Рішення адміністративного суду від 2008-01-09 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в АР Крим, в якому просить визнати неправомірною відмову йому у підвищенні пенсії на 30% від мінімальної пенсії як «дитині війни», та просить суд зобов'язати ГУ ПФУ в АРК щомісячно підвищувати йому пенсію на 30% від мінімальної пенсії за віком починаючи з 09.07.2007 року відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Крім цього позивач просить зобов'язати відповідача індексувати його грошове забезпечення у відповідності із законодавством, починаючи з 01.01.2007 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав, зазначивши, що він маючи статус «дитина війни», має право на підвищення пенсії, яку йому як колишньому військовослужбовцю виплачує ГУ ПФУ в АРК, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», проте йому у цьому на його звернення було відмовлено. Крім цього його грошове утримання має бути проіндексоване відповідно діючого законодавства, проте ця сума індексації йому також з 01.01.2007 року не виплачувалася. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що в частині позову про індексацію грошового утримання вони позов визнають, крім того, така індексація вже проведена і позивачу її виплата має відбутися у ближчий час. В частині решти вимог вони позов не визнають, оскільки законодавством не було передбачено механізм виплати підвищення, а також було відсутнє відповідне фінансування з бюджету і вони позбавлені можливості проводити такі виплати. Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] отримує пенсію в ГУ ПФУ в АР Крим з 01.01.2007 року, як колишній військовослужбовець. Грошове забезпечення, яке він отримує від відповідача, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та порядком проведення індексації, встановленого Постановою КМ України від 17.07.2003 року, має бути проіндексоване саме відповідачем, а сума індексації виплачена йому з урахуванням даних наданих управлінням статистики. Представник відповідача визнає позов в цієї частині. За таких підстав в цієї частині позов [PERSON], щодо зобов'язання індексувати його грошове утримання, підлягає задоволенню у повному обсязі. Також судом встановлено, що позивач є дитиною війни на підставі ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», про що свідчить відмітка Управління труда і соціального захисту населення у його посвідченні ветерана війни. За змістом ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у 2007 році мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» у ст. 62 встановлено, що прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, встановлюється на рівні: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 грн., з 01 жовтня 411 грн. Таким чином, починаючи з 05.09.2007 року, дати, коли позивач звернулась з відповідною заявою і підтвердженням свого статусу «дитини війни» до Пенсійного фонду з вимогою нарахування і виплати йому зазначеної доплати, йому мало бути виплачуватися щомісяця, доплата, яка зазначена у ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Дія зазначеної норми закону, яка передбачала вищевказані виплати, була призупинена п. 12 ст. 71 і ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України» на 2007 рік». Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7,9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101. 103, 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають конституції (є неконституційними) положення п. 12 статті 71, ст.. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими встановлено, що на 2007 рік зупиняють дію положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», де зазначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1,3 частині другій статі 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій, статті 95 Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти, які за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Крім того, суд вважає, що позов в цієї частині підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно зі ст. 8 Конституції України, Конституція має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Саме тому суд дійшов висновку про неприпустимість при вирішенні зазначеного питання виходити з положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», оскільки Конституція України має вищу юридичну силу порівняно з іншими Законами України. Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановленні цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішені справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Позивач [PERSON] 05.09.2007р. звернулася до відповідача з заявою про нарахування доплати до пенсії в передбаченому законом розмірі, однак отримав відповідь про те, що вказані нарахування зможуть бути здійсненні лише за умови надходжень коштів з Державного бюджету України. Вказані суми позивачу не були виплачені з посиланням на те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених законом «Про соціальний захист дітей війни», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, підвищення органами Пенсійного фонду України пенсій дітям війни буде можливим після виділення відповідних коштів з Державного бюджету України на 2007 рік для здійснення цього підвищення. Суд дійшов до висновку, що заперечення відповідача про відсутність бюджетних асигнувань для задоволення вимог позивача до уваги взяти не можна, оскільки доказів про відсутність асигнувань суду не надано, але й за умови наявності таких доказів, невиконання чи неналежне виконання законів про виплати через відсутність грошей для виплати не є підставою для виправдання дискримінуючьої недоплати державної соціальної підтримки дітям війни. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки позивач [PERSON] звернулася до Пенсійного фонду саме 05.092007р., зазначивши і підтвердивши свій правовий статус, і тому виплати можуть бути проведені йому з цього часу, а ні з 09.07.2007р., як того просить позивач. На підставі вищевикладеного, судом враховується, що рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей відповідних законів, що визнанні неконституційними, а також, що рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Результат розгляду: partial