Рішення адміністративного суду від 2008-07-01 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії без зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати згідно із Законами України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.10.2001 року позивачеві була призначена пенсія за віком згідно із Законом України „Про пенсійне забезпечення” зі скороченням пенсійного віку. Після виходу на пенсію [PERSON]продовжував працювати та сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду. З 01.01.2004 року йому було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, при цьому коефіцієнт стажу на 31.12.2003р. складав 0,38167, а індивідуальний коефіцієнт заробітної плати -2,02470. Згідно із Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці станом на 01.01.2008р. позивачеві було здійснено перерахунок пенсії, яка склала 809,49 грн. При перерахунку пенсії було враховано середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузі економіки України за 2006 рік, яка складала 928,81 грн. та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,67859, тобто на 0,34611 менший, ніж був обчислений при перерахунку пенсії станом на 01.01.2004 рік при набутті чинності Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, який складав 2,0247. З урахування викладеного, [PERSON] вважає, що при перерахунку пенсії станом на 01.01.2008 рік Управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці було безпідставно зменшено індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, в результаті чого, позивач недоотримає 153,34 грн. пенсії щомісячно. Таким чином, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Натомість, представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. В своїх письмових запереченнях суду пояснила, що перерахунок пенсії позивачу здійснювався відповідно до наданих Управлінню повноважень та в межах діючих на час проведення перерахунку нормативно-правових актів. А тому правових підстав для задоволення позовних вимог на думку представника відповідача не має. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані у справу докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з того, що відповідач у справі -Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці при перерахунку пенсії [PERSON] діяло відповідно до вимог чинного законодавства. Так, 01.10.2001 року [PERSON]звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці за призначенням пенсії за віком. Для розрахунку розміру пенсії позивача була використана заробітна плата з 01.01.1987р. по 31.12.1991р. Розмір призначеної пенсії позивача по віку становив 117 гривень. 1.01.2004 набув чинності Закон України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, п. 2 ст. 43 якого передбачено, що для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами наявними в пенсійній справі. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається (відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Закону) із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік. Тому, із введенням у дію з 01.01.2004 року Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”за документами, наявними у пенсійній справі [PERSON], був проведений перерахунок пенсії. При цьому, із витягів пенсійної справи позивача судом встановлено, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 2,02470, коефіцієнт страхового стажу - 0,38167. Як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, оглянутої в судовому засіданні, розмір пенсії з 01.01.2004 року становив 236,79 гривень. Надалі, відповідно до прийняття Державного бюджету України на відповідні роки, постановами Кабінету Міністрів України щодо підвищення розміру пенсій у встановленому порядку проводилися масові перерахунки пенсій, зокрема і пенсії позивача, враховуючи дані про стаж та заробіток, в пенсійній справі. Відповідно до ст. 42 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”(в редакції закону від 04.04.2006 р.) зокрема, у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніше як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першої статті 40 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”(в редакції закону від 04.04.2006 р. обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який, враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становитеме більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. При цьому заробітна (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід) виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. 17 травня 2006 року, використовуючи своє право на перерахунок пенсії згідно ст. 42 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" [PERSON]звернувся до управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці із письмовою заявою про перерахунок пенсії згідно із наданими довідками про заробітну плату відповідно до ст. 40 Закону України “Про загальнообов'язкове, державне пенсійне страхування”та документами про трудовий стаж. Подавши заяву на перерахунок пенсії та довідки про заробітну плату, [PERSON]таким чином виявив бажання, щоб для перерахунку пенсії враховувалася заробітна плата (дохід) за період, передбачений частиною першою статті Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Даний перерахунок було здійснено 15.06.2006 року з із дотриманням вимог ч. 3 ст. 42 та ч. 4 ст. 45 зазначеного Закону. У результаті перерахунку індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації становив 1,67859, а коефіцієнт страхового стажу - 0,39750. Розмір пенсії після перерахунку склав -541,06 гривень. Згідно ст. 43 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік. Тобто, якби у травні 2006 році пенсіонер виявив бажання, щоб перерахунок пенсії проводився із заробітної плати за документами, наявними у пенсійній справі, згідно ст. 43 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", то його розмір пенсії продовжувався би обраховуватися виходячи із індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 2,02470 та коефіцієнту страхового стажу - 0,38167. Таким чином, при перерахунку пенсії 17.05.2006 р. змінився коефіцієнт заробітної плати та коефіцієнт страхового стажу [PERSON] Ці коефіцієнти застосовуються для наступних перерахунків пенсії, зокрема, і перерахунку пенсії 01.01.2008 року. Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, Законом України “Про пенсійне забезпечення”, а також іншими нормативно-правовими актами не передбачено, що у разі якщо пенсіонер реалізував своє право на перерахунок пенсії на одних умовах, він має право у майбутньому повернутися у минулий період, відмовитися від цього і заявити про перерахунок пенсії на ішних умовах з минулого часу На думку суду, встановлені обставини у адміністративній справі щодо перерахунку пенсії [PERSON] відповідачем чітко узгоджуються і відповідають вимогам діючого законодавства та Конституції України, таким чином, Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці при перерахунку пенсії діяло правомірно і законно, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в частині перерахунку пенсії. Як передбачено ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також, на думку суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, у зв'язку із тим, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. У ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх повноважень. Суд бере до уваги те, що зобов'язання з відшкодування моральної шкоди регулюються чинним цивільним законодавством України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені у ст. 1167 Цивільного кодексу України. У ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України не встановлений інший порядок судового провадження. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані у справу докази, суд, з урахуванням встановлених у справі обставин,

Результат розгляду: denied