Рішення адміністративного суду від 2008-08-12 00:00:00+03

Позивачка до червня 2006 року була співвласницею колективного підприємства «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка»та, відповідно, - сформованих персональних первинних паїв. 06.06.2006 позивачкою було укладено договір купівлі-продажу майнових прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства № 48/06, за яким останньою відчужувалися у власність майнові права у вигляді паю (частки) співвласника (члена Заводу) в пайовому (статутному) фонді КП «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка»вартістю 47 588,88 грн., що дорівнює 13 голосам в вищому органі управління -загальних зборів членів Колективного підприємства «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка». Ціна, за якою позивачка відчужила належні їх майнові права, відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору купівлі-продажу майнових прав у вигляді паю співвласника Колективного підприємства «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка»№ 48/06 від 06.06.06, становила 237 944,40 грн. 23.06.06 позивачкою було укладено договір купівлі-продажу майнових прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства № 587/06, за яким позивачка продала майнові права у вигляді паю (частки) співвласника (члена Заводу) в пайовому (статутному) фонді КП «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка»вартістю 3 351,33 грн. за ціною 16 756,65 грн., визначеній в п.2 Договору. Відповідно до Довідки від 19.03.07 № 113 позивачка приймала участь у процесі первинної приватизації цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київського заводу безалкогольних напоїв «Росинка». Сума первинного паю позивачки станом на 31.12.1993 складала 432 924,00 крб., що дорівнює 4,33 грн. Сума первинного паю була сформована за рахунок внеску власних коштів -10 000,00 крб. (0,10 грн.); приватизаційного майнового сертифікату власника паю -30 000 крб. (0,30 грн.); розподілу вартості майна, придбаного в умовах оренди -64 090,00 крб. (0,64 грн.); розподілу прибутку, спрямованого на викуп заводу при приватизації -328 834,00 крб. (3,29 грн.). В період з 1994 по 2006 роки відбувалося збільшення паю позивачки. Відповідно до позиції відповідача, позивач, подавши декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2006 року зазначила про отримання доходів не за місцем основної роботи (відчуження майнових прав) в розмірі 254 701,05 грн. та про суму утриманого податку в розмірі 0,00 грн. У зв'язку з цим відповідачем було донараховану позивачу податок в розмірі 33 111,08 грн. про що винесено податкове повідомлення-рішення № 0007371701 від 08.05.07. Позивачка, не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням оскаржила його в апеляційному порядку. За результатами розгляду її заяви Державною податковою адміністрацією в м. Києві податкове повідомлення було скасоване в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2 294,56 грн. у зв'язку з чим відповідачем було винесено податкове повідомлення № 0007371701/2 від 13.09.2007. Позивач, не погоджуючись з рішенням Державної податкової адміністрації в м. Києві, оскаржив його до Державної податкової адміністрації України, якою оскаржуване рішення було залишено без змін, що було підставою для винесення податкового повідомлення №0007371701 від 22.11.07 на суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 30 816,52 грн. Правове регулювання порядку сплати податків з доходів фізичних осіб, а також застосування відповідальності за порушення такого порядку встановлено відповідно Законами України «Про податок з доходів фізичних осіб»та «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Відповідно до підпункту «в»п.1.3 ст.1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»передбачено, що доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді, зокрема, інвестиційного прибутку від здійснення операцій, з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах. Згідно з п.3.1 ст.3 цього ж Закону об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи. До складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті (п.п. 4.2.13 п.4.2 ст.4 цього Закону). Відповідно до п.п. 9.6.7 п.9.6 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»під терміном "інвестиційний актив" розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу; під терміном "пакет цінних паперів" розуміється окремий цінний папір чи сукупність ідентичних цінних паперів; під терміном "ідентичний цінний папір" розуміються цінні папери, випущені одним емітентом за тотожними умовами емісії, виплати доходу, викупу чи погашення. Згідно з п.