Рішення адміністративного суду від 2008-05-23 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Могилів-Подільського МВ УМВС України у Вінницькій області до громадянинки [PERSON] про примусове видворення за межі України. Позов мотивовано тим, що громадянинка [PERSON] [INFO] уродженка с. Соколівка, Крижопільського району, Вінницької області з вересня 2004 року проживає в Україні. Співмешкає у цивільному шлюбі з громадянином України [PERSON]. Має паспорт зразка колишнього СРСР, виданий Рибницьким ОВС Молдовської РСР 29.05.1990 року. На даний час паспорти зразка 1974 року втратили свою чинність і вважаються недійсними. Новий національний паспорт громадянина Молдови не отримала, тому проживає в Україні з порушенням діючого законодавства. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач не заперечує проти позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд встановив. Громадянка [PERSON] [INFO] уродженка с. Соколівка, Крижопільського району, Вінницької області з вересня 2004 року з порушенням діючого законодавства проживає в Україні. Громадянці [PERSON] неодноразово робились зауваження при перевірці документів співробітниками міліції, щодо неможливості подальшого проживання в Україні по недійсним документам, крім того складалися адмінпротоколи по ст. 203 ч. 1 КУпАП ,які направлялися до Могилів -Подільського міськрайонного суду. Суд визнавав [PERSON] винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 203 ч. 1 КУпАП та призначав покарання у вигляді адміністративного шрафу. 21.02.2008 року Могилів -Подільський МВ УМВС України у Вінницькій області відносно [PERSON]. було прийнято рішення за №9 від 21.02.2008 року про видворення за межі України. Ознайомившись з рішенням[PERSON] дала письмове зобов'язання покинути територію України добровільно до 10.03.2008 року. Однак дане зобов'язання не виконала. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, іноземець та особа без громадянства, який вчинив злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Рішення про видворення його за межі України після відбуття ним покарання чи виконання адміністративного стягнення приймається органом внутрішніх справ за місцем його перебування з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення. За рішенням органу внутрішніх справ видворення іноземця та особи без громадянства за межі України може супроводжуватися забороною подальшого в'їзду в Україну строком до п'яти років. Строки заборони подальшого в'їзду в Україну обчислюються з дня винесення вказаного рішення. Порядок виконання рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну визначається законодавством України. В силу ст. 5 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, орган внутрішніх справ чи орган охорони державного кордону можуть затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду. Згідно ч.4 ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства. В силу ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. А суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а, отже, підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted