Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

Позивач [PERSON] надав до суду адміністративний позов до Білоцерківського міськвиконкому про визнання нечинними рішень суб”єкта владних повноважень про перепланування приміщень гуртожитку під квартири, посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськвиконкому від 2.12.2003р. [ADDRESS] був наданий статус житлового будинку для постійного проживання. В подальшому відповідачем було прийнято розпорядження від 16.04.2004 р. № 230Р і рішення від 22.07.2005 р. №288 на підставі яких розроблявся проект перепланування приміщень гуртожитку під квартири в зазначеному будинку. Посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24.07.2007 р. за позивачем було визнано право користування житловим приміщенням квартир 31.32 в цьому будинку, загальною площею 90 кв.м., з яким він не згодний, а тому вважає, що при виготовленні проекту на перепланування гуртожитку необхідно врахувати рішення Білоцерківського міськвиконкому від 2.12.2003 р. № 361, вважаючи, що рішення від 22.07.2005р. та розпорядження від 16.04.2004р. є незаконними і такими, що порушує його права, а також просив визнати недійсним проект перепланування приміщень гуртожитку. В судове засідання позивач [PERSON]. не з”явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а його представник за дорученням [PERSON]позовні вимоги збільшила вимогою про визнання нечинним рішення Білоцерківського міськвиконкому від 24.07.2007 р. №314 в частині надання дозволу ЖЕД-4 на перепланування приміщень гуртожитку під квартири по вул.. [ADDRESS], в частині позовних вимог про визнання проекту перепланування приміщень гуртожитку під квартири - відмовилася та пояснила, що підставою для визнання розпорядження міського голови м.Біла Церква від 16.04.2004р. № 230Р є те, що ним наданий дозвіл ЖЕД-9 на перепланування гуртожитку під квартири, приміщення готельного типу та приміщення житлово-експлуатаційної контори, що суттєво порушує права позивача, як мешканця цього житлового будинку, рішення від 22.07.2005 р. є нечинним з тих підстав, що воно хоч і скасувало розпорядження №230Р, але не підписано належним чином, а рішення від 24.07.2007 р. №314 затвердило проект, яким порушені права позивача як мешканки цього будинку. Представник відповідача - Білоцерківського міськвиконкому за дорученням в судовому засіданні позов не визнала повністю, пояснила, що дійсно за рішенням від 02.12.2003 р. №361 міськвиконком змінив статус сімейного гуртожитку по вул.. [ADDRESS], яке було прийнято за згодою мешканців будинку. В подальшому на виконання цього рішення було прийнято розпорядження №230Р та рішення №288 щодо дозволу ЖЕД-9 на перепланування приміщень гуртожитку під квартири, а рішенням № 314 підтвердило дозвіл на перепланування ЖЕД-4, так як на даний час житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ЖЕД-4 і є комунальною власністю міста. Представник 3-ї особи ЖЕД-4 також в задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши пояснення представника позивача за дорученням, представника відповідача, та 3-ї особи, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON]. разом з сім”єю в складі 4-х осіб проживав в гуртожитку по вул.. [ADDRESS], який за рішенням Білоцерківського міськвиконкому від 2.12.2003 р. №361 “Про переведення житлового будинку [ADDRESS] з категорії сімейного гуртожитку в житловий будинок для постійного проживання” змінив статус сімейного гуртожитку на - статус житлового будинку для постійного проживання. Як вбачається з копії цього рішення будинок перебував на балансі ЖЕД-9. Також, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням міського голови м. Біла Церква від16.04.2004р. №230Р , прийнятим у відповідності до його повноважень, п. 1.17 ЖЕД-9 дозволено провести вишуки та складання проектно-кошторисної документації на перепланування приміщень гуртожитку по вул.. [ADDRESS] під квартири, приміщення готельного типу та житлово-експлуатаційної контори. Дане розпорядження було змінено рішенням Білоцерківського міськвиконкому від 22.07.2005р. № 288 та п.1.17 викладений в новій редакції -“Житлово-експлуатаційній конторі №9 на перепланування приміщень гуртожитку по вул.. [ADDRESS] під квартири”, тобто, виключені дозволи на розміщення приміщення готельного типу та приміщення для ЖЕД. В судовому засіданні представник позивача просила визнати зазначені розпорядження і рішення міськвиконкому нечинними з тих підстав, що вони порушують права позивача, але ці твердження не відповідають обставинам справи. Так, не підтверджено розташування приміщень готельного типу та приміщення для ЖЕД-4 Державним актом про прийняття в експлуатацію вищевказаного будинку, затверджений рішенням Білоцерківського міськвиконкому від 5.06.2008р. №230, згідно з яким в експлуатацію введений саме житловий будинок, в якому відсутні приміщення іншого призначення. А твердження представника позивач, щодо неправомірності підпису рішення міськвиконкому від 22.07.2005р. № 288 першим заступником міського голови [PERSON], спростовується наданим суду розпорядженням від 06.05.2005р. № 60-К щодо відбуття міського голови у відпустку та покладення обов”язків міського голови на першого заступника міського голови [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позовні вимоги щодо визнання рішень та розпорядження суб”єкта владних повноважень не чинними спростовані наданими доказами по справі, а твердження щодо порушення прав позивача вищезазначеними рішеннями суб”єкта владних повноважень, взагалі не чим не підтверджені, є голослівними. Так, з рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 24.07.2006р. по справі №2-4134 за позовом [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] до виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням - позов був задоволений та визнане право користування на квартиру [ADDRESS], в зазначеному рішенні вказано, що оглядалися рішення 288 від 22.07.2005р., а тому про це рішення позивач знав і не оскаржував його, а в 2008р. подав до суду позов про визнання його нечинним з підстав того, що це рішення надає право розташування готелю в житловому будинку, де він проживає, що є голослівним, не підтвердженим будь-якими доказами. Відповідно до ст. 161 КАС України, суд під час прийняття постанови вирішує: чи мали місце обставини, якими обгрунтовує вимоги позивач та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вищенаведене, а також безпідставність адміністративного позову, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON]. необхідно відмовити.

Результат розгляду: denied