Рішення адміністративного суду від 2008-02-20 00:00:00+02

27 березня 2007 року [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградського обласного військового комісаріату та просить суд ухвалити рішення, яким визнати його право на перерахунок щомісячного підвищення пенсії як інваліду війни 2-ї групи, виходячи із фактичного розміру мінімальної пенсії за віком , зобов”язати відповідача провести перерахунок розміру щомісячного підвищення пенсії як інваліду війни 2-ї групи за період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2006 року та стягнути на його користь недоплачену пенсію у сумі 38776 грн. 50 коп.; визнати його право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня виходячи із фактичного розміру мінімальної пенсії за віком, зобов”язати відповідача провести перерахунок розміру щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2-ї групи за 2000-2006 роки , виходячи з 8-ми розмірів мінімальної пенсії за віком та стягнути з відповідача недоплачену суму допомоги у розмірі 5640 грн.; визнати його право на отримання санаторного лікування відповідно до законодавства України та стягнути з відповідача грошову компенсацію за неотримане лікування за період з 1995 по 2005 роки у сумі 9010 грн., зобов”язати відповідача в подальшому виплачувати йому підвищення до пенсії як інваліду війни 2-ї групи, виходячи із фактичного розміру мінімальної пенсії. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав , просить задовольнити заявлені позовні вимоги посилаючись на те, що нарахування йому підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком у сумі 19 грн. 91 коп , встановленого Кабінетом Міністрів України та обмеження розміру щорічної допомоги до 5 травня є порушенням його конституційних прав. Вважає, що компенсація за неотримані путівки на санаторно- курортне лікування повинна відповідати фактичній вартості таких путівок. Представник відповідача Кіровоградського обласного військового комісаріату в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не погодився та пояснив, що підвищення до пенсії позивачеві як інвалідові другої групи в період з 01 вересня 1999 року по 31 грудня 2006 року проводилося у відповідності з вимогами чинного законодавства, а з 01 січня 2007 року пенсія позивачеві нараховується та виплачується органами Пенсійного Фонду України. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 17 квітня 2007 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучене Головне управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області. Представник відповідача Головного управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з тих підстав, що у позовний період пенсійне забезпечення [PERSON] здійснювалося органами Міністерства оборони України, а Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не є правонаступником Кіровоградського обласного військового комісаріату. Крім того зазначив, що підвищення до пенсії позивача здійснювалося у відповідності з законами України, які регулюють пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших категорій громадян та підстав для здійснення перерахунку не вбачається. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 30 листопада 2007 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучене Управління праці та соціального захисту населення у м. Світловодськ. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення у м. Світловодськ в судовому засіданні з позовом не погодилася, про чому пояснила суду, що виплата грошової допомоги до 5 травня фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України , а відтак виплата такої допомоги позивачеві здійснювалася в межах бюджетних призначень, встановлених Законами України про Державний бюджет на відповідні роки. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 10 січня 2008 року до участі у справі в якості другого відповідача було залучене Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Представник відповідача Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до зали суду не з”явився, направив суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Позивач є інвалідом війни 2 групи та отримує пенсію по інвалідності у відповідності з Законом України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб”. Відповідно до п. б ст.. 25 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”, ст.. 25 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб”, ст.. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” пенсії по інвалідності інвалідам війни 2 групи підвищуються на 350 процентів мінімальної пенсії за віком, а з 01 січня 2006 року - у розмірі 40 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. З п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 15 квітня 2005 року „Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців ( крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” вбачається, що підвищення пенсій провадиться виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком - 19 грн.. 91 коп, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року № 1 „Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету”, дію якої з 01 жовтня 2003 року поширено на вказаних осіб постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2003 року № 1350 „Про підвищення рівня пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”. Таким чином, виплата позивачеві підвищення до пенсії як інваліду другої групи у позовний період здійснювалася у відповідності з вимогами чинного законодавства і підстави для її перерахунку відсутні. Відповідно до ст.. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та їх цільове спрямування визначається виключно законом України про Державний бюджет України. Видатки, що здійснюються з Державного бюджету згідно ст.. 87 Бюджетного кодексу, належать до видатків на щорічну разову допомогу ветеранам війни. Законами України „Про державний бюджет” на відповідні роки зазначена виплата інвалідам другої групи обмежена у 2000-2003 роках - 120 грн, у 2004 році - 160 грн, у 2005-2006 роках - 330 грн, які позивачеві виплачені. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України по справі № 1-27/2004 від 01 грудня 2004 року, яким ст.. 44 Закону України „Про Державний бюджет України на 2004 рік” щодо обмеження разової грошової допомоги до 5 травня визнано такою, що не відповідає Конституції України, не може бути підставою для задоволення позовних вимог в частині перерахунку та стягнення недоплаченої допомоги за 2004 рік, оскільки позивачем не враховано, що положення Закону , які визнані неконституційними , втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом зазначеного рішення, тобто з 01 грудня 2004 року, а станом на вказаний період щорічна допомога вже була виплачена. Крім того, механізм виплат врегульований постановами Кабінету Міністрів України № 425 від 31 березня 2003 року та № 177 від 18 лютого 2004 року, якими виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики покладено на Міністерство фінансів та Державне казначейство України для подальшого перерахування їх місцевим органом праці та соціального захисту населення, а відтак Управління праці та соціального захисту населення мало змогу провести виплати лише в межах та розмірах виділених коштів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку та стягнення на користь позивача недоплаченої разової щорічної допомоги до 05 травня. П. 3 ч. 1 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що інвалідам війни надаються пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно - курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно - курортного закладу і назад. Інваліди війни забезпечуються путівками відповідно органами соціального захисту населення, охорони здоров”я, Міністерства оборони України , Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України та іншими органами за місцем перебування на обліку або за місцем роботи. За бажанням інвалідів замість путівки до санаторію, профілакторію або будинку відпочинку вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: інваліди війни 1-2 груп - у розмірі середньої вартості путівки. Порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно - курортного лікування ( далі - Порядок) був встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 03 квітня 1995 року ( втратила чинність на підставі Постанови КМУ № 785 від 17 червня 2004 року), на даний час цей Порядок затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 785 від 17 червня 2004 року. Згідно п. 3 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 03 квітня 1995 року, середню вартість путівки визначає Мінсоцзахист за погодженням з Мінфіном щорічно , не пізніше 15 березня. У відповідності з п. 7 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 785 від 17 червня 2004 року, середня вартість санаторно - курортної путівки визначається Мінпраці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів та погодженням з Мінфіном щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, виділених відповідно до Закону України про Державний Бюджет на поточний рік. Документально підтверджено, що у відповідності з вимогами Порядку, розмір компенсації за санаторно - курортне лікування для відповідних категорій громадян до 2000 року було визначено у розмірі 70 грн, на 2002 рік - 100 грн, на 2004 рік - 100 грн, на 2006 рік - 200 грн. (а.с. ) Довідкою Кіровоградського обласного військового комісаріату ( а.с. ) , а також списками про перерахування відділенням Фонду соціального захисту інвалідів грошової компенсації за невикористану санаторно - курортну путівку (а.с. ) підтверджено, що [PERSON] отримав компенсації у встановлених розмірах, що визнається і самим позивачем у позовній заяві, а відтак підстав для проведення перерахунку компенсації вартості санаторно-курортних путівок немає. На підставі викладеного вище суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а доводи позивача не спростовують висновків суду. Позивач є інвалідом війни 2 групи, а відтак звільняється від сплати судових витрат.

Результат розгляду: denied