Рішення адміністративного суду від 2009-12-01 00:00:00+02

Приватний підприємець [PERSON] звернувся із адміністративним позовом до Начальника Територіального управління Головавтотрансінспекції Запорізької області Чабаненко Тараса Вікторовича, в якому позивач просить суд скасувати постанову про стягнення з ПП [PERSON] фінансових санкцій № 037184 від 03.10.2007 р. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на час здійснення перевірки автомобіля [NUMBER], водій [PERSON], здійснював поїздку в особистих справах, а тому зазначені в акті документи: такі як договір на перевезення пасажирів, ліцензійна картка, документ, що підтверджує сплату транспортних послуг та ін. йому були не потрібні. Вказує, що вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт» розповсюджуються лише на суб'єктів господарювання - перевізників, а оскільки [PERSON] не є перевізником та суб'єктом господарювання та використовував вказаний автомобіль за дорученням, тому не повинен був мати передбачені ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» документи. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить суд скасувати постанову про стягнення з ПП [PERSON] фінансової санкції № 037184 від 03.10.2007 р. Відповідач позовні вимоги не визнає. В письмових запереченнях від 01.12.2009 р. посилається на те, що 03.10.2007 р. начальником Територіального управління Головавтотрансінспекції у Запорізькій області Чабаненко Т.В. винесена постанова про застосування фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. за порушення позивачем ЗУ «Про автомобільний транспорт». Зазначає, що постанова № 037184 від 03.10.2007 р. була винесена на законних підставах, порушення, які були допущені ФОП [PERSON] були зафіксовані актом № 031063, тому підстав для її скасування відповідач не вбачає. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи в обґрунтування заперечень. Наполягає на застосуванні положень ст. ст. 99,100 КАС України та просить суд відмовити у позові у зв'язку із пропуском позивачем строку за зверненням до суду. Вислухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування їх службових та посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім тих рішень щодо яких встановлений інший порядок оскарження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Регулювання відносин між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень здійснюється у відповідності до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344 від 05.04.2001 р. (далі за текстом - Закон № 2344). У відповідності до ст. 5 зазначеного Закону основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг. Урядовим органом державного управління у галузі автомобільного транспорту, що діє у складі Міністерства транспорту та зв'язку України, є Головна державна інспекція на автомобільному транспорті. У відповідності до Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті Територіальне управління Головавтотрансінспеції в Запорізькій області є структурним підрозділом Головавтотраснінспекції і в межах своїх повноважень здійснює проведення в області державної політики в галузі автомобільного транспорту. Головавтотрансінспекція та її територіальні органи здійснюють проведення державної політики і державний контроль в цій галузі правовідносин згідно із Законом № 2344 та Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету міністрів України № 1567 від 08.11.2006 р. (далі за текстом - Порядок). Згідно із статтею 6 Закону № 2344 державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. 09.08.2007р. на підставі завдання № 019916 від 07.08.2007 р. заступником начальника Кобець А.Ф., державним інспектором Білоущенко Т.М. здійснювалися заходи з проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний трансопрт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Пунктом 15 Порядку встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344 документів, на підставі яких здійснюється перевезення автомобільним транспортом, а також наявність у документах водія відмітки про проходження ним медичного огляду та проведення технічного стану транспортного засобу перед виїздом на маршрут. Статтею 39 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема для нерегулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України. Відповідно до п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою, передбаченою цим Порядком. 09.08.2007 р. перевіряючі зупинили транспортний засіб Мersedes Benz 316, яким керував [PERSON], державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], що належить [PERSON] В акті проведення перевірки № 031063 від 09.08.2007 р. зазначено, що під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з перевезення пасажирів без оформлення документів, передбачених ст. 39, а саме відсутній подорожній лист, договір із замовником та документ, що засвідчує сплату транспортних послуг, відсутня ліцензійна картка. Акт підписаний водієм [PERSON] із застереженням - «З протоколом не згоден». Доводи позивача про те, що мікроавтобус використовувався у приватних цілях не підтверджується належними доказами. Так, із акта перевірки жодним чином не вбачається, що [PERSON] керував мікроавтобусом у власних цілях: ані перевіряючи, ані сам водій не вказав про існування будь-яких документів (довіреності, актів приймання-передачі транспортного засобу тощо) які підтверджували б такі обставини. З цього приводу, думка позивача про те, що в акті перевірки для заперечень водія перевіряючі не залишили місця, суд не знаходить обґрунтованим, оскільки свої заперечення водій міг викласти на окремому папері, зазначивши про це в акті. Надані суду позивачем акти приймання-передачі транспортного засобу від 09.08.2007 р. суд сприймає критично, оскільки особою, що надавала транспортний засіб значиться ПП «Лом», в той час коли транспортний засіб марки Мersedes Benz 316, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], згідно ліцензійної картки на транспортний засіб належить [PERSON] Відповідно до п. 25 Порядку, справа про порушення розглядається посадовою особою органу державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 5 (п. 27 Порядку). Згідно з абз. 3 ст. 60 Закону № 2344 за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 і 48 цього Закону - штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 03.10.2007 р. начальником Територіального управління Головавтотрансінспекції у Запорізькій області Чабаненко Т.В. прийнято постанову № 037184, якою до ПП [PERSON] застосовано фінансові санкції в сумі 1700,00 грн. Таким чином, до позивача за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт правомірно та обґрунтовано застосовано штрафну санкцію в розмірі 1700,00 грн. Слід зазначити, що оскаржувана постанова відповідає за змістом та має усі необхідні реквізити, передбачені Постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 р. (Додаток № 5). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова була прийнята у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, порушень прав та свобод позивача у справі судом не встановлено. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України). Згідно зі ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Із слів представника позивача судом встановлено, що про прийняту відповідачем оскаржувану постанову, ПП [PERSON] дізнався 26.11.2007 р. Тому, строк звернення до суду за захистом своїх прав починає спливати саме з цього часу. 27.02.2008 р. ПП [PERSON] звернувся із позовом до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на дії начальника управління Головавтотрансінспекції в Запорізькій області Чабаненко Т.В. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 04.07.2008 р. позовна заява ПП [PERSON] залишена без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача без поважних причин у судове засідання. 16.01.2009 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області відкрито провадження у справі № 2-а-110 2009 р. за позовом ПП «Лом» на дії начальника управління Головавтотрансінспекції в Запорізькій області Чабаненко Т.В. Проте суд не приймає до уваги вказану ухвалу, оскільки позивачем по справі було приватне підприємство «Лом», а не ПП [PERSON] 20.02.2009 р. ПП [PERSON] звернувся із адміністративним позовом до Начальника територіального управління Головавтотрансінспекції в Запорізькій області Чабаненко Т.В. про скасування постанови про відміну постанови про стягнення фінансових санкцій, який ухвалою суду від 10.03.2009 р. повернутий позивачу на підставі п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України. Вдруге позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду лише14.10.2009 р. (згідно поштового штемпелю на конверті). Таким чином, суд враховуючи всі факти звернення позивача за захистом своїх прав до суду, приходить до висновку про пропущення позивачем річного строку звернення до суду та не знаходить поважних причин для його поновлення. Представник відповідача в судовому засіданні наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного позову, та просить суд відмовити у позові з цих підстав. Отже, виходячи з вищенаведеного, вимоги позивача про скасування постанови про стягнення фінансових санкцій, задоволенню не підлягають у зв'язку із спливом строку звернення до суду. Внаслідок встановленого, у задоволенні позову про скасування постанови про стягнення фінансових санкцій слід відмовити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied