Рішення адміністративного суду від 2008-09-10 00:00:00+03

[PERSON]. звернулась з вказаним позовом до суду 07.10.2005 року, посилаючись на те, що протягом 2002-2005 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37,39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зазначає, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Таким чином її права були порушені. Заборгованість по виплаті компенсації за проживання на території радіоактивного забруднення (ст. 37) позивачка визначила в розмірі 3096 грн. 80 коп. та просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації, заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39)позивачка визначила в розмірі 15484 грн. та просить стягнути з управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі, Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточнила. Просить стягнути на її користь заборгованість передбачену ст. 37, 39 Закону за період з 01.09.2002 року по 31.09.2005 року з управління праці та соціального захисту населення Лугинської райдержадміністрації. Представники відповідачів в судове засідання не з”явились. Про день, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачка, яка відноситься до потерпілої 3-ї категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, проживала в спірний період часу в [ADDRESS] , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є непрацюючою пенсіонеркою. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 39 Закону, пенсія позивачці, як непрацюючому пенсіонеру, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а саме: розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р.- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., суд стягує на користь позивачки належну їй компенсацію. Заборгованість перед позивачкою (ст. 37 Закону) за період з 01.09.2002 року по 01.09.2005 року становить -3499 грн. 16 коп. (165 грн. х 4 х 40% = 264 грн.) + (185 грн. х 11 х 40% = 814 грн.) + (205 грн. х 9 х 40% = 738 грн.) + (237 грн. х 4 х 40%=379 грн. 20 коп.) + (262 грн. х 3 х 40% = 314 грн. 40 коп.) + (290 грн. х 3 х 40% = 302 грн. 76 коп.) + (310 грн. х 2 х 40% = 248 грн.) + (332 х 4 х 40% = 531 грн. 20 коп.) = 3591 грн. 56 коп.( -92 грн. 40 коп. (отриманих згідно ПКМ України). Суд в цій частині з врахуванням положень частини 2 статті 11 КАС України виходить за межі позовних вимог та стягує на користь позивачки заборгованість більшу ніж визначила позивачка (3096 грн. 80 коп.). Заборгованість перед позивачем, як непрацюючим пенсіонером, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення (ст. 39 Закону) за період з 01.09.2002 року по 01.09.2005 року становить 15150 грн. (1320 грн. за 2002 рік, з вересня місяця + 4480 грн. за 2003 рік + 5176 грн. за 2004 рік + 4552 грн. за 2005 рік до 01.09.2005 року) -378 грн. (отриманих позивачкою). Загальний розмір заборгованості становить 18649 грн. 16 коп. (3499 грн. 16 коп. + 15150 грн.). Належні позивачці кошти виплачені не були. Суд вважає дії відповідача щодо виплати позивачці грошової допомоги на оздоровлення в меншому розмірі ніж передбачено Законом неправомірними. Заперечень щодо правильності розрахунку та розміру виплат від відповідача до суду З урахуванням всіх обставин по справі, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: granted