Рішення адміністративного суду від 2008-09-02 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до суду з позовом до УПСЗН в Замостянському районі м. Вінниці, ГУПСЗН Вінницької міської ради про стягнення щорічної разової грошової допомоги. Постановою Замостянського районного суду м.Вінниця від 19 червня 2007 року позов задоволено у повному обсязі. Поновлено строк звернення до суду за захистом свого порушенного права. Визнано дії органів праці і соціального захисту населення щодо виплати надбавки як учаснику війни [PERSON]. в заниженому розмірі незаконними. Стягнуто з ГУПСЗН Вінницької міської ради шляхом списання на рахунок УПСЗН в Замостянському районі м. Вінниці на користь [PERSON]. недоплачену грошову допомогу як учаснику війни за 2004 - 2006 роки в сумі 2223 грн. 35 коп.. Не погодившись з постановою суду, представник УПСЗН в Замостянському районі м. Вінниці подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно дослідив обставини справи, виніс рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недоплати разової грошової допомоги за 2004 - 2006 р.р. та стягнути недоплачену разову грошову допомогу за 2004-2006 р.р. в розмірі 2250грн. 35 коп.. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що вона є учасником війни. Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується одноразова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, але всупереч вимогам Закону грошова допомога їй виплачена не у повному розмірі. Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону - права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Статтею 22 Конституції України закріплено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Таким чином, відповідач при обрахуванні щорічної виплати мав керуватися виключно нормами Закону. Вищезазначений висновок викладено у Рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2004 від 01.12.2004 року. Таким чином колегія суддів вважає, що виплату разової грошової допомоги [PERSON] необхідно було виплачувати у розмірі відповідно до ст. 12 „Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту” без урахування обмежень визначених Законами України „Про державний бюджет України на 2004 рік”, „Про державний бюджет України на 2005 рік”. Щодо стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2006 рік, то судова колегія суддів приходить до наступного. Судом першої інстанції не враховано, що дію ч.5 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, якою визначався розмір щорічної разової грошової допомоги було зупинено ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Крім того, положення ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» на предмет їх відповідності Конституції України Конституційним Судом України не переглядались. А тому, правових підстав для незастосування до спірних правовідносин положень даного Закону України не має. А тому, суд першої інстанції при прийнятті рішення щодо виплати відповідачем щорічної разової грошової допомоги за 2006 рік мав застосовувати норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Суд дав належну оцінку обставинам справи у частині захисту порушеного права позивача отримувати разову грошову в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за 2004 та 2005 роки та у цій частині ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. У частині виплати щорічної разової грошової допомоги за 2006 рік рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача недоплачену щорічну разову грошову допомогу за 2004 та 2005 роки, а в частині стягнення грошової допомоги за 2006 рік у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Результат розгляду: partial