Рішення адміністративного суду від 2008-05-27 00:00:00+03

Позивач [PERSON]. звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради Полтавської області, Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства Фінансів України, третя особа Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах про визнання неправомірними дій та виплату допомоги на оздоровлення до 05 травня. Свій позов мотивував тим, що він являється учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід війни 3 групи. Відповідно до ст..48 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року №796-ХІІ зі змінами і доповненнями, він має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, а до 2006 року - в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Виплати йому проводились, але не в тих розмірах, що передбачено ст..48 вищевказаного Закону. Реально йому була виплачена сума щорічних допомог в таких розмірах: Із 1999 до 2005 року (включно) по 26, 70 гривень; за 2006 рік - 100, 00 гривень, за 2007 рік - 90, 00 гривень. Всього було виплачено 376 грн. 90 коп. Відповідно до рівня мінімальних заробітних плат, що існували на дати виплати згадуваних вище періодів, щорічна допомога повинна була становити: 1999 рік = 70, 00 х 4 = 280, 00 гривень; 2000 рік = 74, 00 х 4 = 296, 00 гривень; 2001 рік = 118, 00 х 4 = 472, 00 гривень; 2002 рік = 140, 00 х 4 = 560, 00 гривень; 2003 рік = 185, 00 х 4 = 740, 00 гривень; 2004 рік = 205, 00 х 4 = 820, 00 гривень; 2005 рік = 262, 00 х 4 = 1048, 00 гривень; 2006 рік = 350, 00 х 5 = 1750, 00 гривень; 2007 рік = 400, 00 х 5 = 2000, 00 гривень. Всього: 7966, 00 гривень. За період з 2000 по 2007 рік йому не доплатили: 7966 - 376,90 = 7589, 10 гривень. Відповідно до ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” до 5 травня у 2007 році йому повинні були виплатити 7 мінімальних пенсій за віком, тобто 380, 00 гривень х 7 = 2660 гривень, а виплатили йому 300 гривень, тобто недонарахована у цьому випадку є сума (2660 - 300) = 2360, 00 гривень. Всього не донарахованою та недовиплаченою йому є сума (7589, 10 + 2360, 00) в 9949 грн. 10 коп. Із приводу вищевказаних не донарахувань та недоплат він звертався до відповідачів, але отримав відмову. Про не донараховані суми він дізнався у грудні 2008 року, після ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України №6 від 09.08.2007 року. Позивач [PERSON]. прохає суд визнати неправомірними дії Міністерства праці та соціальної політики України та Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо відмови йому - [PERSON]. у проведенні перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та щорічної грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 3 групи за 1999-2007 роки включно. Зобов'язати Міністерство Фінансів України шляхом списання коштів з відповідних рахунків Державного казначейства України, виділити та перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Центру по нарахуванню та здійсненню виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації для виплат йому - [PERSON]. недосплачену грошову допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни 3 групи в сумі 9949, 1 гривня за 1999-2007 роки включно. Зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації виплатити йому - [PERSON]. одержану на його ім'я недосплачену грошову допомогу на оздоровлення як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та щорічну грошову допомогу до 5 травня інваліда війни 3 групи в сумі 9949,1 гривня за 1999-2007 роки включно. В судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити. Представники Міністерства фінансів України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Державного казначейства України, Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради Полтавської області, Управління Пенсійного фонду України в м.Лубнах в судове засідання не з'явилися, надіслали свої письмові заперечення та заяви, в яких позов не визнають, просять розгляд справи провести за їх відсутності. Представник Міністерства праці та соціальної політики України в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час, місце розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи маються відповідне поштове повідомлення (а.с.48). Відповідно до ст. 128 п.4 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідачів, на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для прийняття рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав . Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод забороняється. Згідно ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” встановлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, а при встановленні 3 групи інвалідності в розмірі 4 мінімальних зарплат. Судом встановлено, що [PERSON]. є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи з липня 2006 року, що підтверджується відповідно посвідченням серії [NUMBER], видане Полтавською обласною державною адміністрацією та посвідченням серії [NUMBER], видане Лубенським міським управлінням праці та соціального захисту населення (а.с.5). З січня 1993 року і по липень 2006 року [PERSON]. являвся учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], видане Полтавською обласною державною адміністрацією (а.с.48) На протязі 1999-2007 років позивач отримував щорічну допомогу на підставі Постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” . Із 1999 року по 2005 рік (включно) по 26 грн. 70 коп, за 2006 рік - 100 грн., 2007 рік -90 грн. Всього позивач [PERSON]. отримав за зазначений період 376 грн. 90 коп. Про недонараховані суми Позивач дізнався на початку 2008 року, після ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України №6 від 09.08.2007 року, тому він звернувся до Відповідачів про проведення перерахунку та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, але отримав відмови (а.с.6-11). Суд визнає пропущення Позивачем позовної давності з поважних причин , враховуючи юридичну необізнаність останнього. Суд вважає, що оскільки компенсаційні виплати особам регулюються Законом України, який має вищу юридичну силу над підзаконними актами, зменшення цих компенсаційних виплат заборонено Конституцією України, позивач має право на отримання заявлених ним в позові сум. При розрахунку недоплаченої позивачу щорічної допомоги на оздоровлення суд вважає, що необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати на початок 1999-2007 років, що існували на час виплати компенсації, а не з розміру встановленого на час звернення позивача до суду, і визначає розмір щорічної допомоги на оздоровлення в 1999 році : 70 грн.х 4 = 280 грн. ; 2000 рік : 74, 00 х 4 = 296, 00 гривень; 2001 рік : 118, 00 х 4 = 472, 00 гривень; 2002 рік : 140, 00 х 4 = 560, 00 гривень; 2003 рік : 185, 00 х 4 = 740, 00 гривень; 2004 рік : 205, 00 х 4 = 820, 00 гривень; 2005 рік : 262, 00 х 4 = 1048, 00 гривень; 2006 рік : 350, 00 х 5 = 1750, 00 гривень; 2007 рік : 400, 00 х 5 = 2000, 00 гривень, а всього [PERSON]. було не донараховано та не виплачено 7966 грн. - 376 грн. 90 коп. = 7589 грн. 10 коп., які повинні бути виплачені позивачеві. Крім цього, відповідно до ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до 05 травня інвалідам війни 3 групи виплачується щорічна разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 28 ЗУ "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", зі змінами, які вступили в силу з 01.01.2005 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого Лубенським міським управлінням праці та соціального захисту населення 28.07.2006 року (а.с.5), позивач [PERSON]. є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни . У 2007 році Позивач отримав 300 грн. щорічної грошової допомоги до Дня Перемоги в розмірах, встановлених державою в порушення Конституції, діючих законів України. У відповідності до вимог закону позивач повинен був отримати у 2007 році : 380 грн.х 7 = 2660 грн.Недоплачена разова грошова допомога, як інваліду війни 3 групи складає 2660 грн.-300 грн. = 2360 грн. За обставин, коли звуження існуючих прав і свобод заборонено Конституцією, дії держави щодо виплати щорічної допомоги в менших розмірах, від тих які були раніш встановлені законом, призупинення таких виплат, є незаконними, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Доводи відповідачів про те, що виплату таких вищезазначених компенсаційних виплат слід провадити в межах бюджетних асигнувань, суд не може прийняти до уваги, оскільки обмеження соціальних виплат учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС протирічить вимогам Конституції та Законів України. Приймаючи до уваги, що головним розпорядником коштів на компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС до 2004 року було Міністерство з питань надзвичайних ситуацій України, а з 2004 року є Міністерство праці і соціальної політики України, які не мають особистих коштів для задоволення вимог позивача, дані кошти слід запозичити з Державного бюджету України, суд вважає за необхідним покласти обов'язок по виділенню коштів на Міністерство фінансів України з послідуючим перерахуванням їх розпорядникам цих коштів, зобов'язавши Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації виплатити їх позивачу. З урахуванням вищевикладеного, перебуваючи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає, що його позов слід задовольнити повністю, віднісши судові витрати за рахунок держави.

Результат розгляду: granted