Рішення адміністративного суду від 2008-02-18 00:00:00+02

Позивач просить стягнути грошову компенсацію замість не виданого продовольчого пайка, з урахуванням коефіціента інфляції за несвоєчасну виплату у розмірі 21573-60 грн., мотивуючи, що з 10.03.2000 року та до звільнення з військової служби 09.07.2005 року відповідач не видавав йому забезпечення продовольчим пайком та не виплачував грошову компенсацію замість продовольчого пайка, чим порушив його законні права. В судовомау засіданні позивач підтримав позов. Відповідач у судове засідання належно уповноваженого представника не направив, причин неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи не звертався, про розгляд справи сповіщений належно. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: в судовому засіданні встановлено, що позивач у вказаний період проходив військову службу у ЗС України: по 26.05.2004 року у в/ч А-1091, з 26.05.2004 року по 09.07.2005 року у в/ч А-2357 та у період до 11.03.2000 року забезпечувався продовольчим пайком відповідно до Закону України від 20.12.91 № 2012 „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за нормою № 7 „Пайок видачі на руки генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 „Про норми забезпечення продовольством пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового складу Міністерства внутрішніх справ". Згідно з вимогами статті 2 Закону України від 17.02.2000 року № 1459-III „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" з 11 березня 2000 року призупинено дію частини другої статті 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що призвело до втрати військовослужбовцями права отримувати продукти харчування або компенсацію замість них. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 „Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" постанова Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 втратила чинність, а будь-яка норма цією постановою не передбачена. В зв'язку зі змінами до статті 9 Закону України „Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", які вступили в дію з 01.01.07, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. На день розгляду справи у суді механізм забезпечення військовослужбовців продуктами харчування, або компенсації замість них Кабінетом Міністрів України не відпрацьований. За вказаних обставин дії відповідача з ненадання продовольчого пайка та компенсації його вартості грунтуються на законі та не можуть бути визнані неправомірними, а у позивача не виникло права на отримання пайка та компенсації, в зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити. Враховуючи, що позивач, відповідно до п.18 ст.4 Декрету КМ „Про Державне мито” звільнений від сплати судового збору, судові витрати віднести за рахунок держави.

Результат розгляду: denied