Пояснення позивача про те, що про порушення прав йому стало відомо лише у травні - червні 2008 року не є переконливими. За таких обставин суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних причин, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied