Рішення адміністративного суду від 2008-04-02 00:00:00+03

18.10.2007 року до суду звернувся позивач з позовом до відповідачів - ЯМР та до ОЖКГ. З позовної заяви вбачається, що позивач зі своїм батьком були наймачами квартири[ADDRESS](далі - Квартира). в 1992 році через смерть батька, Виконкомом було прийнято рішення про зміну договору найму житла на ім'я позивача. 16 березня 1994 року позивач дав довіреність своєму представнику про здавання у піднайом Квартири. 08 квітня 1994 року в Квартирі був прописаний [PERSON]. 22 вересня 1994 року Білгородським областним судом було ухвалено вирок, відповідно до якого позивача було засуджено та позбавлено волі. Цей вирок набрав законної сили 01 лютого 1995 року за ухвалою Верховного суду РФ. 23 січня 2006 року позивач достроково звільнився з місць відбування покарання, а 10 лютого 2006 року приїхав до Квартири і дізнався що в ній мешкають інші люди. 26 березня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, але 05 квітня 2007 року судом було відмовлено у відкритті провадження. Позивач просив: визнати дії відповідачів, щодо виписки його з Квартири без рішення суду та з питання передачі Квартири для приватизації іншим особам, неправомірними; зобов'язати відповідачів надати йому житло, яке за санітарними та житловими нормами відповідає незаконно відібраному; стягнути з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 10000 грн. Крім того, позивач просив визнати причину пропущення строку звернення до суду поважною, бо він, з момента коли дізнався про порушення його прав - 10.02.2006р. до дати звернення з позовом - 26.03.2006р., збирав необхідні документи що стосуються Квартири. Після того як 05.04.2007 р. у відкритті провадження було відмовлено, він отримав ухвалу суду лише 03 травня 2007 року. З цього часу він не звертався до суду до 18 жовтня 2007 року бо мав незручності з поштою через відсутність свого житла. Судом до участі у справі в якості співвідповідача було залучено виконком Ясинуватської міської ради. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Суду вона пояснила, що Лисак пропустив строк звернення до суду передбачений ст.100 КАС України, бо був змушений довго збирати довідки та документи за допомогою адвокатів. Також пояснила, що права позивача порушені шляхом виписки його без рішення суду та передачі Квартири в користування іншим особам, які в наступному приватизували її і розпорядилися за своїм бажанням. Фактично позивач був незаконно позбавлений житла. Такі дії відповідачів суперечать вимогам Житлового кодексу, Конституції України, Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Представники відповідачів ЯМР та Виконкому позов не визнали. Суду пояснили, що в задоволенні позову необхідно відмовити, бо позивач пропустив строки звернення з позовом до суду, а підстави, на які він посилається як на причину пропущення строку, не є поважними. Крім того, ЯМР та Виконком не є особами які вирішують питання про реєстрацію та зняття з реєстрації осіб, і не повинні відповідати за цим позовом. Відповідач ОЖКГ був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Подав заяву в якій просив розглядати справу у його відссутність. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі надані сторонами, суд вважає що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення його прав 10 лютого 2006 року, а до суду за захистом своїх прав звернувся 26 березня 2007 року, тобто більш ніж через рік. Позивач посилався на підставу пропущення строку звернення з позовом до адміністративного суду - збір та витребування документів для звернення до суду. Суд вважає, що ця підстава не є поважною, бо позивач мав можливість звернутися до суду і там заявити клопотання про витребування доказів. Реальних перешкод у зверненні з позовом до суду у позивача не було.

Результат розгляду: denied