Рішення адміністративного суду від 2008-09-17 00:00:00+03

08 серпня 2008 року [PERSON]., звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди, в якому прохав визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації по нарахуванню та виплаті йому разової грошової допомоги за 2007 та 2008 роки , як учаснику бойових дій неправомірними та стягнути на його користь суму недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня: за 2007 рік у розмірі 1770 грн. 30 коп., за 2008 рік у розмірі 2095 грн., а всього 3865 грн. 30 коп. [PERSON]. до суду не з*явився, прохав справу розглядати в його відсутність. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації позов не визнала, заперечення мотивувала тим, що законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» і аналогічним Законом на 2008 рік передбачені виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 280 і 310 гривень, відповідно. Позивачу, виплату коштів у 2007 та 2008 році проведено у відповідних розмірах. Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON]. є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15 травня 1996 року (а. с. 8). Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації від 1 липня 2008 року за № 03/1195 [PERSON]., була виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня в 2007 році - 280 грн., а в 2008 році - 310 грн. (а. с. 10). 26 червня 2008 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Роменської міської ради, з приводу отримання недоплаченої суми разової грошової допомоги за 2007-2008 роки, але йому в цьому було відмовлено. Наведене свідчить про публічно - правовий спір між сторонами з приводу соціального захисту учасників бойових дій. Спір підлягає вирішенню на підставі ч. 2 статті 19 Конституції України згідно з якою, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 12 ч. 5 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасник бойових дій, має право на отримання «щорічної разової грошової допомоги» яка виплачується до 5 травня, в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст. ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального населення через відділення зв'язку або через установи банку. Згідно ст. 2 ч. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Частина 3 с т. 2 названого закону передбачає , що нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветерана війни, щ передбачені цим Законом, є недійсним. Ст. 22 ч. 2 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Позиція представника відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Роменської районної державної адміністрації, яка посилається на ст. 29 та 71 Закону України «Про Державний бюджет України» та відсутність коштів, є помилковою і такою, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Таким чином, виплата відповідачем позивачу щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій в 2007 році - в сумі 280 грн., а в 2008 році в сумі 310 грн., тобто в меншому ніж передбачено законом розмірі є порушенням його конституційних прав на соціальний захист, має місце звуження обсягу існуючих прав і свобод. Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» (ст.. 62 ч. 4) встановлено, що для визначення розміру державної соціальної гарантії - мінімальної пенсії за віком, відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який визначений (ч. 5 ст. 62 ) в сумі 410 грн. 06 коп. Тому розмір грошової допомоги учаснику бойових дій складає 2050 грн. 30 коп. (410 грн. 06 коп. х 5 = 2050 грн. 30 коп.) Враховуючи, що позивач отримав в 2007 році 280 грн., то недоплата позивачу щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій в 2007 році становить - в сумі 1770 грн. 30 коп. (2050 грн. 30 коп. - 280 грн. = 1770 грн. 30 коп.) Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» встановлено розмір державної соціальної гарантії - мінімальної пенсії за віком, відповідно до відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня 2008 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який визначений ч. 5 ст. 58 Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік» в сумі 481 грн. Тому розмір грошової допомоги учаснику бойових дій складає 2405 грн. (481 грн. х 5 = 2405 грн.) Враховуючи, що позивач отримав в 2008 році - 310 грн., то недоплата позивачу щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій в 2008 році становить - в сумі 2095 грн. ( 2405 грн. - 310 грн. = 2095 грн.) Суд також критично оцінює заперечення відповідача проти позову та обґрунтування тим, що виплата щорічної до 5 травня разової грошової допомоги [PERSON]., була здійснена в квітні 2007 року та в 2008 року, в період дії ст. 29, 71 Законів України « Про державний бюджет на 2007 рік» і аналогічно на 2008 рік, а визнання Конституційним судом України положень Закону відносно соціальних гарантій ветеранів війни - неконституційними, відбулося 9 липня 2007 року і 22 травня 2008 року. Суд не може погодитися оскільки позивач звернуся до Управління праці і соціального захисту населення з вимогою про перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня вже після прийняття Конституційним судом України рішень за № 6- рп\\07 та № 10 - рп\\2008 року, на що отримав відмову. Отже спірні правовідносини виникли, коли положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік і аналогічно на 2008 рік, які обмежували розмір виплати одноразовою грошової допомоги до 5 травня вже втратили свою чинність. Крім того, відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2008 року №6-рп/2007 року воно має преюдиціальне значення для суддів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані не конституційними. Щодо строків звернення до суду. Позивач [PERSON]. звернувся до суду з позовом 8 серпня 2008 року. Про порушене право дізнався після ухвалення Конституційним судом України рішень про невідповідність Конституції України положень ст. 29 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» - 9 липня 2007 року та положень п. 20, розділу другого Закону України « Про державний бюджет України на 2008 рік» - 22 травня 2008 року. Ст. 99 КАС України встановлений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права. Позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою 26 червня 2008 року, тому строк позовної давності позивач не порушив.

Результат розгляду: granted