п. 4.3.18 п.4.3 ст.4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» передбачено, що не включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу, зокрема, сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства. Як свідчать матеріали справи, в період 1994 - 2006 років збільшення суми паю позивачки відбувалось за рахунок наступних коштів: внесок з дивідендів -178,67 грн., розподіл прибутку заводу - 45 162,68 грн., приріст паю за рахунок індексації основних засобів -15 594,53 грн. Таким чином, інвестиційний дохід отриманий внаслідок відчуження інвестиційного активу (відчуження паю у пайовому фонді співвласників Колективного підприємства «ККЗБН «Росинка», що на дату відчуження становив 50 940,21 грн.) згідно Договору купівлі-продажу майновий прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства №48/06 від 06.06.2006 р. та додаткової угоди №1 до Договору купівлі-продажу майновий прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства №25/06 від 06.06.2006 р. (копії додаються) та Договору купівлі-продажу майновий прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства № 587/06 від 23.06.2006 р. (копія додається) становить 209 359,30 грн. ((237 944,40 грн.+16 756,65 грн.) -(0,10 грн. (внесок власних коштів) +0,30 грн.(приватизаційний майновий сертифікат власника паю) +178,67 грн.(внесок з дивідендів)+45 162,68 грн.(розподіл прибутку заводу) = 209 359,30 грн.). Відповідно до п 9.6.6.статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»- до складу загального річного оподаткованого доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного року. Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного року, зменшена на суму інвестиційний збитків, понесених платником податку протягом такого року. Витрати, понесені позивачем у зв'язку із придбанням інвестиційного активу наведені у Довідці ВАТ «Київський завод безалкогольних напоїв «Росинка»(Вих. № 31 від 15.03.2007 року), (копія додається) та складаються з: &frac34; Внеску власних коштів - 10 000,00крб. (0,10 грн.); &frac34; Вартості приватизаційного майнового сертифікат власника паю -30000,00крб (0,30)грн. &frac34; Приріст паю за рахунок індексації основних засобів -15 594,53 грн. У той же час в довідці зазначені наступні надходження, що збільшили вартість паю. &frac34; Вартості розподіленого майна, яке придбано на умовах оренди 64090,00крб (0,64) грн. ; &frac34; Вартості розподіленого прибутку, яка направлена на викуп заводу при приватизації 328 834,00 крб. (3,29) грн. &frac34; Внесок з дивідендів -178,67 грн. ; &frac34; Розподіл прибутку заводу 45 162,68 грн.; Як свідчать фактичні обставини справи, відповідач не заперечує та погоджується з позивачем щодо його власних витрат, які складються з внесків власних коштів та вартості розподіленого майнового сертифікату власника паю. Зазначені витрати були відповідачем враховані. У той же час відповідач, не погодився з витратами, які складаються з вартості розподіленого майна, яке придбано на умовах оренди та витратами, які складаються з вартості розподіленого прибутку, яка направлена на викуп заводу при приватизації. Суд вважає, що трудовий колектив цілісного майнового комплексу орендного підприємства Київського заводу безалкогольних напоїв «Росинка»за рахунок одержаних доходів від діяльності підприємства (які є власністю трудового колективу) придбало у власність майно, яким користувалось на умовах оренди, вартість якого була розподілена між членами трудового колективу шляхом збільшення вартості паю кожного власника КЗБН «Росинка». Таким чином, вищенаведений прибуток членами трудового колективу був реінвестований у збільшення вартості паю. Отже, зазначені витрати (внесок з дивідендів -178,67 грн., розподілу прибутку заводу 45 162,68 грн.) є витрати підприємства а не, власне, позивача. Разом з тим суд не погоджується з запереченням відповідача, щодо збільшення паю позивача за рахунок приросту паю за рахунок індексації основних засобів -15 594,53 грн. Зазначене збільшення здійснене на підставі рішення держави та змінило вартість майна, що відповідно вплинуло на витрати зроблені позивачем. Таким чином відповідач неправомірно не врахував зазначену суму. Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до п.п.4.2.3 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»передбачено, що обов'язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених підпунктом 4.2.2 цього пункту, є помилковим, покладається на платника податків, за винятком випадків, визначених пунктом 4.3 цієї статті. Зважаючи на приписи ст.71 та п.п.4.2.3 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», суд вважає, що відповідачем частково виконано покладений на нього обов'язок в щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення. Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом також встановлено, що прийняте відповідачем рішення не в повій мірі відповідає вищезазначеним принципам. Таким чином, оцінивши за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні у матеріалах справи докази та пояснення сторін, надані під час розгляду справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є необґрунтованим.

Результат розгляду: partial