Рішення адміністративного суду від 2008-05-15 00:00:00+03

Позивач [PERSON]звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є віруючою Української Православної Церкви і за своїми релігійними переконаннями має намір відмовитися від ідентифікаційного номера, з приводу чого вона звернулася до відповідачів з проханням звільнити її від ідентифікаційного номера та зробити відповідну відмітку у її паспорті, але їй було відмовлено на тій підставі, що існує інший порядок внесення відмітки до паспорта. Зазначаючи, що відмовою відповідачів порушені її права, просила суд визнати бездіяльність посадових осіб Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції та Державної податкової адміністрації України протиправною, зобов'язати Державну податкову адміністрацію України ліквідувати присвоєний їй ідентифікаційний номер та зобов'язати Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію зробити в її паспорті відмітку про наявність у неї права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. В судовому засіданні позивач та її представник за усною заявою підтримали позов в повному обсязі. Відповідач Державна податкова адміністрація України в судове засідання свого представника не направила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції, згідно доручення в справі, позов не визнав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника Білоцерківської об'єднаної податкової інспекції, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов знайшов своє обґрунтування і підлягає до задоволення. Так, згідно п. 2 ст. 5 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» від 24.12.1994 року до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. Як встановлено в судовому засіданні позивач є прихожаном Преображенського Кафедрального Собору м. Біла Церква Білоцерківської єпархії Української Православної Церкви і через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номеру. Наведене стверджується поясненнями позивача, представника позивача, довідками Білоцерківської єпархії від 30.11.2007 р.за № 33. Відповідно до повідомлення Білоцерківської ОДПІ позивачу присвоєно ідентифікаційний номер - [NUMBER]. Дата занесення до Державного реєстру фізичних осіб - 27.04.1998 рік. 22.11.2007 року позивач офіційно повідомила Державну податкову адміністрацію України та Білоцерківську ОДПІ про відмову від ідентифікаційного номеру. Наведене підтверджується поясненнями сторін, копією заяви позивача від 22.11.2007 року, відповіддю ДПА України від 26.12.2007 року тавідповіддю Білоцерківської ОДПІ від 18.12.2007 року. З даною відмовою відповідачів суд не може погодитися з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст.9 КАС Укпраїни суд при вирішені справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосібщо передбачені Конституцією та Законами України. Таким чином, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу над урядовими та іншими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення Закону України «№Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів». А саме, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів (далі - Державний реєстр) - це автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які зобов'язані сплачувати податки, збори, інші обов'язкові платежі до бюджетів та внески до державних цільових фондів у порядку і на умовах, що визначаються законодавчими актами України. Для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Отже суд вважає, що обрання альтернативної форми обліку платником податку - це право, надане громадянину Законом. Посилання представника відповідача на існування іншого механізму внесення відміток в паспорт громадян та звільнення їх від ідентифікаційного номеру не може бути перешкодою до реалізації прав платниками податків, закріплених в Законі, та підставою для невиконання його вимог посадовими особами ДПА України та Білоцерківської ОДПІ. Крім того, будь-яких застережень щодо застосування норм цього Закону по відношенню до осіб яким цей номер був присвоєний раніше, Закон не містить. Також, п.6 Положення «Про паспорт громадянина України» передбачає можливість внесення записів до паспорта, передбачених цим Положенням або законодавчими актами України. Як вбачається з вказаного Порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затвердженого спільним наказм ДПА України, МВС України від 19.10.2004 року за 3 602\1226, зареєстрованого в Мінюсті України 20.10.2004 року за № 1345\9944, ним визначено тільки процедуру внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, але не визначено процедуру звільнення фізичної особи від одержаного раніше ідентифікаційноо номера, процедуру вилучення ідентифікаційного номера з Державного реєстру фізичних осіб і процедуру повідомлення про це фізичної особи, яка звернулася з відповідною заявою до органів податкової служби. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що відмова відповідачів у задоволенні заяви позивача із посиланням на інший механізм внесення відміток в паспорти громадян є неправомірною. На підставі ст. 4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted