Рішення адміністративного суду від 2008-07-23 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Вінницького обласного військового комісаріату про перерахунок та виплату надбавки за безперервну військову службу. Заявлені позивачем позовні вимоги мотивовані тим, що він проходив дійсну військову службу в Шаргородському районному військовому комісаріаті з 14.05.2004 р. Відповідно до п. 1 Указу Президента України № 389/2003 від 05.05.2003 р. “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України за безперервну службу”встановлені щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення. Згідно вищезазначеного Указу Президента України [PERSON] з 14.02.2004 р. має вислугу років понад 10 років та з 01.05.2003 р. щомісячна надбавка за безперервну військову службу повинна була виплачуватись в розмірі 30 %. Проте, Вінницьким обласним військовим комісаріатом надбавка безпідставно виплачувалась в заниженому розмірі. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та зобов'язати Вінницький обласний військовий комісаріат з 14.02.2004 р. провести перерахунок та доплату різниці між фактично виплаченою надбавкою та надбавкою за безперервну військову службу в розмірах, зазначених Указом Президента України. Представник відповідача проти позову заперечував, через канцелярію суду за вх. 3914 від 29.05.2008 р. надав письмові заперечення на адміністративний позов. Свої заперечення обґрунтував наступним: Указом Президента України “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України за безперервну службу”№ 389/2003 від 05.05.2003 р. Міністрові оборони України надано право встановлювати військовослужбовцям Збройних Сил України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в залежності від стажу служби. Тобто це право Міністра оборони України, а не його обов'язок встановлювати відповідні надбавки у відповідних розмірах, які передбачені Указом Президента України. При цьому вищезазначеним Указом не встановлено конкретних розмірів надбавок, яких повинен дотримуватись Міністр оборони України при їх встановленні, а визначено лише можливі максимальні їх розміри, без встановлення мінімального розміру. Протягом періоду, який вказується позивачем, Міністром оборони України, з метою реалізації свого права, відповідними розпорядженнями встановлювалися конкретні розміри даної надбавки з огляду на наявність бюджетних коштів, передбачених на утримання Збройних Сил України. Тобто Міністр оборони України вживав заходів щодо поліпшення матеріального забезпечення військовослужбовців шляхом реалізації наданого йому права на встановлення надбавки, при цьому будучи змушеним обмежувати її максимальний розмір через відсутність достатньої кількості коштів. Крім того, відповідач просив суд врахувати ч.2 ст. 99 КАС України, відповідно до якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до Указу Президента України “Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України за безперервну службу”№ 389/2003 від 05.05.2003 р. Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України надано право встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10; понад 10 років - до 30; понад 15 років - до 50; понад 20 років - до 70; понад 25 років - до 90 відсотків. Зазначеним Указом не передбачено конкретних розмірів щомісячних надбавок військовослужбовцям, а передбачені лише максимальні їх розміри. Згідно п. 2 наказу Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003 р. “Про затвердження інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України”розміри щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. А п. 2.4 ч.2 Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003 р. передбачено, що виплата надбавки здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин, військових навчальних закладів, організацій, установ. З травня 2003 р. Міністром оборони України, з метою реалізації свого права, відповідними розпорядженнями встановлювалися конкретні розміри даної надбавки з огляду на наявність бюджетних коштів, передбачених на утримання Збройних Сил України. Позивачу виплачувалась щомісячна надбавка за безперервну службу в Збройних Силах України в межах бюджетних коштів в різних процентних розмірах, що підтверджується довідкою Вінницького обласного військового комісаріату № 67 від 15.03.2007 р. У судовому засіданні позивач зазначив, що на даний час претензій до визначення розміру надбавки він не має, а оскаржує лише розміри надбавки, які встановлювалися протягом 2003-2005 років. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, позивач знав про розмір надбавки, яка виплачувалась йому протягом 2003 -2005 р., та за захистом свого права звернувся до адміністративного суду лише 25.03.2008 р. Частиною 1 ст. 100 КАС України визначено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умовами, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Позивач не навів суду доказів, які б могли бути підставою для визнання поважними причини пропущення строку звернення до суду. Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied