Рішення адміністративного суду від 2008-10-17 00:00:00+03

27 березня 2008 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, в якому позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь державного бюджету штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2000 грн.; стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь місцевого бюджету штрафні (фінансові) санкції у розмірі 276 грн. 24 коп.; судові витрати по справі покласти на відповідача. В судове засідання з'явився представник позивача та представник відповідача за довіреністю. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у відношенні відповідача за результатами перевірки з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері торгівлі готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності зі споживачами, здійсненою працівниками державної податкової адміністрацією у Дніпропетровській області господарської одиниці - зал гральних автоматів складено акт перевірки, на підставі якого винесені рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. Сума боргу не сплачується відповідачем добровільно, а тому підлягає примусовому стягненню. Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст. 250 ГК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову відповідно до ст. 100 КАС України. Дослідивши чинне законодавство, матеріали справи та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що станом на 20.11.2007 року відповідач по справі має борг у розмірі 2276 грн. 24 коп., який виник внаслідок порушення вимог Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності». Державною податковою адміністрацією у Дніпропетровській області 16.04.2007 року здійснено перевірку господарської одиниці - зал гральних автоматів за адресою: [ADDRESS] , у якому здійснює підприємницьку діяльність фізична особа-підприємець [PERSON], з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері торгівлі готівкового та безготівкового обігу суб'єктами підприємницької діяльності зі споживачами. За результатами перевірки складено Акт № 002050 від 16.04.2007 року, за результатами розгляду якого винесені рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №0020552306/0/8952 від 04.05.2007 року та №0020562306/0/8951 від 04.05.2007 року. Зазначені рішення отримані відповідачем, про що свідчить особистий підпис відповідача на корінці рішення про застосування фінансових санкцій від 14.05.2007 року, проте в адміністративному чи судовому порядку оскаржені не були. Отже зазначений борг є узгодженим зобов'язанням платника податків. Суд при вирішенні справи встановив, що відповідно до п.11 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Згідно з підп.3.1.1. п.3.1. ст.3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Щодо доводів представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду з зазначеним позовом суд не знаходить їх обґрунтованими та доведеними. За доводами представника відповідача в даному випадку повинен застосовуватися строк звернення до суду, передбачений ст. 250 ГК України, який дорівнює 6 місяців. Суд зазначає, що відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Отже дана норма законодавства встановлює строк для застосування адміністративно-господарських санкцій, а не строк звернення до суду щодо стягнення таких санкцій. Таким чином за висновком суду в даному випадку для звернення до суду з адміністративним позовом застосовується річний строк, визначений Кодексу адміністративного судочинства України. Щодо позовних вимог про покладення на відповідача судових витрат суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються (ч.4 ст.94 КАС України). З урахуванням сукупності викладених обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial