Рішення адміністративного суду від 2008-10-07 00:00:00+03

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з п. 4 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частиною 1,3 статті 4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”від 04.12.1990 року № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Згідно п.2 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари(послуги) у встановленому законом порядку, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів. Відповідно до ст.ст.15,16 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995 року (із змінами та доповненнями) контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Отже, враховуючи вищезазначене, державна податкова інспекція у м. Ялта у відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON], під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, являється суб'єктом владних повноважень. Відповідно до частини 1 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 Кодексу, якою передбачено, що така реєстрація здійснюється у порядку, визначеному законом. Згідно з п. 2 частини 2 статті 55 ГК України громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці визнаються суб'єктами господарювання. Порядок та підстави реєстрації, припинення реєстрації визначаються Законом України від 15.05.2003, № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Відповідно до частини 1 статті 4 даного Закону державна реєстрація фізичних осіб - підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. [PERSON] зареєстровано у якості суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи 10.04.2002 року виконавчим комітетом Макіївської міської ради Донецької області, ідентифікаційний номер суб'єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [NUMBER]. Відповідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [NUMBER] відомості про реєстрацію [PERSON] фізичною особою-підприємцем за адресою [ADDRESS] були внесені до реєстру з 08.11.2005 року, але з 23.04.2007 року [PERSON]. був перереєстрований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки ДПІ у м. Ялта від 11.03.2008 року № 1813/9/290 фізична особа -підприємець [PERSON]. взято на облік платника податків 29 квітня 2002 року за № 18640. Відповідно до повідомлення про подання платником податків заяви про зняття з обліку у зв'язку зі зміною місцезнаходження № 4630/7/290 фізична особа-підприємець [PERSON]. 17.01.2008 року був знятий з обліку Макіївської ОДПІ та став на облік ДПІ у м. Ялта АРК. Судом встановлено, що 21.01.2008 року облікова справа платника податків[PERSON] була передана з Макіївської ОДПІ до ДПІ у м. Ялта, що підтверджується супровідним листом № 543/7/29-013-7 від 21.01.2008 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач являється суб'єктом господарювання, фізичною особою підприємцем, зобов'язаний виконувати обов'язки, покладені на нього законами у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та на нього розповсюджується дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003, № 755-IV. Судом встановлено, що 16 лютого 2007 посадовими особами Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції Юрєвим С.А. та Дюшиною Л.О. на підставі направлення № 183 від 15 лютого 2007 року та направлення № 184 від 15 лютого 2007 року здійснено перевірку магазину «Дон», який належить суб'єкту підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON]., що знаходиться за адресою м. Макіївка, вул.. Руднєва, в результаті чого було складено акт перевірки щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обороту суб'єктами підприємницької діяльності № 05180773/233/000129 від 16 лютого 2007 року (надалі -Акт) (а.с. 11). В вищевказаному акті зазначено, що підприємницька діяльність здійснюється з використанням реєстратора розрахункових операцій, але реєстраційне посвідчення, довідка про опломбування РРО, книга обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки на момент перевірки відсутні. Перевіркою встановлено, що при реалізації відповідачем товару - однієї пляшки коньяку «Алекс» на загальну суму 83,00 грн. було проведено розрахункову операцію без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документу, книга обліку розрахункових операцій не надана. Крім того, виявлена невідповідність суми готівкових коштів за місцем їх реалізації в розмірі 1447,17 гривень (з урахуванням вартості покупки) - сумі готівкових коштів, зазначених у денному звіті РРО. У ході перевірки працівниками Макіївської ОДПІ було встановлено порушення п.1,2,6,10,13 ст.3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”№ 265/95-ВР від 06.07.1995 року, що зафіксовано і в висновку до акту, а саме: - проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій; невидача розрахункового документа встановленої форми на повну суму покупки; - не забезпечення відповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі кошти, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, - не зберігання КОРО, контрольних стрічок; Перевірку проведено в присутності суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи[PERSON], який з актом перевірки ознайомився, акт перевірки підписав без заперечень. Відповідно до акту інвентаризації наявності коштів станом на 15.02.2007 року на місці проведення розрахунку були виявлені готівкові кошти в розмірі 772,17 гривні (покупюрний опис додається), а з урахування покупки на суму 83 гривні - вона склала 689,17 гривень, що не відповідає денному звіту касира, проведеному через РРО, в якому зазначено нуль гривень. Як пояснив продавець Гайдаєнко Л.В. виявлені кошти являються виторгом суб'єкта підприємницької діяльності[PERSON]. Судом встановлено, що акт підписаний без заперечень. Відповідно до акту інвентаризації наявності коштів станом на 15.02.2007 року на місці проведення розрахунку були виявлені готівкові кошти в розмірі 675 гривень (покупюрний опис додається), що не відповідає денному звіту касира, проведеному через РРО, в якому зазначено нуль гривень. Як пояснив продавець [PERSON] виявлені кошти являються виторгом магазину, що належить суб'єкту підприємницької діяльності [PERSON].. Судом встановлено, що акт підписаний без заперечень. Судом встановлено, що 16.02.2007 року відповідачем були надані після проведення перевірки книга обліку розрахункових операцій, Z-звіти, роздруковані та збережені у книзі, контрольні стрічки. 26 лютого 2007 року за результатами розгляду акта перевірки від 16.02.2007 року Макіївською об'єднаною державною податковою інспекцію прийнято рішення № 0000262343/0 про застосування штрафних (фінансових) санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] на загальну суму 7235,85 гривень. Відповідно до розрахунку фінансових санкцій за актом перевірки[PERSON] від 16.02.2007 року зазначено,: - за порушення пункту 13 статті 3 Закону України № 265/95 від 06.07.1995 року - незабезпечення відповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена у денному звіті реєстратора - застосована фінансова санкція у п'яти кратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність - 1364,17 х 5 = 6820,85 гривень; - за порушення пунктів 1,2 статті 3 Закону України № 265/95 від 06.07.1995 року - не проведення розрахункової операції через РРО, невидача розрахункового документу - застосована фінансова санкція у п'яти кратному розмірі суми операції - 83 х 5 = 415 гривень. Загальна сума фінансових санкцій складає 7285,85 гривень. Перевіряючи правомірність нарахування та стягнення позивачем фінансових санкцій судом встановлено наступне. Згідно п.2 ст.11 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари(послуги) у встановленому законом порядку, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів. Відповідно до ст.ст.15,16 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”№ 265/95-ВР від 06.07.1995 року (із змінами та доповненнями) контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. Суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються Державною податковою адміністрацією України. Суд звертає увагу відповідача на те, що як встановлено в Акті підприємницька діяльність суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] здійснюється з використанням реєстратору розрахункових операцій Міні 500.02.НЕ. Відповідно до п.1 ст.3 Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Згідно з п.2 статті 3 Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції. Судом встановлено, що до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] винятки, встановлені ст.9 Закону щодо невикористання розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій не застосовуються, оскільки відповідач здійснює реалізацію підакцизних товарів. Відповідно до п.1 ст. 17 Закону за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій або проведення її без використання розрахункової книжки, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції. Судом встановлено, що відповідачем 16.02.2007 року здійснив реалізацію товару на суму 83,00 гривень без використання реєстратора розрахункових операцій та невиданий розрахунковий документ відповідної форми. Таким чином, суд встановив, що позивачем вірно застосована фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку не проведена розрахункова операція, а саме: 83 гривень х 5 = 415 гривень. Згідно з п.13 статті 3 Закону суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня Відповідно до статті 22 Закону у разі невідповідності суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня, до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність. Відповідно до ст.2 Закону місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти. Судом встановлено, що під час проведення перевірки відповідності суми коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеній в денному звіті реєстратора розрахункових операцій[PERSON] виявлена різниця, яка складає 1364,17 гривень (1447,17 - 83 гривні). Отже, суд зазначає, що позивачем вірно застосована фінансова санкція у п'ятикратному розмірі суми, на яку виявлено невідповідність, а саме: 1364,17 гривень х 5 = 6820,85 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що, рішення Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції № 0000262343/0 від 26 лютого 2008 року прийнято відповідно до закону, обґрунтовано та у межах наданих владних повноважень. Судом встановлено, що 10.03.2007року зазначене податкове рішення було отримане [PERSON], що підтверджується супровідним листом Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції від 05.03.2007 року № 4843/Д/23-313 та поштовим повідомленням (а.с. 16). Судом встановлено, що у зв'язку зі зміною місцезнаходження відповідача його облікова справа, а також податкове рішення Макіївської об'єднаної державної податкової інспекції № 0000262343/0 від 26 лютого 2008 року, матеріали перевірки про застосування фінансових санкцій до СПД фізичної особи - підприємця[PERSON] були передані до Державної податкової інспекції м. Ялта, що підтверджується супровідним листом від 14.04.2008 року № 9930/7/23-313. Судом встановлено, що згідно повідомлення про подання платником податків заяви про зняття з обліку у зв'язку зі зміною місцезнаходження № 4630/7/290 зазначено, що на момент перереєстрації податкова заборгованість фізичної особи-підприємця[PERSON] складає 7235,85 гривень. Відповідно відомостей облікової картки платника податків станом на 21.08.2008 року, наданою позивачем, суд встановив, що [PERSON]. 17.06.2008 року сплачено 250 гривень штрафних санкцій, тому заборгованість складає 6985,85 гривень. Відповідно до розрахунку суми позову від 27.06.2008 року відповідачем заборгованість зі сплати штрафних санкцій в розмірі 6985,85 гривень не сплачена, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені частинами 1 та 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечення на позов не надав і відповідно до цього не наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду позивачем. Враховуючи норми частин 1 статті 100 КАС України суд не вбачає підстав для відмови у задоволені позову з підстав пропуску строку встановленого ст. 99 КАС України. Згідно з частиною 4 статті 94 КАС України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, і відповідачем -фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Тому судові витрати по справі не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted