Рішення адміністративного суду від 2008-10-15 00:00:00+03

[PERSON]. звернулася до суду із адміністративним позовом до Молочненської сільради АРК. про визнання протиправним рішення 13 сесії 22 скликання Молочненської сільради АРК. від 19.12.97р. в частині вилучення у [PERSON]. земельної ділянки [ADDRESS]розміром 0.08га. Позов мотивований тим, що зазначена земельна ділянка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку [PERSON]., який був її чоловіком. [INFO]. її чоловік помер. 10.12.01р. вона успадкувала нерухоме майно після смерті свого чоловіка. У зв'язку з цим вона, яка спадкоємець, вирішила оформити зазначену земельну ділянку на своє ім'я. Але не змогла цього зробити через те, що 22.10.07р. їй стало відомо, що рішенням Молочненської сільради від 19.12.97р. у її чоловіка було вилучено зазначену земельну ділянку з тих підстав, що [PERSON]. втратив громадянство України і відмовився від земельної ділянки. Але ці підставі не відповідають дійсності тому, що через смерть [INFO]. її чоловік не міг відмовитися від громадянства і земельної ділянки. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, які просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з поважних причин, про що направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволені позову з наступних підстав. З пояснень позивачки і матеріалів справи, а.с.7, судом встановлено, що рішенням 9 сесії 21 скликання Молочненської сільради АРК. від 26.02.92р. [PERSON]. було надано земельну ділянку [ADDRESS]розміром 0.08га. для будівництва і обслуговування жилого будинку. Рішенням 13 сесії 22 скликання Молочненської сільради АРК. від 19.12.97р. у [PERSON]. було вилучено зазначену земельну ділянку, а.с.5. З тексту цього рішення вбачається, що воно стосується не тільки [PERSON]., а і тих громадян, які протягом більш двох років не приступили до освоєння наданих їм земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, виїхали за межі України, втратили громадянство України а також подали заяви про відмову від земельних ділянок. Але позивачка не довела суду той факт, що зазначеним рішенням у [PERSON]. було вилучено земельну ділянку саме з підстав втрати ним громадянства України і відмови від земельної ділянки, чим не виконала вимоги ч.1 ст.71 КАС України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Судом такі обставини не встановлені при розгляді справи. Сама ж позивачка не заперечувала проти того, що від дня отримання земельної ділянки і до дня смерті [PERSON]. не приступав до будівництва жилого будинку на цій ділянці. З зазначеного виходить, що у Молочненської сільради були підстави для постановки рішення про вилучення у [PERSON]. земельної ділянки [ADDRESS]розміром 0.08га. тому, що згідно п.8 ч.1 ст.27 ЗК УРСР (в редакції 18.12.90р., яка була чинною на період прийняття Молочненською сільрадою оскаржуваного рішення) - право користування земельною ділянкою припиняється у разі невикористання протягом двох років земельної ділянки для несільськогосподарських потреб. * Судом встановлено, що рішенням 9 сесії 21 скликання Молочненської сільради АРК. від 26.02.92р. [PERSON]. було надано земельну ділянку [ADDRESS]розміром 0.08га. для будівництва і обслуговування жилого будинку. Так відповідно до вимог частин 7,8 ст.19 зазначеного Кодексу - надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Згідно ч.1 ст.22 цього Кодексу - право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно ч.1 ст.23 цього Кодексу - право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Але позивачка не надала суду належних доказів одержання [PERSON]. державного акту на право власності або право користування земельною ділянкою [ADDRESS]розміром 0.08га., чим не виконала вимоги ч.1 ст.71 КАС України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. На підставі зазначеного суд дійшов висновку про те, що [PERSON]. не можна вважати належним власником або користувачем зазначеної земельної ділянки. * Відповідно до розділу VII ЦК УРСР в редакції 1963р. - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.12 Закону України "Про власність" від 07.02.91р. - громадяни придбають право власності на майно, одержане внаслідок здійснення угод, не заборонених законом. Частиною 4 ст.19 цього Закону передбачено, що право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам. З зазначеного виходить, що спадкоємець може успадкувати лише те майно, яке було у встановленому законом порядку придбане і зареєстроване на праві власності за спадкодавцем. З пояснень позивачки і матеріалів справи судом встановлено, що 10.12.01р. позивачка отримала свідоцтво про право спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON]. ј частки кв.[ADDRESS] а.с.9. Але, судом встановлено, що [PERSON]. не оформив право власності або право користування на земельну ділянку [ADDRESS]розміром 0.08га. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що позивачка не має права, яка спадкодавець майна свого чоловіка [PERSON]., на земельну ділянку [ADDRESS]розміром 0.08га. з підстав відсутності правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку у спадкодавця [PERSON]. * Так відповідно до ч.1 ст.2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій. Згідно ч.1 ст.6 цього Кодексу - кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду у п.2 постанови «Про практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян» від 03.12.97р. №13 - право на звернення зі скаргою до суду на підставі ст.55 Конституції України та ст.248' ЦПК України (в редакції 1963р.) мають лише фізичні особи, які вважають, що суб'єктом оскарження порушено їх особисті права і свободи. Приймаючи до уваги зазначене вище суд дійшов висновку, що рішення 13 сесії 22 скликання Молочненської сільради АРК. від 19.12.97р. в частині вилучення у [PERSON]. земельної ділянки [ADDRESS] розміром 0.08га., не порушує особисті права і свободи позивачки. У зв'язку з цим позивачка не має законного права на оскарження цього рішення. * На підставі ст.ст. 19,22,23,27 ЗК УРСР (в редакції 18.12.90р.), розділу VII ЦК УРСР в редакції 1963р., ст.ст. 12,19 Закону України "Про власність" від 07.02.91р., п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних посадових і службових осіб у сфері управлінської діяльності, які порушують права та свободи громадян» від 03.12.97р. №13, та

Результат розгляду: denied