Рішення адміністративного суду від 2008-09-26 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що він є інвалідом війни і відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на одноразову щорічну допомогу до 5-го травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, яка складає 481 грн. (481х7=3367). У 2008 році він отримав щорічну допомогу до 5-го травня у сумі 400 грн., недоплачена сума становить 2967 грн. Відповідач відмовив йому у перерахунку вказаної виплати. Просив суд, стягнути з відповідача недоплачену щорічну допомогу до 5-го травня за 2008 рік у сумі 2967 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні письмово доповнив та збільшив позовні вимоги, просив суд визнати дії відповідача у відмові здійснити виплату одноразової щорічної допомоги до 5-го травня за 2008 рік з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком незаконними, бо відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на одноразову щорічну допомогу до 5-го травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, яка складає 481 грн. (481х8=3848). Оскільки у 2008 році він отримав 400 гривень, просив суд стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги у розмірі 3448 гривень. Представник відповідача Горбенко у судовому засіданні позов не визнала, письмово та усно пояснила, що Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам ІІ групи передбачено виплату одноразової щорічної допомоги до 5 - го травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Однак ч.3 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачає, що розмір пенсій за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій. Законом України “Про Державний бюджет України на 2008 рік” передбачено розмір щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у сумі 400 грн. Одноразова щорічна допомога до 5 - го травня фінансується виключено з Державного бюджету і відповідно до п.8 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначенням. Використання бюджетних коштів всупереч їх цільовому призначенню або в обсязі, що перевищує затверджені показники витрат, карається відповідно до ст. 210 КК України. Відповідачем здійснено виплату позивачу у 2008 році допомоги до 5-го травня у зазначеному розмірі, тому просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, суду надав письмову заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, письмово пояснив, що в обов'язки Головного управління Державного казначейства не входить нарахування та виплата щорічної допомоги до 5-го травня. Державне казначейство контролює цільове спрямування бюджетних коштів, а розпорядником цих коштів є відповідач, який провадить видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Відповідальність за цільове використання коштів несе відповідач. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Позивач є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни і інвалідів війни, що підтверджується копією копією посвідчення (а.с.2), відповідачем не оспорюється. Таким чином, позивач має право відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на отримання допомоги до 5-го травня у 2008 році у сумі 3848 грн., з якої недоотриманою є 3448 грн. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі: восьми мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та з урахуванням ст. 28 Закону України «Про державне загальнообов'язкове пенсійне страхування » розмір мінімальної пенсії за віком з 01.04.2008 року становить 481 грн. Згідно ст. 17-1 ч.1 Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Відповідно до ст. 22 Конституції України звуження змісту та обсягу гарантованого ст. 13 Закону права позивача шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається. У рішенні від 22.05.2008 року за №1-28/2008 Конституційний суд дійшов висновку що «зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено Законами України, не відповідає статтям 1,3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України». Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що величина мінімальної пенсії за віком не застосовується до правовідносин, встановлених Законом, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком є єдиною соціальною гарантією для усіх непрацездатних громадян, відповідно до Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000р. за №2017 та до Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. за №966 він не може бути меншим за прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки обмеження цих норм тягне за собою не тільки порушення права позивача, встановленого спеціальним законом, а ще й порушення його конституційних прав, передбачених ст. ст. 22, 46, 48 Конституції України. Крім того, згідно ч.1 ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При розгляді справи “Кечко проти України” Європейський суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок , вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань. Оскільки правові положення, які передбачають виплату разової щорічної допомоги інваліду війни до 5-го травня є чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. Тому суд вважає за необхідне задовольнити позов позивача про визнання дій відповідача незаконними та стягнення недоплаченої одноразової грошової допомоги до 5-го травня за 2008 рік у сумі 3448 грн. На підставі ст. 22 Конституції України, ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",

Результат розгляду: granted