Рішення адміністративного суду від 2008-06-20 00:00:00+03

У травні 2008 року [PERSON]. звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2007 року йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначив в розмірі 8020,80 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без його участі, позов підтримує. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Встановлено , що позивач проживає та працює в [ADDRESS], яке віднесено до зони безумовного (обов"язкового) відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 2 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території безумовного (обов"язкового) відселення, повинна була підвищуватись на три мінімальні зарплати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON]. за період з липня по грудень 1997 року становить ( по ст..39 Закону): -- за липень-грудень 2007 року -8100грн. (440грнх3х3=3960грн., 460грн. х3х3=4140грн. ); а всього 8100грн. - 79,20грн.(отриманих згідно ПКМ України) =8020,80грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Народицької вруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: granted