Рішення адміністративного суду від 2008-06-13 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду за підсудністю передано на розгляд по суті зі Староміського районного суду справу за позовом [PERSON] до Міністерства фінансів України, Головного управління державного казначейства України, Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області, Управління юстиції у Вінницькій області про стягнення заборгованості по заробітній платі та заборгованості по матеріальному утриманні. Староміським районним судом 24 листопада 2006 року винесена постанова, якою постановлено стягнути з Міністерства фінансів України недоплачену заробітну плату, компенсаційні втрати частини заробітної плати, заборгованість по довічному грошовому утриманні, компенсацію втрат частини довічного грошового утримання. В задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України, Вінницького обласного управління юстиції, Державної судової адміністрації України та територіального управління Державної судової адміністрації у Вінницькій області -відмовлено. Представником Державного казначейства України та представника Державної судової адміністрації України подано апеляційні скарги на постанову, і справа була направлена до Апеляційного суду Вінницької області. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2007 року постанову Староміського районного суду скасовано, та справу направлено на новий розгляд в той же суд. За клопотанням [PERSON] справу було згідно предметної підсудності направлено до Вінницького окружного адміністративного суду . Ухвалою від 1 серпня 2007 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду. Позовні вимоги мотивовано наступним. [PERSON] в період з 14.12.1970 року по 29.04.1976 року працювала суддею Барського районного суду Вінницької області, а в період з 29.04.1976 року по 15.06.2000 року головою Барського районного суду Вінницької області. В червні 2000 року звільнена з посади судді та голови суду, в зв'язку з виходом у відставку. З 1995 року по липень 2000 року позивачка вважає, що їй не в повній мірі виплачена заробітна плата, а з липня 2000 року по 2006 рік , відповідно не в повній мірі нараховане і виплачене матеріальне утримання. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Відповідачі проти позову заперечують про що надали суду письмові заперечення. Представник Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області в судовому засіданні заперечення підтримала повністю зазначивши, що затримок у виплаті заробітної плати та довічного грошового утримання позивачу не було, і всі нарахування проведені відповідно до діючих на той час нормативних актів в межах бюджетних асигнувань, крім того, відсутній факт існування нарахованої, але невиплаченої позивачу, заробітної плати та довічного грошового утримання згідно з даними бухгалтерського обліку, а тому просила в задоволені позову відмовити. Представник Головного управління юстиції у Вінницькій області в судовому засіданні також підтримав подані раніше заперечення та вважає, що вимоги позивача необґрунтовані та безпідставні, оскільки ні Міністерство юстиції України, ні головне управління юстиції у Вінницькій області не має жодних правових підстав для проведення виплати заборгованості по заробітній платі. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Як встановлено судом [PERSON] в період з 14.12.1970 року по 29.04.1976 року працювала суддею Барського районного суду Вінницької області, а в період з 29.04.1976 року по 15.06.2000 року головою Барського районного суду Вінницької області. В червні 2000 року звільнена з посади судді та голови суду, в зв'язку з виходом у відставку. Позивачка звернулася до суду за хистом своїх прав та інтересів, а саме просить стягнути заборгованість по заробітній платі і матеріальному утриманню. Як вбачається з матеріалів справи, Староміським районним судом було призначено судову аудиторську експертизу, дослідження було проведено експертом бухгалтером Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Зубрицькою Іриною Юріївною та надано висновок, яким встановлено, що розмір додатково нарахованої заробітної плати судді у відставці [PERSON] за період з липня 1995 року по червень 2000 року складає 16 949,56 грн., а розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати - 13449,24 грн., а розмір заборгованості по довічному утриманню судді за період з червня 2000 року по грудень 2005 року складає 194 991,47 грн., а розмір компенсації - 29 087.48 грн. Представник Державної судової адміністрації України та Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області заявила клопотання про призначення по справі додаткової судової експертизи, так як попередня експертиза надала умовно позитивний висновок, який не є категоричним. Однак ухвалою від 24 листопада 2006 року судом було відмовлено у проведенні додаткової експертизи, та на підставі висновків експерта винесено постанову по справі, якою задоволено позовні вимоги [PERSON], враховуючи усі суми, які були визначені експертом. Дана постанова скасована Ухвалою апеляційного суду Вінницької області а справа передана на новий розгляд. При розгляді справи у Вінницькому окружному адміністративному суді Державною судовою адміністрацією України та Територіальним управлінням державної судової адміністрації у Вінницькій області заявлено клопотання щодо проведення повторної експертизи, враховуючи про проведенні експертизи наступні нормативні документи: Постанову КМУ від 30.05.2005 року, яка введена в дію 01.01.2006 року, Указ Президента України від 1 липня 1995 року, Указ Президента України від 19 вересня 1996 року, Указ Президента України від 05 березня 2003 року. Ухвалою суду від 26 вересня 2007 року було призначено судову бухгалтерську експертизу. Повторну експертизу було знову ж таки проведено експертом бухгалтером Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Зубрицькою Іриною Юріївною та надано висновок, яким встановлено розмір грошових коштів, які підлягали виплаті за період з 30.06.2005 року по 31.12.2005 року складає 11 566,80 грн., розмір грошових коштів, які підлягали виплаті позивачці впродовж 1995-2005 років складає 109 746,55 грн., а розмір заборгованості по заробітній платі за період з липня 1995 року по червень 2000 року складає 1510,47 грн., а заборгованість по заробітній платі та довічному утриманню - 1095,08 грн. Указом Президента України № 856/06 від 19 вересня 1996 року встановлено суддям щомісячну надбавку за особливий характер роботи та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. В ході проведеного експертного дослідження при розрахунку заборгованості із заробітної плати та грошового утримання судді у відставці [PERSON] була врахована зазначена вище надбавка . Разом з тим, виплати, встановлені цим Указом повинні були здійснюватися в межах асигнувань, передбачених на утримання судів. Відповідні асигнування законами України “Про Державний бюджет України”та кошторисами судів не передбачалися. У зв'язку з врахуванням зазначеної надбавки, була збільшена і надбавка за вислугу років. Відповідно до ст. 44 Закону України “Про статус суддів”, розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не може бути меншим 50% його окладу. 30.06.2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 514 “Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України”, якою встановив, що посадовий оклад Голови Верховного Суду України становить 15 розмірів мінімальної заробітної плати. Проте, вищезазначеною постановою КМУ не були визначені посадові оклади для суддів Верховного Суду України, Вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих судів. Дані оклади були визначені постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 “Про оплату праці суддів”, яка була введена в дію 01.01.2006 року. Асигнування для збільшених окладів не були передбачені в Державному бюджеті України на 2005 рік, а тому не були передбачені і у кошторисах видатків відповідних бюджетних установ. Тому збільшення окладів суддів до закінчення бюджетного року, не виходячи за межі бюджетних призначень не можливе. [PERSON] при обґрунтуванні своїх позовних вимог керується Указом Президента України від 1 липня 1995 року № 584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" - надбавка за досягнення в праці або виконання особливо важливої роботи; - Указом Президента України від 19 вересня 1996 року № 856/96 „Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів - надбавка за інтенсивність; - Указом Президента України від 5 березня 2002 року № 220/02 „Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку з додатковим навантаженням" - новий збільшений оклад, напруженість та складність в роботі. Однак, як зазначалось вище, зазначені надбавки та збільшені посадові оклади допускалися лише в межах асигнувань, передбачених на утримання відповідних судів. Тому вказані надбавки не нараховувались позивачеві саме внаслідок відсутності бюджетних асигнувань та кошторисних призначень, крім того, позивачем не надано належних доказів, а саме - наказів або подань голови суду щодо виплати відповідних надбавок. Постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року № 2288 „Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" чітко визначено, що здійснюється преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах фонду преміювання, утвореного у розмірі тримісячного фонду оплати праці та економії фонду оплати праці: в межах установленого фонду оплати праці, працівникам надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на матеріали справи суд дійшов висновку, що відповідачами доведено правомірність своїх рішень, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, не відповідають дійсним обставинам та законодавству і тому не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied