Рішення адміністративного суду від 2008-08-04 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що їй з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зазначає, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, відповідно 1 грн. 60 коп. та 5 грн. 10 коп., тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Таким чином її права були порушені. Заборгованість по виплаті компенсації за проживання на території радіоактивного забруднення (ст. 37) позивачка визначила в розмірі 1528 грн., заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивачка визначила в розмірі 5097 грн. Позивачка в судове засідання не з”явилась, просить справу розглядати у її відсутність. Представник управляння праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації в судове засідання не з”явився. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Суду надали письмові заперечення. Розглянувши матеріали справи, суд встановив: позивачка [PERSON], яка відноситься до потерпілої 4-ї категорії внаслідок аварії на ЧАЕС, проживала та проживає в м. Малині Житомирської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, є пенсіонеркою. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 39 Закону, пенсія позивачки, як непрацюючому пенсіонеру, повинна була підвищуватись на одну мінімальну зарплату. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню. Так дію абзацу другого, третього, четвертого частини першої статті 37 Закону та абзацу третього, четвертого частини першої статті 39 Закону зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006. Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 року п. 30 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено дії ст.ст. 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визнано неконституційним. Зазначені положення ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, як неконституційні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 09.07.2007 року. Таким чином стягненню на користь позивачки підлягає компенсація та доплата у розмірах визначених саме Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (ст.ст. 37, 39), але тільки з 09.07.2007 року. Виплата компенсації у розмірах передбачених Постановою Кабінету Міністрів України за зазначений період позивачці була виплачена. З врахуванням викладеного вище та розміру мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, який становив: з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн.; розмір мінімальної пенсії за віком становив з 1 січня 2007 року -380 грн., з 1 квітня 2007 року -410 грн. 06 коп., з 1 жовтня 2007 року - 415 грн. 11 коп., суд стягує на користь позивачки належну їй компенсацію. Заборгованість перед позивачкою (ст. 37 Закону) за період з липня по грудень 2007 року становить = 800 грн. 40 коп. (440грн х3 х 30% = 396 грн.) + (460 грн. х 3 х 30% = 414 грн.) -9 грн. 60 коп. (отриманих згідно ПКМ України). Заборгованість перед позивачкою, як непрацюючим пенсіонером (ст. 39 Закону) за період з липня по грудень 2007 становить = 2668 грн. 80 коп. (440грн х 1 х 3міс.=1320 грн.) + (460 грн. х 1 х 3міс.=1380 грн.) - 31 грн. 20 коп. (отриманих згідно ПКМ України). Загальна сума компенсації становить 3469 грн. 20 коп. (800 грн. 40 коп. + 2668 грн. 80 коп.). Заперечень щодо правильності розрахунку та розміру виплат від відповідача до суду не надійшло.

Результат розгляду: partial