Рішення адміністративного суду від 2008-03-22 00:00:00+02

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом ІІ групи. Причиною інвалідності є захворювання, спричинене участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (ст..ст.12, 13, 14, 15) він має право на одержання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня. Зазначає, що разова грошова допомога інвалідам війни 2 групи та прирівняним до них особам передбачена у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Виплату даної допомоги проводить відповідач. Зазначає, що у 2005-2007 роках ним вказана грошова допомога виплачена у значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом, а саме: у 2005 році - 330 грн., у 2006 році - 330 грн., у 2007 році - 360 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь разову грошову допомогу за 2005-2007 роки в розмірі 7796,48 грн. та судові витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги, в сумі 780 грн. Будучи належним чином повідомленим, позивач та його представник в судове засідання не з»явилися, натомість представник позивача подав заяву,я кою позов підтримує та просить розглянути спір за своєї відсутності та відсутності свого представника. Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у відсутності його представника при попередньому судовому засіданні. За викладеного суд ухвалив провести розгляд спору по суті у попередньому судовому засіданні, що узгоджується з вимогами ст.121 КАС України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом ІІ групи. Інвалідність спричинена захворюванням, яке пов»язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Має статус інваліда війни 2 групи. Викладене підтверджується наявними у справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: § Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я позивача; § Копія вкладки до посвідчення громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи; § Довідкою про виплату разової грошової допомоги; § Копією довідки МСЕК на ім.»я позивача; § Лист відповідача № 05-29-45 від 16.01.2008 року. Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян. Таким чином вбачається, що позивач має право на отримання вказаної допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Законом України “Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік” від 19.12.2004 року, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становив 332 грн. Законом України “Про затвердження прожиткового мінімуму на 2006 рік” від 20.12.2004 року, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлювався з 01.01.2006 року - 350 грн., 01.04.2006 року - 359 грн., з 01.10.2006 року - 366 грн. Законом України “Про затвердження прожиткового мінімуму на 2007 рік”, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2007 року - 380 грн., з 01.04.2007 року - 411,06 грн., 01.10.2007 року - 415,11 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Враховуючи наведене суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..13 ЗУ “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ” та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком при виплаті за 2005 рік - 332-00 грн.. , за 2006 рік - 359-00 грн., за 2007 року - 411,06 грн. Всього таким чином позивачу підлягало до нарахування та виплати разової грошової допомоги, яка щорічно виплачується до 5 травня, за 2005 рік - 2656 грн., за 2006 рік - 2872 грн., за 2007 рік -3288,48 грн. Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 1020 грн. у вказаний період, до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 7796,48 грн. Щодо доводів відповідача в тім, що позивачем пропущений встановлений ст..99 КАС України річний строк звернення до суду, суд погоджується з доводами позивача, що останній він пропустив з поважної причини, оскільки не знав про порушення свого права відповідачем, сподіваючись на законопослушість останнього і що про порушення свого права він дізнався лише у грудні місяці 2007 року, а остаточно впевнися в цьому, коли отримав відповідь відповідача на своє звернення. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню на його користь з відповідача в повному обсязі.

Результат розгляду: granted