Рішення адміністративного суду від 2008-04-03 00:00:00+03

18.03.2005 р. позивачка звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Фрунзенському районі м.Харкова (далі УПФУ) про перерахування наукової пенсії з 01.01.2004 р., з урахуванням індексації, стягнення сум, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в НДІ заводу „Електроважмаш” з 1965 р. по 1986 р. З 1994 р. вона отримує пенсію, з 2002 р. оформила наукову пенсію. З січня 2004 р. вона неодноразово намагалась отримати перерахунок розміру її пенсії відповідно до Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”. Попасти до Пенсійного Фонду у першому півріччі 2004 р. було неможливо. 13.06.2004 р. вона написала заяву про перерахування її наукової пенсії та одночасно звернулась до директора заводу з проханням оформити належним чином довідку про її заробітну плату за відповідний період. У відповідь 15.07.2004 р. вона отримала листа з УПФУ з переліком документів, які необхідно надати. 21.07.2004 р. вона надіслала до УПФУ довідку про заробітну плату. 17.08.2004 р. вона отримала листа з УПФУ, у якому були перелічені додаткові вимоги, про які не було мови у попередньому листі. 28.09.2004 р. вона звернулась до УПФУ з листом, в якому ще раз нагадала, де саме знаходиться її трудова книжка (в її пенсійній справі). У відповідь вона отримала листа від УПФУ, в якому від неї вимагали надати пояснення головного бухгалтера заводу у зв*язку з розходженням сум у довідках про заробітну плату . Три місяці вона безрезультатно чекає перерахування своєї пенсії. За цей час її розмір став дорівнювати мінімальному по Україні. В черговий раз вона відчуває приниження з боку відповідача. 24.05.2005 р. позивачка заявила додатковий позов, в якому зазначила, що вона зверталась до ПФУ із заявою про перерахування її пенсії ще у 2001 р., щоб заздалегідь, тобто до 01.01.2002 р., були зібрані всі документи. Між ними почалось листування.Коли вона виконувала одні вимоги відповідача, з*являлись наступні. 24.05.2002 р. її змусили написати заяву про перерахунок пенсії та відмовитись від частини стажу. Просила суд стягнути з УПФУ різницю між пенсією за віком, яку вона отримувала на той час, та науковою, за період з 01.01.2002 р. по 24.05.2002 р., з урахуванням індексації (а.с.36,37). 16.12.2005 р. позивачка надала суду зміни до позовної заяви від 18.03.05 р. та доповнення до позовної заяви від 23.05.2005 р., в яких просила суд: -визнати недійсною її заяву до ПФУ від 24.05.2002 р. про відмову від трудового стажу; -стягнути з відповідача різницю між її пенсією за віком та науковою пенсією, за період з 01.01.2002 р. по 31.05.2002 р., з урахуванням індексації; -стягнути з відповідача різницю між її справжньою науковою пенсією та тією, яка сплачується, за період з квітня 2005 р. по день ухвалення рішення у справі; -стягнути моральну шкоду у розмірі 3500 грн. (т.1 а.с.135-137). 04.03.2008 р. надала суду уточнену позовну заяву (т.2 а.с.93), у якій просила суд остаточно визнати недійсною її заяву від 24.05.2002 р. про відмову від трудового стажу, стягнути недоотриману нею пенсію у період з 01.01.2002 р. по 31.05.2002 р., із компенсацією за затримку виплати, стягнути з відповідача недоотриману нею пенсію у період з 01.01.2005 р. по день ухвалення судового рішення, із компенсацією за затримку виплати, стягнути 3500 грн. як відшкодування моральної шкоди (т.2 а.с.93). В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що вона отримувала пенсію за віком з 1994 р., а з 24.05.2002 р. отримує наукову пенсію. Вважає, що має право отримувати наукову пенсію з 01.01.2002 р., оскільки ще у 2001 р. заздалегідь зверталась до ПФУ з проханням повідомити їй про необхідні документи для нарахування наукової пенсії. Увесь цей час ПФУ висував різні неправомірні вимоги, які вона виконала, але пенсію перерахували лише після того, як її змусили 24.05.2002 р. написати заяву про не врахування до її стажу періоду роботи з 09.07.62 р. та часу навчання в інституті. У теперішній час ця заява дійсно не впливає на розмір її пенсії але у разі змін у пенсійному законодавству у майбутньому, зміст цієї заяви може вплинути на розмір її пенсії чи обмежити її право на отримання такої пенсії. 13.06.2004 р. вона дійсно звернулась із заявою про перерахування раніше призначеної їй наукової пенсії, але перерахунок отримала лише у травні 2005 р., який був обчислений виходячи з розміру середнього заробітку працівників за 2003 р. Вважає, що перерахунок у 2005 р. їй мав бути проведений , виходячи із середнього заробітку працівників за 2004 р. Вимог щодо неправильності начислення та виплати їй пенсії у 2004 р. вона не заявляє. Моральна шкода причинена їй протиправною бездіяльністю відповідача при безпідставно тривалому розгляді її заяв та полягає у душевних стражданнях, викликаних неможливістю скористатись належними їй грошовими коштами та приниженням її честі і гідності. Представники відповідача - Кураленко К.В., Морозова І.А., Возгріна Л.Д., Торянік З.П., Прядка Н.П., Кучер О.В. проти позову заперечували (т.1 а.с.34, 263, т.2 а.с.11, 29, 38, 44, 84, 103, 111). Вважають, що нарахування і відповідні перерахування позивачеві пенсії як науковому працівнику проведені у відповідності із діючим пенсійним законодавством. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно п.9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України в редакції 2003 р., заяви і скарги, що виникають з адміністративно-правових відносин, подані до набрання чинності цим Кодексом, розглядаються в порядку, встановленому КАС України. Враховуючи, що ПФУ є суб*єктом владних повноважень, спір між сторонами виник з адміністративно-правових відносин, до набрання чинності КАС України, та до теперішнього часу не врегульований, суд вважає необхідним розглядати зазначену справу в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”, право на пенсію наукового працівника мають чоловіки при досягненні пенсійного віку за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі наукової - не менше 20 років, та жінки - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ та до 24.05.2002 р. отримувала пенсію за віком, яка у січні-травні 2002 р. складала по 141 грн.90 коп. за кожен місяць. Посади, яка займала позивачка, та стаж роботи надавали їй право на призначення з 01.01.2002 р. пенсії у відповідності із ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”, який набирав чинності з 01.01.2002 р. [PERSON] отримала пенсію за віком як науковий працівник з 01.06.2002 р. у розмірі 263 грн.23 коп., на підставі її особистої заяви від 24.05.2002 р. про перерахування раніше призначеної пенсії за віком (а.с.71), виходячи із стажу наукової роботи 18 років 2 місяці. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Вищевказана заява від 24.05.2002 р. містить власноручний припис [PERSON] про те, що заява була отримана ПФУ 12.09.2001 р. (а.с.71) Матеріали цивільної справи містять копії звернень позивачки до відповідача з питання реалізації цього права та перерахування з 01.01.2002 р. раніше призначеної пенсії: 21.02.2001 р.(т.1 а.с.79) та 09.09.2001 р. (а.с.82). Листом від 15.03.2001 р. УПФУ повідомило позивачку про відсутність у неї права на призначення пенсії як науковому працівникові, оскільки її науковий стаж складає 6 років 5 місяців 28 днів (т.1 а.с.81) Після повторного звернення позивачки 09.09.2001 р., листом від 03.10.2001 р. УПФУ повідомило, що її стаж складає вже 9 років 7 місяців 27 днів та про необхідність надання довідки про всі перейменування інституту з 02.10.1965 р. (т.1 а.с.84). Доводи позивачки про те, що усі необхідні документи для перерахування з 01.01.2002 р. раніше призначеної пенсії, які від неї вимагались УПФУ, вона надала своєчасно, до 01.01.2002 р. , підтверджуються розпискою від 12.12.2001 р. спеціаліста УПФУ Торяник З.Б. (т.1 а.с.85). 21.03.2002 р. позивачка втретє звернулась до відповідача з приводу перерахунку пенсії (т.1 а.с.86), але письмової відповіді на це звернення не отримала. Оглядом матеріалів пенсійної справи позивачки, наданої УПФУ, та поясненнями представників відповідача встановлено, що станом на 01.01.2002 р. оригінал трудової книжки зберігався в УПФУ. Крім того, в матеріалах пенсійної справи була і довідка про заробітну плату позивачки за 24 місяці за 1984-1986 р.р., з якої їй була нарахована пенсія за віком і яка у подальшому була використана відповідачем для перерахунку раніше призначеної пенсії на наукову, у відповідності до ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”. 24.05.2002 р. раніше призначена пенсія [PERSON] була перерахована у відповідності до ст.24 Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”, без надання нею будь-яких інших документів. Згідно зі ст.62 Закону України „Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджених Постановою КМ України №637 від12.08.1993 р., в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. Суд дослідив записи у трудовій книжці позивачки та вважає, що вони підтверджують науковий характер її роботи і стаж, який дає право на призначення їй пенсії як науковому працівникові. Таким чином, вимоги відповідача про необхідність надання уточнюючої довідки, за наявності станом на 01.01.2002 р. трудової книжки і статуту підприємства, не грунтуються на законі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права [PERSON] на отримання пенсії відповідно до Закону України „Про наукову та науково-технічну діяльність”, починаючи з 1 січня 2002 р. по 01.06.2002 р. та стягує з УПФУ на її користь недоотриману пенсію за цей період, з урахуванням індексації станом на 01.04.2008 р., у розмірі 957 грн. 29 коп.(932,12 грн.х1,027), відповідно до розрахунків позивача станом на 01.03.2008 р., які суд вважає правильними. Також суд задовільняє позовну вимогу про визнання недійсною заяви [PERSON] від 24.05.2002 р. про відмову від зарахування до загального стажу роботи для отримання наукової пенсії періоду роботи з 09.07.1962 р. та часу навчання у ВУЗі (т.1 а.с.144), оскільки така заява погіршує її становище - зменшує тривалість загального стажу праці. Також суд вважає переконливими доводи позивачки про те, що при підписанні цієї заяви її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, відповідно до вимог ст.203 ЦК України. Крім того, як передбачено ст.214 ЦК України, особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитись від нього, якщо інше не встановлено законом. Вимоги в частині стягнення на користь позивачки недоотриманої пенсії за період з 01.01.2005 р. суд вважає безпідставними. а заперечення відповідача в цій частині - обгрутованими, оскільки судом безспірно встановлено, і позивачем не оспорюється, що за перерахуванням пенсії вона звернулась 13.06.2004 р., тому УПФУ правильно обчислив її розмір з цієї дати, з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2003 р., що передує року звернення за призначенням пенсії. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні вимог щодо перерахування пенсії та стягнення недоотриманих сум за період з 01.01.2005 р. При цьому судом встановлено, що такий перерахунок було зроблено лише 18.05.2005 р., тобто майже через рік після її звернення. У зв*язку з чим суд вважає неправомірною бездіяльність відповідача, внаслідок якої позивачка була позбавлена можливості своєчасно отримати належні їй до сплати грошові кошти за період з 01.01.2002 р. по 01.06.2002 р. та за період з 13.06.2004 р. по 18.05.2005 р., скористатись ними, та через це відчувала душевні страждання. Враховуючи вимоги розумності та справедливості суд стягує з відповідача на користь позивачки 1000 грн. як відшкодування моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted