Рішення адміністративного суду від 2008-07-08 00:00:00+03

Позивачка звернулась до суду із позовом до Управління труда і соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя про визнання дій неправомірними, відносно відмови виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менш прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, передбаченого ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 22.03.2001р. та з вимогою зобов'язати Управління труда і соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя виплачувати щомісячно їй допомогу, передбачене ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», починаючи з 09 липня 2007 року. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсягу. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, надала суду свою заяву у відповідності до якої просить суд провісті засідання за ї відсутності, позовні вимоги не визнає. Суд вислухавши пояснення позивачці, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO] і має право отримувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі, встановленому ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року. Ця норма зазначає, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення дитиною вказаного віку включно. Відповідно ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років складає з 1 квітня - 463 грн., з 01 жовтня 470 грн. На підставі абзацу третього частини другої ст. 56, п. 7 і 14 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рок», дію ст. 15 Закону № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року було зупинено. Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7,9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101. 103, 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають конституції (є неконституційними). Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3 частині другій статі 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій, статті 95 Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішені справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року, всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків ( усиновителів, опікуна, піклувальника). Позивачка звернулася до відповідача з заявою про нарахування і виплату допомоги в передбаченому законом розмірі. Однак, Управління труда і соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя 28.08.2007 р. надіслало відповідь за № віх. 10/4748, в якій повідомило, що виплата допомоги органами управління труда і соціального захисту буде можливим після приведення у відповідність нормативних актів, що є на думку суду необгрунтованим. Таким чином, суд дійшов до висновку про безпідставність і неправомірність відмови у виплаті позивачці допомоги в розмірах, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». На підставі вищевикладеного, враховуючи, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей відповідних законів, що визнанні неконституційними, а також, що рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Суд задовольняє позовні вимоги, але вважає за необхідне вказати в резолютивної частини постанови те, що перерахування допомоги позивачу повинне здійснюватися відповідно до розміру передбаченому ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» . Дана обставина викликана тім, що законодавство змінюється у зв'язку із чим суд вважає за необхідне прив'язати розмір допомоги до норми законодавства, а не до фіксованої величини, яка змінюється.

Результат розгляду: granted