Рішення адміністративного суду від 2008-03-06 00:00:00+02

14.10.2007 позивачка звернулася до відповідача з заявою, в якій зазначила, що відповідно до рішення МСЕК м. Києва від 05.03.2007 їй встановлена ІІ група інвалідності з повною втратою працездатності до 01.03.09, у зв'язку з чим просила надати відстрочку від призову на військову службу її синові -[PERSON] 1988 р.н. на строк встановлення їй інвалідності до 01.03.2009. 02.11.2007 відповідачем була надана відповідь (№ 2/1873), в якій зазначено, що дія п.2-1 ст.17 Закону України «Про військовий обов'язок та військову службу»на сина позивачки не поширюється, оскільки позивачка має інших працездатних членів сім'ї, які відповідно до чинного законодавства України зобов'язані її утримувати. При цьому відповідач просив позивачку сповістити її сина -[PERSON] про необхідність прибуття до військового комісаріату для проходження контрольно-медичного огляду на міському збірному пункті. Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачка звертається в інтересах свого повнолітнього сина (1988 р.н. -19 років на момент звернення до суду з позовом). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 56 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, а також третя особа в адміністративній справі можуть брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 48 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону. Відповідно до ч.1 та ч.4 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю чи усною заявою довірителя із занесенням її до журналу судового засідання. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи. Довіреність фізичної особи на ведення справи в адміністративному суді посвідчується нотаріально або посадовою особою підприємства, установи, організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні, чи за рішенням суду або за місцем його проживання (перебування). Таким для звернення до суду з позовом в інтересах свого сина, позивачка мала право лише за наявності належним чином оформленої довіреності або за усною заявою в судовому засіданні сина позивачки, про що робиться відповідна відмітка в журналі судового засідання. Судом встановлено, що позивачка не мала належним чином підтверджених повноважень на звернення до суду в інтересах свого повнолітнього сина. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до преамбули Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни. Отже, суб'єктами, відносини яких підлягають врегулюванню даним нормативно-правовим актом є держава, з одного боку, та громадяни України у зв'язку з виконання ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни. Позивачка не належить до категорії осіб, які є військовозобов'язаними. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 17 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров'я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності. Відстрочка від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами за їх бажанням надається призовникам, які мають: непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням чи на утриманні яких перебував призовник, або осіб, над якими призовник здійснює опіку чи піклування, якщо вони не мають інших працездатних осіб - громадян України, зобов'язаних відповідно до законодавства їх утримувати. Непрацездатність зазначених осіб визначається в порядку, встановленому законодавством; неповнолітніх рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер або непрацездатних рідних (повнорідних чи неповнорідних) братів і сестер незалежно від їх віку, якщо вони не мають інших працездатних осіб, крім призовника, зобов'язаних відповідно до законодавства їх утримувати; одинокого батька або одиноку матір, у яких на утриманні перебувають двоє чи більше неповнолітніх дітей, до досягнення старшим із них повноліття; дитину віком до трьох років або старшу трьох років, яка виховується без матері у зв'язку з її смертю або за рішенням суду; двох і більше дітей; дитину-інваліда; дружину-інваліда; вагітну дружину. Виходячи зі змісту вищезазначених положень закону, волевиявлення на відстрочення від призову на строкову військову службу має виходити саме від призовника, а не від його батьків чи будь-яких інших зацікавлених осіб. Судом встановлено, що син позивачки не звертався з заявою про надання йому відстрочки від призову на строкову військову службу. Відповідь відповідача, надана на заяву позивачки є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не має ознак протиправності. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивачка не довела під час розгляду справи в чому саме полягало порушення відповідачем її прав та законних інтересів та не обґрунтувала наявності підстав для звернення до адміністративного суду. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є безпідставними. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied