Рішення адміністративного суду від 2008-07-11 00:00:00+03

Позивач, звернувшись до суду з адміністративним позовом просить стягнути з військової частини А 0796 грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 3009 грн. 15 коп. Позивач в судове засідання не з'явився та надіслав заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу без його участі. В позовній заяві зазначив, що при проходженні військової служби, перебував на забезпеченні у відповідача, однак належне йому до видачі речове майно не отримав, хоча звертався за його отриманням. На даний час він виключений зі списків особового складу у зв'язку за станом здоров'я і речового майна не потребує, а просить відповідно до наданих відповідачем довідок , стягнути його вартість. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив суду, що дію ч.2 ст. 9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та сімей», яка давала позивачу таке право, в частині одержання грошової компенсації за не отримане речове майно зупинено, а згодом і виключено. В бюджетах України за минулі роки та цей рік не передбачено витрат на грошову компенсацію за речове майно військовослужбовцям. Також зауважив, що позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду. В задоволенні позову просить відмовити. Заслухавши представника відповідача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, представником відповідача правомірність своїх дій доказана повністю. ч.2 ст.9 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та сімей» на яку посилається позивач, в тій редакції в якій вона існує з 03 11.2006 року по даний час не є правовою підставою для стягнення грошової компенсації за речове майно, оскільки вона стосується грошового забезпечення військовослужбовців. ч.2 ст.91 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та сімей», яка була правовою підставою для вимог щодо стягнення компенсації за неотримане речове майно - виключена. Крім того, згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] був звільнений з військової служби 25 грудня 2004 року, що підтверджено витягом з наказу командира військової частини А 0796 від 25 грудня 2004 року (а.с.3). А звернувся до суду лише в квітні 2008 року, хоч про порушення своїх прав знав з моменту звільнення. Доказів пропущення строку звернення до суду з поважних причин позивач суду не надав, та не клопотав про його поновлення. Відповідно до ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. За наведених обставин, позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 94 КАС України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied