Рішення адміністративного суду від 2008-07-02 00:00:00+03

Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа [PERSON]- звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області про визнання нечинною постанови № 003295 від 13.03.2007 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова прийнята за результатами здійсненої перевірки від 20.01.2007 р. безпідставно, оскільки позивач не здійснювала перевезення пасажирів, а водій автомобіля, що їй належить, їхав у гараж на ремонт і взяв по дорозі своїх родичів. Разом з тим позивач вказує на те, що в оскаржуваній постанові не було вказано, що перевіряється саме вона як окремий суб'єкт господарювання. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просить позов задовольнити. Представник відповідача надав суду пояснення, які співпадають з позицією, викладеною в поданих суду запереченнях проти адміністративного позову, а зокрема зазначила, що перевірка 20.01.2007 р. була здійснена з дотриманням норм Закону України "Про автомобільний транспорт", під час якої встановлено, що водій автомобіля, що належить позивачу, здійснював нерегулярні перевезення пасажирів в кількості 17 чоловік при відсутності дорожнього листа та договору із замовником транспортних послуг, про що було складено Акт від 20.01.2007 р. та начальником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Рівненській області була винесена постанова про застосування фінансових санкцій № 039694 від 13.03.2007 р. Представник відповідача заявила про пропущення позивачем річного строку звернення до суду з адміністративним позовом, передбаченого ст. 99 КАС України і наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст.100 цього Кодексу. Також представник відповідача заявила клопотання про заміну неналежного відповідача - Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області на належного - Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті у Рівненській області в особі Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Рівненській області, у зв'язку з тим, що Територіальне управління у Рівненській області не є юридичною особою. З огляду на вищевикладене, просить в позові відмовити. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. При цьому суд встановив та врахував таке. Територіальним управлінням Головавтотрансінспекції в Рівненській області здійснено перевірку транспортного засобу марки Мерседес Бенц - 611D номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], під час якої встановлено, що 20 січня 2007 року [PERSON], водій автомобіля, що належить позивачу, здійснював нерегулярні перевезення пасажирів в кількості 17 чоловік при відсутності дорожнього листа та договору із замовником транспортних послуг, що є порушенням ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", про що державним інспектором територіального управління Головавтотрансінспекції в Житомирській області складено Акт від 20.01.2007 р. (копія - а.с. 7). Відповідно до вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі за текстом-Порядок), начальник територіального управління Головавтотрансінспекції в Рівненській області виніс Постанову № 039694 від 13.03.2007 р. (копія - а.с. 6) про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1700,00 грн., передбачених з абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Доводи позивача щодо того, що його було притягнуто всупереч чинному законодавству до відповідальності як фізичну особу, а не суб'єкта господарювання-підприємця, спростовуються наданою позивачем копією постанови, у якій зазначено ідентифікаційний код (номер) позивача та номер його свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, який співпадає із номером свідоцтва, копію якого додав сам позивач (а.с. 8). Щодо твердження позивача про те, що у завданні на перевірку № 014582 від 18.01.2007 р., яке надавалося йому суб'єктом владних повноважень при її здійсненні, не було вказано, що перевіряється саме він, то суд зазначає таке. Згідно п. 2 Порядку проведення рейдової перевірки передбачено у транспортних засобах всіх суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України, зокрема це транспортні засоби суб'єктів господарювання, що здійснюють регулярні та нерегулярні пасажирські та вантажні перевезення, перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Згідно п. 14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів. Тобто Порядок передбачає загальний перелік транспортних засобів, що перевіряють, та місце проведення такої перевірки, а не конкретного суб'єкта господарювання, як то зазначає позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України). На думку суду доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Натомість, відповідач належними і допустимими доказами довів правомірність винесення оскаржуваної постанови. Крім того, позивачем пропущено встановлений ст.99 КАС України річний термін на звернення до суду, про поновлення якого він навіть не клопотав перед судом і підстав для його поновлення суд не вбачає, що є підставою згідно ст. 100 КАС України для відмови в задоволенні позову. Судовий збір (державне мито), сплачений позивачем при подання позову, на підставі ст. 94 КАС України залишаються за ним.

Результат розгляду: denied