Рішення адміністративного суду від 2008-10-06 00:00:00+03

24.07.2008р. [PERSON] звернулася з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій відповідача по нарахуванню щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги [PERSON] як учаснику війни у розмірі значно меншому ніж передбачено діючим законодавством України такими, що не відповідають діючому законодавству, а також просила зобов’язати відповідача здійснити виплату недоотриманих коштів починаючи з 2004року по 2008рік у сумі 4643грн. Представник позивачки у судове засідання з’явився, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст.169ЦПК України справа була розглянута за його відсутності. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено, позивачка є учасником Великої вітчизняної війни і відповідно до положень ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної до 5 травня, разової допомоги у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Але відповідач протягом 2004-2008р.р. зазначену допомогу виплачував у значно меншому розмірі, так в 2004 році позивачці зазначена допомога не виплачувалася, в 2005р. та 2006 р. було виплачено по 50грн., в 2007 році – 55грн., в 2008 році – 65грн. Відповідач при визначенні розмірів допомоги керувався ЗУ «Про державний бюджет України», який приймається щорічно та має визначений термін дії. Однак рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №20-рП/2004 були визнані неконституційними окремі положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2004рік», рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рП/2007 неконституційними були визнані окремі положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007рік», а тому підстав для їх застосування судом при вирішенні даного позову немає. Судом враховано, що звернення позивачки лише у 2008 році викликане поважними причинами, так як на час виникнення частини спірних правовідносин не діяв КАС України, а тривалість загального строку позовної давності, передбаченої ЦПК України, значно більша. Також тривала і послідовна практика уряду та органів соціального захисту населення по нарахуванню та виплаті даного виду допомоги при наявності суперечливої та непослідовної судової практики з цих питань створювала впевненість відповідної категорії осіб, в т.ч. у позивачки, у відсутності перспектив і механізму захисту її порушеного права на отримання передбаченої законом державної матеріальної допомоги. Крім того, навіть у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини (яким би було встановлено розмір такої допомоги), суд не може відмовити в задоволенні позову з цих підстав, а відповідно до ч.7 ст.9 КАС України повинен застосувати закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Таким чином, сума недоплат по нарахуванню щорічної разової допомоги позивачці як учаснику війни (з урахуванням виплаченої їй суми) становить: за 2004р. – 150,00грн., 2005р. – 946,00грн., 2006р. – 1027,00грн., 2007р. – 1175грн., 2008р. – 1345грн., а всього позивачці не донараховано та не виплачено 4643грн.

Результат розгляду: granted