Рішення адміністративного суду від 2008-05-30 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Головного управління праці та соціального захисту4 населення у Дніпропетровській області на свою користь 4705 грн. разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, як ветерану війни - учаснику бойових дій. Позов обґрунтовано тим, що відповідач в порушення ст. 22 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснював зазначену виплату у 2005-2007 роках у меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмірі, що призвело до порушення його прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив, що Конституційний Суд України в своїх рішеннях № 5-рп/2002, № 7-рп/2004, № 20-рп/2004 та від 09 липня 2007 року визнавав неконституційними зупинення або обмеження пільг, у тому числі, ветеранам війни, тому відповідач, як орган державної влади, зобов'язаний був керуватись Конституцією України, норми якої є нормами прямої дії і чітко додержуватись вимог закону. Позивач просив поновити йому строк для звернення до суду, оскільки про порушення свої прав він дізнався після прийняття рішення Конституційним Судом України від 09 липня 2007 року. Відповідач, завданням якого є соціальний захист громадян, повинен був самостійно усунути порушення прав позивача, однак до цього часу це не зробив, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись за захистом до суду. У попередньому судовому засіданні представник відповідача надав суду заперечення проти позову, в якому просив суд розглянути справу за відсутності свого представника. На думку відповідача, позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, відповідач, здійснюючи виплати відповідачу, діяв в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 177 «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом про Державний бюджет України. Виплати здійснювались з урахуванням фінансових можливостей Державного бюджету. Головне управління праці та соціального захисту населення проводить виплати відповідно до лімітної довідки та паспорту бюджетної програми про бюджетні асигнування, які видає Міністерство праці та соціальної політики України. За наведених обставин у позові має бути відмовлено. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами докази дійшов до такого. Судом встановлено, що відповідач є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER], виданим 05 вересня 1996 року безтермінове УСБ України по Дніпропетровській області. Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-12, розділом 3 якого визначені пільги ветеранам війни та гарантії їх соціального захисту. Згідно з положеннями частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбаченими статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за їх місцем проживання чи одержання грошового утримання. Судом встановлено, не оспорено відповідачем, що позивачу були здійснені виплати у наступних розмірах: 2005 рік - 250 грн., 2006 рік - 250 грн., 2007 рік - 280 грн. Стаття 22 Конституції України закріпила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Таким чином, виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги необхідно здійснювати у розмірі, визначеному ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» без обмежень, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України». Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неможливості здійснення виплат у розмірах, передбачених ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, оскільки відсутність коштів на виплату грошової допомоги не позбавляє ветерана права на таку допомогу, а Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено обмеження зазначених виплат наявністю певних коштів чи фінансування. Законом України № 1058 від 09.07.03 р. встановлювався розмір мінімальної пенсії за віком у 2005 році з 12.01.05 по 31.12.05 - 332 грн., у 2006 році з 01.04.06 по 30.09.06 - 359 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню: за 2005 рік - 1410 грн. (332 грн. х 5 - 250 грн.); за 2006 рік - 1545 грн. (359 грн. х 5 - 250 грн.). Статтею 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 року № 489, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2007 року - 380 грн., з 1 квітня 2007 року - 387 грн., з 1 жовтня 2007 року - 395 грн. зазначена стаття була змінена Законом України від 15.03.2007 року № 749 та існувала в новій редакції з 28.03.2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність визначений з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток відповідно : 410 грн. 06 коп. та 415 грн. 11 коп. Таким чином, за 2007 рік на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума допомоги 1770 грн. 30 коп. ( 410 грн. 06 коп. Х 5 - 280 грн.). Приймаючи рішення, суд вважає за необхідне застосувати ч.2 ст. 11 КАС України і зобов'язати відповідача, яка суб'єкта владних повноважень, сплатити заборгованість за 2007 рік, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком - 410 грн. 06 коп., а не 406 грн., як просив позивач. Вихід за межі позовних вимог є необхідним з метою повного захисту та відновлення порушених прав позивача. Всього, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь позивача за період з 2005-2007 рік складає 4726 грн. 30 коп. ( 1410 грн. + 1545 грн. + 1770 грн. 30 коп.). Доводи відповідача, що позивач не має права на відшкодування допомоги у зв'язку з пропуском ним річного строку, встановленого статтею 99 КАС України на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з моменту, коли вона дізналась або повинна була дізнатися про їх порушення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки питання виплати грошової допомоги позивачу, як учаснику бойових дій, врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Окрім того, позивач звертався до відповідача з проханням здійснити йому перерахунок та виплатити заборгованість, однак листом від 08.02.2008 року за № П-380-002 йому було відмовлено. Висновки суду щодо задоволення позовних вимог узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду, яка висловлена ним у відповідних рішеннях від 18 липня 2007 року, 29 серпня 2007 року, 26 вересня 2007 року, 22 січня 2008 року та інших. На підставі ст. 22 Конституції України, ст. 12, 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,

Результат розгляду: granted