Рішення адміністративного суду від 2008-04-02 00:00:00+03

позивач-[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів-Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України Головного управління юстиції у Луганській області про стягнення заробітної плати та матеріальної допомоги в розмірі 7612 грн. 84 коп., згодом позивач в своєму клопотанні змінила суму позову з 7612 грн. 84 коп. на 7332 грн. 59 коп. Свої вимоги мотивує тим, що працюючи на посаді судді Попаснянського районного суду Луганської області в період з 1996 по 2001 рік їй недоплатили премії та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячного розміру заробітної плати. У зв'язку з чим було порушено права позивача, передбачені ст. 130 Конституції України, ст. 233 КЗпП України, ст. 44 Закону України «Про статус суддів», ст. 14 Закону України «Про судоустрій України». Позивач в судове засідання не з'явилась. До суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить стягнути на її користь суму в розмірі 7332 грн. 59 коп., а також розглядати справу за її відсутністю. Представник відповідача-Міністерства фінансів України в судове засідання не з”вився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача-Державного казначейства України в судове засідання не з”вився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача-Головного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з”явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд визнає причини неявки нез”явившихся в судове засідання представників відповідачів-неповажними і враховуючи, що в матеріалах справи наявні письмові заперечення, тому немає необхідності заслуховувати їхні особисті пояснення. Представник відповідача в особі Державної судової адміністрації України в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Додатково в своїх запереченнях зазначив, що Державна судова адміністрація України не може нести відповідальність за зобов'язаннями, які виникли до 1 січня 2003 року по виплаті заробітної плати, оскільки не є правонаступником Міністерства юстиції України. Державна судова адміністрація України діяла в межах своїх повноважень та на підставі діючого законодавства, яким були передбачені асигнування на утримання відповідних судів, не може бути відповідачем по даній справі, оскільки не порушувала прав позивача. Представник відповідача-Міністерства юстиції України, позов не визнала і просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що свої обов'язки воно виконувало належним чином, в розмірах відповідних асигнувань на утримання судів, а надання надбавки було правом, а не обов'язком керівника відповідного суду. Суд, вислухавши думку представників відповідачів Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач працює на посаді судді Попаснянського районного суду Луганської області, що підтверджується довідкою Головного управління юстиції у Луганській області (т.1 а.с. 5). До складу нарахованої та невиплаченої заробітної плати позивачу входить: премія, матеріальна допомога, відпускні. Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України «Про оплату праці» дані виплати входять в структуру заробітної плати. В позовних вимогах позивач вказувала на те, що в період з 1996 року по 2001 рік порушувалося її право на одержання заробітної плати, оскільки, як зазначала позивач, нарахування і виплата заробітної плати відбувалося без премій, встановлених нормативно-правовими актами, та не виплачувалася матеріальна допомога, внаслідок чого утворилась заборгованість. Відповідно до статті 130 Конституції України та статті 118 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року передбачено, що фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів забезпечує держава. Забезпечення функціонування судової влади передбачає окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону, законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів, гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів. Статтею 44 Закону України «Про статус суддів» встановлено, що заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Стаття 35 Бюджетного кодексу України визначає, що головні розпорядники бюджетних коштів, до 1 січня 2003 року Міністерство юстиції України, а після 1 січня -Державна судова адміністрація України, організують розроблення бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України. Міністерство фінансів України в свою чергу проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результату аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України. На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 Бюджетного кодексу України, Міністерство фінансів України готує проект Закону про Державний бюджет України. Таким чином, Міністерство юстиції України повинно було подати до Міністерства фінансів України бюджетний запит, тобто розрахунки необхідних витрат судової влади, визначених відповідно до Закону України «Про статус суддів», для закладення їх до проекту Державного бюджету. Конституційний суд України в рішенні від 20 березня 2002 року у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України «Про державний бюджет України на 2001 рік» та Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2,3,4,5,8,9 частини першої статті 58 Закону України «Про державний бюджет на 2001 рік і підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій» вказав на те, що видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією України і положення частини першої статті 129, частини першої статті 130 Конституції України у взаємозв'язку із положенням статей 11, 44 Закону України «Про статус суддів» створюють механізм захищеності судової влади, який Верховна Рада України повинна враховувати, приймаючи Державний бюджет України на відповідний рік. Тому, норми про матеріальне та побутове забезпечення суддів, їх соціального захисту, встановлені відповідно статтями 44 Закону України «Про статус суддів» не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Таким чином, позивачу нарахована, але через недофінансування не виплачена заробітна плата в частині виплати премій, матеріальної допомоги, відпускних за період з 1996-2001 роки в розмірі меншому, ніж той, на який вона має право за законом, її право порушено та підлягає захисту. За таких обставин, вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а тому, підлягають задоволенню. Кошти для виплати позивачу заборгованості по заробітній платі повинно було виділити Міністерство фінансів України, яке відповідно до ст.35 Бюджетного кодексу України готує проект Закону про державний бюджет України, а Державне казначейство України повинно було перерахувати ці кошти для їх безпосередньої виплати. Отже, заборгованість по заробітній платі слід стягнути з Міністерства фінансів України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Головного управління Державного казначейства України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted