Рішення адміністративного суду від 2008-05-13 00:00:00+03

У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду з позовом, до відповідача, про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої одноразової щорічної грошової допомоги інваліду війни за 2004-2007рр. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є інвалідом війни 3 групи та у відповідності до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну разову допомогу до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Постановою Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2007 року позов [PERSON] було задоволено частково. Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. З урахуванням норм Законів України "Про державний бюджет України на 2005 рік" та Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік", які до теперішнього часу не визнані неконституційними Конституційним Судом України, суд дійшов висновку про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської міської ради Донецької області на користь позивача 2762 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги до 05 травня інваліду війни за 2004, 2007 роки. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, управління зазначило, що виплати були здійсненні правомірно, виходячи із розмірів визначених законами про Державний бюджет України, на кожний бюджетний рік. Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги УПСЗН. Представник відповідача до суду за викликом не прибув. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що [PERSON] є інвалідом війни третьої групи, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на отримання одноразової грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», мінімальна пенсія за віком станом на 01.04.2007 року встановлена в розмірі 406 грн. Статтею 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для інвалідів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги інвалідів війни, передбачені цим законом, є недійсними. Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні соціальні державні гарантії, які є основним джерелом існування, не могуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно обов'язковим для всіх державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших. Фактично позивач отримав від Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської міської ради Донецької області: у 2004 р. - 130 грн., у 2007 році - 300 грн. При цьому відповідач керувався положеннями ст. 44 Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік", ст.29 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у розмірах менших, ніж передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст. 152 ч.2 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, втрачають силу з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Але частиною 3 цієї статті передбачено, що матеріальна або моральна шкода, спричинена фізичним або юридичним особам актами або діями, визнаними неконституційними, відшкодовується в установленому законом порядку. Враховуючи, що Законам України про Державний бюджет України на 2007р.р. позивачу сплачена грошова допомога у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо стягнення з Управління на користь позивача 2542 грн. недоплаченої суми щорічної допомоги до 05 травня, інваліду війни третьої групи за 2007 роки. Проте висновки суду першої інстанції щодо стягнення з управління на користь позивач щорічної допомоги до 05 травня за 2004 рік з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне. В суді першої інстанції та в апеляційній скарзі відповідач наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України. З позовом до суду [PERSON] звернувся у жовтні 2007 року, в той час як вимоги цієї особи стосуються виплати недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2004 рік, яка була сплачена [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Виплата щорічної допомоги до 05 травня є щорічною, тому про порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких поважних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тому пропуск такого строку є підставою для відмови в задоволені позову. Суд першої інстанції помилково вважав можливим застосовувати до правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем положення ст. 268 ЦК України. Зазначеною нормою ЦК України встановлено, що позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'я або смертю. Шкода в розумінні ЦК України визначається його ст.ст. 22, 23. Але зазначені норми не передбачають визначення в якості шкоди, ушкодження здоров'я внаслідок виконання бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Таким чином, цивільним кодексом визначено нерозповсюдження позовної давності на вимоги про відшкодування шкоди у випадках передбачених цим законом, тобто в межах цивільних правовідносин. Відшкодування шкоди шляхом сплати щорічної допомоги до 5 травня передбачено спеціальним законом, а саме Законом України “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ”. Відповідно до преамбули цього закону, він визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Отже, до правовідносин, які регламентуються цим нормативно - правовим актом не можуть застосовуватися положення цивільного кодексу. Приймаючи до уваги те, що спеціальний закон, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами не містить приписів, які б не обмежували право громадянина, ветерана війни на звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосовувати, передбачений процесуальним законом річний термін, а тому вважає необхідним відмовити [PERSON]. у задоволенні позову в частині визнання дій Управління праці та соціального захисту населення Шахтарської міської ради Донецької області неправомірними та стягнення щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2004 рік. Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Результат розгляду: partial