Рішення адміністративного суду від 2008-05-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Вінницького обласного військового комісаріату про зобов'язання Головне управління здійснити перерахунок розміру пенсії із врахуванням 33,3 % щомісячної премії від грошового забезпечення, щомісячної 100% надбавки та щомісячної 90% надбавки за безперервну службу; зобов'язати Вінницький обласний військовий комісаріат перерахувати його пенсію з урахуванням вказаних надбавок за весь період з дня звільнення та введенню їх в дію. Позовні вимоги мотивовані тим, що прослуживши 29 років в Збройних Силах України, позивач був звільнений у запас з призначенням пенсії у розмірі 75% відсотків окладу. За час перебування позивача на пенсії, неодноразово приймалися нормативні акти про підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, однак ніякого підвищення пенсії позивачу не проводилося. Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб” призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб які мають право на пенсії за цим Законом. Тому позивач вважає, що йому має бути проведено перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років військової служби з врахуванням: премії в розмірі 33,3% відповідно до Указу Президента України від 14.07.1995 року № 615/95; на підставі Указу Президента України №173 від 23.02.2002 р. - 100% надбавки до посадового окладу та надбавки за безперервну військову службу на підставі Указу Президента України №389 від 5.05.2003 року. Під час попереднього судового засідання у справі, суд виконавши всі процесуальні дії, передбачені ч. ч. 3, 4 ст. 111 КАС України за письмовою згодою сторін, перейшов до судового розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник Вінницького обласного військового комісаріату в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що Леваднюку Р.Д. нарахування призначеної пенсії здійснювалось відповідно до ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб”№ 2262 в редакції, яка була чинна до 01.01.2005 року. Редакція статті зазначеного Закону не передбачала таких видів грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, як надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії, 100% надбавка. З 01 січня 2005 року Законом України від 15.06.2004 року було внесено зміни до ст. 43 Закону № 2262, на підставі яких ВОВК було зроблено перерахунок пенсії позивача. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в судовому засіданні також заперечував, посилаючись на обставини аналогічні до заперечень представника Вінницького обласного військового комісаріату. Разом з тим, просив відмовити позивачеві у задоволенні позову на підставі пропущення ним строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 99 КАС України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом у справі встановлено. Згідно із наказом Головнокомандувача Воєнно-Повітряних Сил групи радянських військ в Німеччині по особовому складу №021 від 23 липня 1980 р. [PERSON] звільнено в запас за хворобою. Відповідно до оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи [PERSON], пенсія позивачу була встановлена у розмірі 75% від окладу за вислугу 29 років. Визначаючись щодо права позивача на надбавки та премію, відповідно до заявлених вимог суд виходить з того, що відповідно до редакції ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”визначено, що для обчислення пенсій враховуються відповідні оклади за посадою військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років служби, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію та умови служби в порядку та на умовах, що призначаються Кабінетом Міністрів України. До суми пенсії мають враховуватись лише додаткові види грошового забезпечення, які мають характер надбавок і це чітко видно з положень зазначеної статті. В п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплату пенсій і грошової допомоги військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу ОВС та членам їхніх сімей”, що була видана саме для визначення механізму реалізації вищевказаного положення, також вказується, з яких саме видів грошового забезпечення має вираховуватись розмір пенсії. З вказаної постанови вбачається, що при призначенні пенсії до уваги береться: оклад за військове або спеціальне звання, оклад за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання, науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Як встановлено по справі, запровадженні Указами Президента України №847/99, №389/2003 щомісячні надбавки військовослужбовцям, належать до додаткових видів грошового забезпечення і враховуються при нарахуванні пенсії особам, які отримували їх під час проходження служби і звільненні після їх запровадження, премія розміром 33,3 % взагалі не відноситься до додаткового виду грошового забезпечення. Позивач під час проходження служби вказаних надбавок не отримував, був звільнений в запас в 1980 р., а тому дія вказаних указів на нього поширюватися не може. До даного висновку суд приходить на підставі того, що Закон України “Про внесення змін до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”не має зворотної сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з врахуванням запроваджених після звільнення позивача зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до січня 2005р. (моменту запровадження змін до закону) задоволенню не підлягають. Зазначене підтверджується роз'ясненням, викладеним у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005р. №4 “Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”, де вказано, що законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке діяло до 1 січня 2005р. не було передбачено можливості перерахунку раніш призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб, що мають право на пенсію, згідно з Законом України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яких, вони не отримували під час служби, а також премій. Крім того, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропущенням відповідачем строку звернення до суду з позовом. Відповідно до ч. 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Як встановлено судом, позивач знав про порушення свого права ще з моменту прийняття і вступу в законну силу нормативно-правових актів, які запроваджували нові види грошового забезпечення до 2005 р., але в установлений строк не звернувся до суду з позовом. Позивачем не доведено поважності пропущення строку для звернення до суду. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. Таким чином, суд бере до уваги клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду, і вважає, що це є правомірною підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied