Рішення адміністративного суду від 2008-05-19 00:00:00+03

до суду звернувся Лівобережний міжрайонний центр зайнятості -робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття з позовною заявою про стягнення з [PERSON]грошової допомоги по безробіттю, виплаченої одноразово для організації безробітним підприємницької діяльності в сумі 7184,29 грн., мотивуючи позовні вимоги наступним. Відповідно до п.7 ст.22 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”та “Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової виплати для організації безробітним підприємницької діяльності”, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.12.2000 року №307, в 2006 році відповідачу, який перебував на обліку як безробітний у Лівобережному міжрайонному центрі зайнятості виплачено допомогу по безробіттю одноразово у сумі -7184,29 грн. (платіжне доручення від 30.10.2006 року №11221). Допомога виплачувалась для організації підприємницької діяльності, відповідно до поданого бізнес плану. Відповідач не проводив підприємницьку діяльність протягом 6 календарних місяців з дня отримання допомоги (перебував на загальній системі оподаткування та не звітував). За таких обставин виникли підстави для повернення коштів відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2006 року №511 “Про затвердження Порядку повернення у 2006 році коштів, виплачених як допомога по безробіттю одноразово для організації безробітними підприємницької діяльності” та з 01.01.2008 року відповідно до ч.3 ст.36 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”із змінами і доповненнями внесеними Законом України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, на рахунок центру зайнятості. Протоколом комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю від 26.11.2007 року №12 зафіксовано факт відсутності відповідача. Наказом директора центру зайнятості від 29.11.2007 року №526 зобов'язано громадянина [PERSON] повернути отримані кошти протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання копії наказу. Наказ надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Станом на 28.02.2008 року, кошти в сумі 7184,29 грн. на рахунок центру зайнятості не надійшли. Враховуючи дані обставини позивач просить стягнути з відповідача 7184,29 грн. допомоги по безробіттю, виплаченої одноразово для організації безробітним підприємницької діяльності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, в повному обсязі та просив його задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги, обставинами, що викладені в позовній заяві та доказами наявними в матеріалах справи. Відповідач судовому засіданні позов визнав, про що подав письмову заяву суду. Відповідно до ч.4 ст. 112 КАС України суд не приймає визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії відповідача суперечать закону чи порушують чиї -небудь права, свободи або інтереси. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] може бути прийнято судом, оскільки поясненя відповідача не суперечать обставинам справи та закону не порушують чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, а позов Лівобережного міжрайонного центру зайнятості м. Вінниці підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття”, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Пункт 7 ст. 22, Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”передбачає, що допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв'язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи, ст. 23 вищевказаного Закону України встановлює розмір одноразової допомоги по безробіттю. Відповідачу, платіжним дорученням від30.10.2006 року №11221 виплачено одноразову допомогу по безробіттю для організації підприємницької діяльності в сумі -7184,29 грн. Частина 3 п.3 ст.36 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”передбачає, що у випадку коли застрахована особа не здійснювала підприємницьку діяльність протягом шести календарних місяців з дня отримання допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності (за винятком обставин, що унеможливлюють провадження підприємницької діяльності), виплачена сума коштів вважається використаною нею не за призначенням та підлягає поверненню в порядку, установленому спеціально уповноваженими центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики за погодженням з правлінням Фонду. Позивачем на виконання даної норми Закону, 29.11.2007 року прийнято наказ №526 яким зобов'язано громадянина [PERSON]повернути отримані кошти протягом 10-ти робочих днів після отримання копії наказу центру зайнятості через установу банку на рахунок центру зайнятості. Проте, в супереч вимогам наказу та нормам чинного законодавства станом на 28.02.2008 року кошти повернуті не були. Статтею 39 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”передбачено, що спори які виникають із правовідносин за вищевказаним Законом, вирішуються в судовому порядку. Одночасно в попередньому судовому засіданні 19.05.2008 року відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до положень ч.1 ст.112 КАС України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи. З урахування встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted