Рішення адміністративного суду від 2008-04-01 00:00:00+03

Подано позов до Управління праці та соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником бойових дій, про що свідчить видане йому посвідчення. Згідно ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”він має право на отримання щорічних до 5 травня відповідного року разових грошових допомог. Незважаючи на це, та без урахування розмірів мінімальних пенсій, які встановлювались на 2005, 2006 та 2007 роки, відповідач з посиланням на Закони України “Про державний бюджет України”на відповідні роки, зазначені допомоги позивачу за 2005, 2006 та 2007 роки виплачував в різних розмірах за кожен рік. Законом України від 23.12.2004 р. № 2291-ІV “Про внесення змін до Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”та Законом України від 25.03.2005 р. №2505-ІV “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”мінімальна пенсія за віком у 2005 році встановлена у розмірі 332 грн. Відповідно до Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV “Про Державний бюджет України на 2006 рік”у 2006 році мінімальна пенсія за віком склала: з 01.01.2006 року -по 31.03.2006 року -350 грн., 01.04.2006 року по 30.09.2006 року - 359 грн. та з 01.10.2006 року по 31.12.2006 року -366 грн., 2007 року - 405 грн. Таким чином, позивач вважає, що йому недоплачена сума щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за період з 2005-2007 р.р. на загальну суму 4700 грн. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену частину разової грошової допомоги за 2005, 2006, 2007 роки. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заперечення на позовну заяву, в яких просив суд розглядати справу у відсутності представника відповідача. Відповідно до заперечень, відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки щорічні разові грошові допомоги були виплачені позивачу відповідно до чинного законодавства у визначеному розмірі. Розміри грошової допомоги окремим категоріям пільговиків визначаються Законами України “Про державний бюджет України”відповідних років. Також вказано, що ст. 77 ЗУ “Про Державний бюджет України на 2006 рік”та ст. 71 ЗУ “Про Державний бюджет на 2007 рік”дія ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”зупинена. Крім того, зазначено, що позивачем пропущено строк встановлений ст. 99 КАС України, а тому просив суд відмовити в задоволенні позову на цій підставі, у відповідності до ст. 100 КАС України. У відповідності до ч. 3 ст. 122 КАС України, враховуючи клопотання осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи у їх відсутності, суд ухвалив проводити розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 зазначеного Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000р. №1498 затверджено Типові положення про головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації і про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідно до якого головні управління праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій здійснюють керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Управління праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації є структурним підрозділом районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, що утворюється головою цієї адміністрації, підзвітним і підконтрольним голові держадміністрації та відповідно головному управлінню праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської держадміністрації, управлінню праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації. Позивач є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення [NUMBER] видане Калиінвським РВК. Управління праці та соціального захисту населення Калинівської райдержадміністрації. Відповідно до ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”позивач має право на отримання щорічних до 5 травня відповідного року разових грошових допомог. Згідно ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків. Згідно наданої відповідачем (Управлінням праці та соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації) довідки, щорічна разова грошова допомога позивачу виплачувалась в 2005, 2006 та 2007 роках виплачувалась в різних розмірах за кожен рік. На протязі 1995-2006 років в Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, неодноразово вносилися зміни, неодноразово призупинялась Законами України “Про Державний бюджет України” на 2005-2006 роки. У зв'язку із зупиненням дії цих статей, Законами України “Про Державний бюджет України”встановлювались певні розміри щорічної разової допомоги на відповідні роки. Тобто, у 2005-2006 роках, Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”взагалі не передбачалась виплата щорічної грошової допомоги, оскільки дії статей на підставі внесення до Закону змін, відповідними Законами України „Про державний бюджет України” були зупинені. Отже, виплата щорічної грошової допомоги, як і її розмір, який підлягав виплаті позивачу, було встановлено не Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а Законами України “Про державний бюджет України”на 2005-2006 роки. Отримання позивачем щорічної разової допомоги у розмірах, встановлених Законами України “Про державний бюджет України”, підтверджується наданими відповідачем доказами та не заперечується позивачем. Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Згідно п.п. 3, 4 ст.22 Бюджетного кодексу України управління праці та соціального захисту населення, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України чи рішення про місцевий бюджет. Статтею 23 Бюджетного кодексу передбачено, що управління праці та соціального захисту населення може здійснювати з бюджету будь-які бюджетні зобов'язання та платежі лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом про Державний бюджет чи рішення про місцевий бюджет. Відповідачем у 2005 та 2006 роках щорічна разова грошова допомога була виплачена позивачу в повному обсязі у межах сум, встановлених Законами України “Про державний бюджет України”на відповідні роки. Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення недоплачених сум щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій за 2005, 2006 р.р., суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності зазначеного Кодексу позивач мав би звертатися до суду за правилами Глави 31-А ЦПК України (1963р.), статтею 248-5 якого передбачено двомісячний строк звернення до суду, з моменту встановлення порушеного права. Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, позивач повинен був звернутися до суду на протязі року - до 5 травня наступного року. У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Таким чином, з урахуванням того, що відповідач наполягає на застосуванні ст.100 КАС України, з підстав наведених в ст. 99 КАС України, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача за період з 2004-2006 р.р. Також, суд, вважає, що відповідач, здійснюючи виплату щорічної разової грошової допомоги у відповідності до розмірів, встановлених Законами України “Про Державний бюджет України”, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений, діючими на час здійснення виплат Законами України. Положення ст. 12. Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щодо виплати разової щорічної грошової допомоги не діяли протягом 2005-2006 років, у зв'язку із змінами, внесеними у зазначений закон, Законами України “Про державний бюджет”на 2004-2006 роки, тому суд дійшов до висновку про правильне застосування норм матеріального права, а саме ст. 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, яка не підлягала застосуванню, у зв'язку із зупиненням її дії. З урахуванням наведеного, суд, вважає, що рішенням, дією чи бездіяльність відповідача будь-яких прав, свобод та інтересів позивача не порушено. Відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими законами України. Щодо стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, в цій частині суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007р. положення ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2007 рік”щодо виплат щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту”визнано неконституційною, тому виплати за 2007 р. слід проводити у відповідності до Закону України “Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту”у повному обсязі. Дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання в подальшому, а саме: визнати протиправним дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2007 рік, відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, з 09.07.2007 року; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Калинівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щорічну разову грошову допомогу за 2007 рік відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial