Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

У липні 2008 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що з січня 1997 року по грудень 2007 року йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення та підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивач визначив в розмірі 44064 грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст. 37) - в розмірі 7444,20 грн., по додатковій пенсії (ст. 51) -в розмірі 4181,22 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживав і проживає на даний час в м. Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986р. 2 категорії, що підтверджується посвідченням [NUMBER]. З 01 січня 1997 року до 20 грудня 2005 року він працював в ТОВ "Овруцька ПМШБК №42", з липня 2002 року отримує пенсію. Згідно із ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення -40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно із ст. 39 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення -дві мінімальні заробітні плати щомісяця. В такому ж розмірі підвищуються пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях. Відповідно до ст. 51 Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 2 категорії, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. Проте вказані допомога, доплата та додаткова пенсія виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати і мінімальної пенсії за віком, тобто в значно меншому розмірі. По статті 37 Закону він отримував по 2 грн. 10 коп. щомісячно, по ст. 39 -по 10 грн. 50 коп., по ст. 51 -по 5 грн. 97 коп. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати і допомоги в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Однак, позов підлягає частковому задоволенню. Заборгованість по ст.39 Закону за період з січня 1997 по грудень 2005 років підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення (крім 2006 року та січня -червня 2007 року), оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. Проте, суд враховує встановлений статтею 99 КАС річний строк звернення з адміністративним позовом до суду. Крім того, дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2007 рік згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006р., і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р. Таким чином, в межах заявлених вимог заборгованість по ст. ст. 37, 39 Закону підлягає стягненню -за 6 місяців 2007 року, по ст. 51 -в межах визначеного ст. 99 КАС України річного строку давності, а саме з липня по грудень 2007 року, оскільки позовна заява надійшла до суду в липні 2008 року. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати, допомог і додаткової пенсії, отриманих позивачем за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед ним по виплатах, передбачених ст. 37 Закону, становить 1067,40 грн., по ст. 39 Закону -33305,50 грн., по ст. 51 Закону -706,83 грн., а всього -35079,73 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial