Рішення адміністративного суду від 2008-10-02 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є інвалідом війни 2 групи і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до «5 травня» в розмірі 8-х мінімальних пенсій за віком, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу в 2008 році в розмірі 400 грн. Оскільки відповідач відмовляється провести йому доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд стягнути з відповідача суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2008 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 3448 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, суду показав що мінімальна пенсія за віком з 1 квітня 2008 року становила 481 грн., а тому згідно з статтею 13 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” відповідач повинен був виплатити позивачу 3848грн, однак виплатив 400 грн., чим порушив права позивача на отримання належної, встановленої законом допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Просить позов задовольнити, визнати дії відповідача неправомірними та зобов”язати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести донарахування та виплатити заборговані грошові кошти. Представники відповідача, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з”явились, надали суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника та письмові заперечення, а тому суд вважає розглянути справу у відсутність відповідача. Як вбачається з письмових заперечень, позивачу як інваліду війни 2 групи було проведено виплату одноразової грошової допомоги в розмірах, передбачених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, що не суперечить нормам Конституції України, крім того, управління соцзахисту населення Білоцерківської міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому бюджетних асигнувань і чітко виконує закони України в частині видатків держави. Зазначають, що управління соціального захисту населення виплату зазначеної допомоги провело до рішення Конституційного суду № 10-рп/2008 року від 22.05.2008 року, яке не має зворотної сили, а тому вимоги позивача не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково по таким підставам . В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. користується пільгами, встановленими для інвалідів війни 2 групи, що стверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 29.09.2005 року. Відповідно до ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни 2 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються також Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», а саме: інвалідам I групи - 500 гривень, інвалідам II групи - 400 гривень, інвалідам III групи - 350 гривень; учасникам бойових дій ... - 310 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 65 гривень. Вказані суми були позивачем отримані в повному обсязі, на що він сам вказує в позовній заяві, не заперечується відповідачем. В підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що права та пільги інвалідів війни, до яких належить і він, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішенням Конституційного Суду України, яке має преюдиціальне значення для вирішення спорів, визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги ветеранам війни. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Ст. 22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Згідно ст.64 Конституції України зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеження прав і свобод і може мати місце лише в умовах воєнного або надзвичайного стану. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України на 2008 рік…”, то вони є актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали залежність одних законів від інших. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, яке має преюдиційне значення, п.21 розділу 2 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів”, визнаний таким, що не відповідає Конституції України, а тому суд вважає, що право позивача на отримання належної грошової допомоги до 5 Травня згідно Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” обмежене Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів», звужено зміст названого закону, при визначенні розміру допомоги позивачу застосуванню не підлягає, а тому суд вважає що при нарахуванні допомоги до 5 травня позивачу відповідач повинен був керуватись вимогами саме Закону України „Про статус ветеранів війни...”, який постійно діючий, тоді як Закони України „Про державний бюджет” приймаються періодично, діють протягом бюджетного періоду, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Однак,суд вважає, що на час нарахування та виплати грошової допомоги позивачу відповідач діяв правомірно, згідно вимог діючого на час виплати законодавства, так як виплата проведена до прийняття рішення Конституційним судом, а тому вимоги позивача в частині визнання дій Управління соціального захисту населення неправомірними до задоволення не підлягають, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Таким чином, з врахуванням всього наведеного, суд вважає вимоги позивача про визнання дій відповідача неимправомірними, зобов»язання перерахування та виплати на його користь недоплачених сум грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік в сумі 3448 грн. підлягають задоволенню частково з врахуванням виплаченої суми позивачу в розмірі 400грн, що не заперечується сторонами. А тому

Результат розгляду: partial