Рішення адміністративного суду від 2008-02-18 00:00:00+02

Відповідно до свідоцтва №[NUMBER]про державну реєстрацію підприємця, який здійснює свою діяльність без створення юридичної особи [PERSON](далі Відповідач) зареєстровано 17.08.1995р. виконавчим комітетом Радянської районної Ради народних депутатів м. Києва. Згідно даного свідоцтва Відповідач проживає за адресою: м. [ADDRESS]. ідентифікаційний номер ([NUMBER]). Отже, Відповідач належним чином зареєстрований, як суб'єкт підприємницької діяльності та платник податків, а тому на нього поширюється дія законів та інших нормативно-правових актів, які регулюють здійснення підприємницької діяльності та сплату податків в Україні. 06.02.04. Позивачем проведено перевірку щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності. За результатами проведення перевірки Позивачем складено Акт № 265902372308 від 06.02.04р. Відповідно до вказаного вище акту перевіркою встановлено порушення Відповідачем п. 1.2 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР , ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»№481/95-ВР від 19.12.1995р.; частини 24 ст. 6 Декрету КМ України №18-92 від 26.12.1992р. «Про акцизний збір»(зі змінами та доповненнями). В зв'язку з виявленими порушеннями на підставі Акта перевірки №265902372308 від 06.02.2004р. Позивачем було складено податкові повідомлення-рішення № 02232308 і № 02222308 від 03.03.04р. та №01652308 від 13.03.2004р., які були отримані [PERSON] особисто. Рішення № 02232308 і № 02222308 від 03.03.04р. та №01652308 від 13.03.2004р були оскаржені Відповідачем в адміністративному порядку. Після розгляду скарги було винесено рішення про результати розгляду скарги від 02.06.2004р. №132/23-08/22 яким, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва вирішила: податкові повідомлення-рішення № 01652308 від 13.02.2004р., № 02232308 від 03.03.2004р. залишити без змін.; податкове повідомлення-рішення № 02222308 від 03.03.2004р. в сумі 3 400,00 грн. скасувати в частині застосування фінансових санкцій за відсутність декларації про мінімальні роздрібні ціни на тютюнові вироби на суму 1700,00 грн., а скаргу [PERSON]задовольнити частково. В зв'язку з вищезазначеним Позивачем було складено додаткові повідомлення-рішення № 02232308/1 та № 02222308/1 від 02.06.2004р. на загальну суму 3400,00 грн. і вручено особисто Відповідачу. Враховуючи те, що Відповідач не сплатив узгоджене податкове зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями, Позивачем виставлено першу податкову вимогу №1/3110 від 28.10.2004р., яку надіслано поштою та отримано Відповідачем, про що свідчить повідомлення про вручення. Друга податкова вимога № 2/3625 від 30.12.2004р., теж надіслана поштою та отримана Відповідачем. Станом на 22.05.2007р. згідно облікових карток борг Відповідача становить 2028,04 грн. Таким чином узгоджена сума податкового зобов'язання складає 2028,04 грн. Відповідно до п. 11 Інструкції «Про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби»затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 17 березня 2001 року N 110 податкове повідомлення-рішення або рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за розглядом матеріалів перевірки приймає керівник органу державної податкової служби або його заступник за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 N 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (із змінами та доповненнями). Відповідно до п.п. 5.2.1, п. 5.2, ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту. Відповідно до п.п. 5.3.1 п 5.3 ст. 5 Закону платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. У разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування. У строк, встановлений п.п. 5.3.1 п 5.3 ст. 5 Відповідач податкове зобов'язання, визначене податковим органом у сумі 2028,04 грн. самостійно не сплатив. Відповідно до п.п. 5.4.1, п. 5.4, ст. 5 Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідно до п.п. 3.1.1 п.3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted