Рішення адміністративного суду від 2008-05-22 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що він являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язане з Чорнобильською катастрофою і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу за 2005 рік у значно нижчому розмірі, а тому він просить стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2005 рік в розмірі 1540 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Відповідач не направив до суду свого представника, надано суду заяву де відповідач просить розглядати справу без їх представника, а також, суду направлено письмово викладені заперечення відповідача на даний позов. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язане Чорнобильською катастрофою, що стверджується копією посвідчення (категорія 1) [NUMBER], довідкою МСЕК. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивачу передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі за 2005 р. була виплачена допомога на оздоровлення 29.11.2005 р. в розмірі 120 грн. Наведене ствердив позивач, а також дане стверджується довідкою соцзахисту, витребуваною у відповідача. Розмір виплаченої допомоги на оздоровлення починаючи з 2005 року був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати та приєднує до позову розрахунок даної виплати. В своїх запереченнях відповідач посилається на те, що згідно ст.62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” роз»яснення застосування даного Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов”язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб”єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, в зв”язку з чим позивачу було проведено виплату одноразової допомоги на оздоровлення в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями. Однак, з даними запереченнями відповідача суд не погодився. Оскільки, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, суд вважає, що при вирішенні спору щодо стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2005 р. необхідно застосовувати саме положення ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення Закону України “Про державний бюджет на 2005 рік” для встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не зазначені постанови КМ України. Поряд з вищевикладеним, суд враховує клопотання відповідача про застосування положення про строк звернення до адміністративного суду. Так, відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Інших строків для звернення до адміністративного суду по даній категорії справ ні КАС, ні іншими законами не встановлено. Згідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску вказаного строку звернення до суду поважними. Позивач отримав одноразову допомогу на оздоровлення за 2005 р. 29.11.2005 року, а звернувся до суду з даним позовом 28.11.2007 р. Посилання позивача на те, що він раніше не знав про своє право на отримання грошової допомоги на оздоровлення в більшому розмірі не є підставою для поновлення строку звернення до суду. Таким чином, з врахуванням всього наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied