Рішення адміністративного суду від 2008-07-04 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що 10 серпня 2007 року на підставі його заяви та відсутності підходящої роботи, відповідач поставив його на облік як безробітного, йому було надано статус безробітного, призначено допомогу по безробіттю, з урахуванням страхового стажу. Але, в порушення вимог Конституції України, Законів України „Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування”, „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, „Про державні соціальні стандарти та державні гарантії”, „Про прожитковий мінімум”, виплату допомоги по безробіттю було призначено нижчою за встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб. У зв'язку з цим, просить суд : визнати неправомірними дії посадових осіб Шосткинського міськрайцентру зайнятості щодо призначення йому з 10.08.2007р. допомоги по безробіттю в розмірі що є нижче прожиткового мінімуму та зобов'язати провести перерахунок призначених виплат до розміру що є не нижче встановленого на відповідні періоди прожиткового мінімуму; зобов'язати провести індексацію та компенсацію донарахованих до рівня не нижче прожиткового розміру виплат; стягнути за весь час розгляду справи компенсації за відрив від звичайних занять з розрахунку мінімальної заробітної плати 525 грн. на місяць при виклику до суду по одному разу в червні та липні 2008 року. Відповідач позов не визнав, вказав, що Законодавство України про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, Закону України „Про зайнятість населення” та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття. Виплати позивачу матеріального забезпечення по безробіттю нараховуються і виплачуються в повному обсязі відповідно до Закону, не вбачає у своїх діях упередженості та неправомірності, просить в задоволення позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування набули чинності у 1998 році та відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові і організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні. Відповідно до ст. 31 Основ, строки введення загальнообов'язкового державного соціального страхування в Україні, яке забезпечить досягнення гарантій, передбачених Конституцією України, визначаються в законах України з окремих видів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Закон України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, який розроблено відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Статтею 23 ч. 4 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” передбачено, що допомога по безробіттю не може бути вищою за середню заробітну плату, яка склалася в галузях національної економіки відповідної області за минулий місяць, і нижчою за прожитковий мінімум, встановлений законом. Але, п.3 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” визначено, що до стабілізації економічного становища в Україні, мінімальний розмір виплат, передбачених ч.2, 4 ст. 23, ст. 29, ч.1 ст. 33 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку одночасно з встановленням розміру страхових внесків, виходячи з реальних можливостей Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Статтею 58 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” зазначено, що розміри державних соціальних гарантій на 2008 рік, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Статтею 3 Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування” визначено, що виплати, передбачені ч. 2 та ч. 4 ст. 23, ч. 1 ст. 33 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, встановлюються в розмірі не нижче ніж 23 відсотки прожиткового мінімуму для працездатної особи. Законом України „Про Державний бюджет” затверджений наступний прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2008 рік : з 01 січня - 633 гривні, з 01 квітня - 647 гривень, з 01 липня - 649 гривень, з 01 жовтня - 669 гривень. Згідно ст. 3 Закону України „Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування” та з врахуванням зазначеного прожиткового мінімуму, на підставі ст. 11 Закону, правлінням Фонду, своєю постановою від 19.12.2007р. за № 7 встановлено мінімальний розмір допомоги по безробіттю на 2008 рік : для застрахованих осіб з 01.01.2008р. - 290 грн., з 01.04.2008р. - 310 грн., з 01.07.2008р. - 330 грн., з 01.10.2008р. - 350 грн., з 01.12.2008р. - 390 грн.; для незастрахованих осіб з 01.01.2008р. - 210 грн., з 01.04.2008 р. - 240 грн., з 01.07.2008р. - 270 грн., з 01.10.2008р. - 300 грн., що становить 33% - 58% від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку позивачу, на підставі його особистої заяви та відсутності підходящої роботи, 10.08.2007р. було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю відповідно до пп.1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону у розмірі 60 % середньої заробітної плати, так як страховий стаж складає від 6 до 10 років та залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру : 100% - 90 календарних днів, 80% - 90 календарних днів, 70% - 180 календарних днів (а.с.9-10). Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю становить 360 днів - з 10.08.2007р. по 03.08.2008р. Враховуючи те, що середньоденна заробітна плата позивача складала 25,21 грн., розмір допомоги по безробіттю коливається від 468,9 грн. в жовтні 2007 року до 370,38 грн. в квітні 2008 року, що перевищує мінімальний розмір допомоги по безробіттю. Поряд з цим, стаття 25 Загальної декларації прав людини встановлює, що кожна людина має право на забезпечення на випадок безробіття, захворювання, інвалідності, вдівства, настання старості або іншого випадку втрати засобів для існування з незалежних від нього обставин. Разом з тим, відповідно до ст. 22 цього акта рівень забезпечення визначається ресурсами кожної держави. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позивачу виплати матеріального забезпечення по безробіттю нараховуються і виплачуються в повному обсязі відповідно до Закону, не вбачає в діях відповідача упередженості та неправомірності і вважає, що в позові має бути відмовлено.

Результат розгляду: denied