Рішення адміністративного суду від 2008-07-31 00:00:00+03

Позивач 1 [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 2 категорії, позивач 2 [PERSON] є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС, позивачі 3 та 4 [PERSON], [PERSON] є особами,евакуйованими з зони відчуження в 1986 році. Суд, розглянувши матеріали справи прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Слід зазначити, що загальний строк позовної давності відповідно до ст. ст. 257, 263 Цивільного кодексу України, складає три роки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] ., [PERSON] ., [PERSON] ., [PERSON]. підлягають задоволенню за період 2005-2007 р.р. Згідно пункту 1 частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції другої категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, особам евакуйованими з зони відчуження в 1986 році виплачується у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Стаття 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначає, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, встановлені такі розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178; N 37, ст. 543, газета "Голос України", 25 червня 1996 р. N 114): е) одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 37930 тис. карбованців; інвалідам II групи - 28440 тис. карбованців; інвалідам III групи - 18960 тис. карбованців. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»були внесені зміни до Постанови КМ України № 836 та встановлено, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень. Стаття 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004 р. № 2285-ІV, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.09.2005 р. складає 332,00 грн. Позивачу 1 за 2005 р. було виплачено 26,70 грн., позивачу 2 - 21,50 грн., позивачам 3,4 -75,00 грн. Стаття 82 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 р. № 3235-ІV, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2007 р. складає 400,00 грн. Позивачу 1 за 2006 р. було виплачено 100,00 грн., позивачу 2 -90,00 грн., позивачам 3,4 -75,00 грн. Стаття 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V, встановлює, що мінімальна заробітна плата з 01.10.2007 р. складає 460,00 грн. Позивачу за 2007 р. було виплачено 100,00 грн., позивачу 2 -90,00 грн., позивачам 3,4 -75,00 грн. Таким чином, недоплата позивачам одноразової допомоги на оздоровлення складає позивачу 1 [PERSON].: за 2005 р. -1633,30 грн. за 2006 р. -1900,00 грн. за 2007 р. -2200,00 грн. Всього на загальну суму 5 733,30 грн. Позивачу 2 [PERSON].: за 2005 р. -974,50 грн. за 2006 р. -1110,00 грн. за 2007 р. -1290,00 грн. Всього на загальну суму 3 374,50 грн. Позивачу 3 [PERSON].: за 2005 р. -921,00 грн. за 2006 р. -1125,00 грн. за 2007 р. -1305,00 грн. Всього на загальну суму 3 351,00 грн. Позивачу 4 [PERSON].: за 2005 р. -921,00 грн. за 2006 р. -1125,00 грн. за 2007 р. -1305,00 грн. Всього на загальну суму 3 351,00 грн. Оскільки, Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не передбачають умови, розміри та порядок виплат щорічної допомоги інвалідам, тому посилання відповідачів на вказану постанову безпідставні. Крім того, Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” має вищу юридичну силу і при вирішенні позовних вимог суд керувався вимогами статті 48 вказаного Закону, яка передбачає право позивачам на щорічну допомогу на оздоровлення в вище зазначених розмірах мінімальних заробітних плат. Так як, ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в подальшому будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню стаття 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з урахуванням розміру мінімальної зарплати на момент виплати. Виходячи з вищенаведеного та з урахуванням вимог статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи” Управління праці та соціального захисту населення в Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повинні виплачувати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати щорічної компенсації на оздоровлення. Отже, суд вважає, що при нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення слід виходити лише з вимог Закону України “Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” і виплачувати її у розмірах, визначених статтею 48 вказаного Закону для учасників ліквідації на ЧАЕС, інвалідів відповідної групи та особам евакуйованим з зони відчуження. Постанова Кабінету Міністрів України “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” є підзаконним нормативно-правовим актом, а у разі виникнення колізії між її нормами та нормами Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, застосуванню підлягають положення останнього. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, та свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачами частково підтверджують обставини, на які позивачі посилається в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень зазначеної статті необхідно позов задовольнити частково. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: partial