Рішення адміністративного суду від 2008-07-03 00:00:00+03

Позивачка просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо її звернення про розірвання договору оренди приміщення № 2723-Н від 27.06.2006р. та зобов'язати відповідача вчинити певні дії щодо процесу прийомки-передачі орендованого майна, а саме: призначити приймально-здавальну комісію та встановити дату цієї прийомки-передачі, посилаючись на те, що 27.06.2006р. між нею та відповідачем укладено договір № 2723-Н відносно оренди окремого індивідуально визначеного майна, яке знаходиться на балансі відокремленого підрозділу - Заводу по технічному обслуговуванню та ремонту авіаційної техніки «Тора» Харківське державне авіаційне виробниче підприємство за адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна, 5, та в зв'язку з припиненням підприємницької діяльності у неї виникли виняткові обставини, яких не було при укладанні угоди, але є такими, що викликають суттєві зміни її життєвих умов, в зв'язку з чим вона здійснила усі дії, які передбачені законодавством, для розірвання договору, також у відповідності з п. 10.3 вищевказаного договору, він може бути розірваний в односторонньому порядку у випадку повної відмови від договору, у разі невикористання об'єкту, про що вона неодноразово зверталась до відповідача, проте він не здійснив жодних дій стосовно розірвання договору оренди, що в повному обсязі підтримав представник позивачки в судовому засіданні. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що є рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2007р. у справі № 37/65-07, згідно якого відмовлено у розірванні спірного договору оренди № 2723-Н від 27.06.2006р. Також зазначив, що у позивачки мається заборгованість з орендної плати. Крім того, порядок повернення орендованого майна у відповідності до п 2.5 укладеного договору оренди передбачає наявність акту приймання-передачі майна між орендарем та балансоутримувачем, який на даний час не наданий до регіонального відділення. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину неприбуття, не надавши заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову. Відповідно до ст.128 КАСУ суд вважає можливим вирішення справи у відсутності представника третьої особи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 27.06.2006 року між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Харківській області укладено договір № 2723-Н, відносно оренди окремого індивідуально визначеного державного майна, загальною площею 1368,9 м2 та загальною вартістю 1127000,00 грн., яке, згідно договору оренди знаходиться на балансі відокремленого підрозділу - Заводу по технічному обслуговуванню та ремонту авіаційної техніки "ТОРА" Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої Революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство, за адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна 5. Вищевказаний договір укладений у письмовій формі до 26.05.2007р., на строк 11 місяців - максимальний строк для даного виду договорів. У грудні 2006 року позивачка припинила вид підприємницької діяльності, пов'язаний із орендованим майном, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, та надіслала відповідачу пропозицію переглянути договір оренди по причині часткового невикористання об'єкта оренди, що підтверджується листом від 16.01.2007 р., 29.03.2007 р. та 02.04.2007 р. позивачкою надіслано орендодавцю та третій особі пропозиції щодо розірвання договору оренди, у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності та просив про відстрочення погашення заборгованості на строк після реалізації основних фондів до 1.09.2007 р. що є рішення Господарського суду Харківської області від 19.03.2007р. у справі № 37/65-07, згідно якого регіональному відділенню відмовлено у розірванні договору оренди № 2723-Н від 27.06.2006р. Також зазначив, що у позивачки мається заборгованість з орендної плати. Крім того, порядок повернення орендованого майна у відповідності до п 2.5 укладеного договору оренди передбачає наявність акту приймання-передачі майна між орендарем та балансоутримувачем, який на даний час не наданий до регіонального відділення. У квітні та травні 2007 року, до закінчення строку оренди, позивач не був орендарем приміщень, що підтверджується актом державної податкової інспекції у Комінтерновському районі м. Харкова від 19.04.2007р. №1622/17-215/1711913667. Фактично орендатором вказаних приміщень стало інше підприємство - ТОВ "Торгівельно виробнича компанія Ромашка", оскільки з 1 квітня 2007 року стало діяти у цих приміщеннях на обладнанні, яке товариство придбало у позивачки. Тобто, з 1 квітня 2007 року позивачка не має доступу у вказані приміщення, тому що там знаходиться інший суб'єкт підприємницької діяльності. Відповідно ст. ст. 793, 794 ЦК України, договір найму будівлі, або іншої капітальні споруди строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державні реєстрації. Частиною 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним із моменту реєстрації, а тому договір № 2723-Н від 27.06.2006 р., за будь-яких умов, не може бути продовженим за межі 26.05.2007 р. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності із п. 10.3 договору, він може бути розірваний в односторонньому порядку у випадку повної відмови від договору, у разі невикористання об'єкту, тобто сторони зумовили дві виключні обставини для обох сторін, за якими вони розривають у односторонньому порядку цей договір Згідно ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Відносно акту передачі майна, то це є документ, що оформляється або у процесі передачі, або безпосередньо після здійснення усіх необхідних дій щодо самої передачі майна. Сама передача майна, оскільки це будівля - складна інженерна споруда, здійснюється комісією визначеною власником майна, у складі якої є відповідні спеціалісти для належної оцінки стану майна на момент прийому-передачі. Згідно ст. 5 абз. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями є: фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук. Відповідно до ст. 32 вищевказаного закону контроль за використанням майна, переданого в оренду (крім іншого окремого індивідуально визначеного майна), покладається на органи, які відповідно до цього Закону здійснюють державну політику у сфері оренди. Контроль за використанням іншого окремого індивідуально визначеного майна, переданого в оренду, здійснюють органи, уповноважені управляти підприємством, яке є орендодавцем цього майна. Відповідач, отримавши повідомлення про розірвання договору, не здійснив жодної відповідної необхідної дії по контролю використання і стану приміщень та прийомки об'єкта оренди: не створив комісію, не призначив дату прийомки передачі майна. Таким чином, у позивачки виникли виняткові обставини, яких не було при укладенні угоди, але є такими, що викликають суттєві зміни її життєвих умов, у зв'язку і чим позивачка здійснила усі дії, які передбачені законодавством, для зміни та розірвання договору. Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень порушені вимоги ст. 795 ЦК України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а саме: не здійснено контроль за використанням майна, переданого в оренду, тобто не призначено приймально-здавальну комісію, не встановлено дату цієї прийомки-передачі, та не складено акту прийомки-передачі орендованого майна, а тому дії відповідача підлягають визнанню неправомірними. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Результат розгляду: granted