Рішення адміністративного суду від 2008-07-30 00:00:00+03

Позивач в порядку адміністративного судочинства ставить питання, з урахуванням уточненних в судовому засіданні позовних вимог, питання щодо визнання нечинним наказу відповідача за № 180 о/с від 23 червня 2006 року та про зобов”язання внесення зміни в частині стосовно підстави його звільнення зі ст. 65 п.”а” на ст.65 п.”б” Положення „Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР”, посилаючись на те, що проходив службу у відповідача на факультеті №6 кримінальної міліції в період часу з 2000р. по 2006 р. Протягом півроку, що передували звільненню, знаходився на лікарняному та у березні 2006р. пройшов у госпіталі УМВС України в Харківській області військово-лікувальну комісію Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до висновку якої за № 70 від 03.04.2006р. він визнаний не пригодним до проходження військової служби у мирний час, обмежено придатним у військовий час, всупереч чому та не зважаючи на рапорти, подані ним в березні і червні 2006р. з проханням про звільнення зі служби за станом здоров”я, звільнений за віком, чим погіршуєся його положення щодо пенсійного забезпечення та одержання інших пільг, що в судовому засіданні підтримав в повному обсязі представник позивача за дорученням [PERSON]. Представник відповідача за дорученням Чепурна Н.В. проти позову заперечує з мотиву законності наказу про звільнення позивача зі служби з підстав досягнення ним віку - 40 років, відповідно до ст. 65 п.”а” ” Положення „Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР”, оскільки підстави звільнення його за ст. 65 „б” вказаного Положення відсутні були, так як, відповідно до медичного висновку він визнаний частково придатним до військової служби у військовий час, що на їх думку, виключає можливість звільнення його з вказаної підстави. 3-я особа належним чином повідомлена в судове засідання не прибула та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, що на думку суду можливо відповідно до ст. 128 КАСУ на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд приходить висновку про задоволення позову зі слідуючих підстав. Встановлено, що [PERSON] проходив службу у Харківському національному університеті внутрішніх справ на факультеті № 6 кримінальної міліції в період часу з 01.01.2002 р. по 23.06.2006 р. Згідно з наказом ректора ХНУВС за № 180 о/с від 23 червня 2006 року він звільнений зі служби за ст. 65 п.”а” Положення „Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР” (за віком). Даний наказ про звільнення виспорюється позивачем з підстав його незаконності з викладених вище мотивів, які, на думку суду, є обгрунтованими і підтвержуються доказами у справі. Так, відповідно до висновку військово-лікувальної комісії Міністерства внутрішніх справ України за № 70 від 03.04.2006р. [PERSON] визнаний не пригодний до проходження військової служби у мирний час та обмежено придатний у військовий час та проведеної після цього атестації позивача за період з травня 2005 року по червень 2006 року, за результатами якої ( рішення атестаційної комісії ХНУВС протокол № 5 від 23.06.2006 р.) він відповідає займаній посаді, але підлягає звільненню за станом здоров”я. Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до Положення „Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР”, затверженої Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.1991 року, а саме, ст. 65 „б”, передбачено, що особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із знаттям з військового обліку): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії. Тобто, в данному випадку мала місце підстава для звільнення позивача зі служби за п.”б” ст. 65 вказаного Положення, що дає суду можливість вважати наказ відповідача в цій частині незаконним, як такий, що не грунтується на вимогах чинного законодавства та тягне порушення прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правовх відносин, оскільки погіршує його положення щодо пенсійного забезпечення та набуття інших пільг, передбачених діючим законодавством для окремих категорій осіб та є підставою, відповідно до вимог ст. 2 КАСУ для судового захисту прав та інтересів позивача через визнання рішення суб”єкта владних повноважень нечинним та зобов”язання його вчинити певні дії щодо поновлення порушенного права позивача. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України. Згідно вимог ст. 22 Конституції України, в якій закріплено слідуючий принцип, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, доводи відповідача щодо звільнення позивача зі служби за віком, при наявності факту визнання його обмежено придатним до військової служби у військовий час, в зв”язку з чим було неможливим його звільнення з підстав хвороби, безпідставні та є наслідком невірного трактування вимог діючого законодавства, що, на думку суду, не відповідає Конституції України, оскільки це призводить до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадянина, закріплених нею. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить вимогам Основного Закону України.

Результат розгляду: granted