Рішення адміністративного суду від 2008-03-13 00:00:00+02

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської облдержадміністрації в якій просить стягнути з відповідачів на його користь суму недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 9 травня, за 2004, 2005, 2006, 2007 роки, як інваліду війни 3 групи, в сумі 7384 гривні 57 коп. В обгрунтування своїх позовних вимог[PERSON] посилається на те, що він являється інвалідом війни 3 групи. Відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту " від 22.12.1995 року, йому щорічно повинна надаватись одноразова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Проте всупереч вимогам Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту ", п.3 ст.22, ст. 8 Конституції України, належна йому грошова допомога у 2004, 2005, 2006, 2007 роках протиправно, виплачувалась у неповному розмірі Чернігівським обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. У 2004 році, згідно Закону України "Про Державний бюджет" йому було виплачено 130 гривень, у 2005 та 2006 роках, згідно Закону України "Про Державний бюджет", йому було виплачено по 270 гривень, у 2007 році, згідно Закону України "Про Державний бюджет", йому було виплачено 300 гривень. Мінімальна пенсія за віком у 2004 році становила 92 гривні 45 коп., у 2005 році - 332 гривні, у 2006 році - 359 гривень, у 2007 році - 410 гривень 06 коп. Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту " розміри одноразової допомоги мали складати: у 2004 році - 647,15 грн., у 2005 році - 2324,00 грн., у 2006 році - 2513,00 грн., у 2007 році - 2870, 42 грн. Тому розмір недоплат складає: у 2004 році - 517,15 грн., у 2005 році - 2054,00 грн., у 2006 році - 2243,00 грн., у 2007 році - 2570, 42 грн. Конституційний Суд України в п.4 рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 роз"яснив, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Проте відповідач, не виплативши йому належну щорічну грошову допомогу за 2004, 2005, 2006, 2007 роки, всупереч вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту " , ст. 8, 22 Конституції України, протиправно звузив щодо нього існуючий обсяг прав і свобод, щодо отримання ним даної допомоги згідно з чинним законодавством України, і утворив відповідну заборгованість щодо виплати йому щорічної грошової допомоги за вище перелічені роки. В судовому засіданні позивач[PERSON] пояснив, що він повністю підтримує все, що зазначено ним в позовній заяві, і просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів на його користь заборгованість по грошовій допомозі в розмірі 7384 гривень 57 коп. Представник відповідача - головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації Сутула Т.В. в судовому засіданні не визнала позовних вимог позивача і пояснила , що відповідно до ст. 95 Конституції України виключно Законом "Про Державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави на загально - суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Фінансування щорічної разової допомоги до 5 травня здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.2004 року №177 " Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги", передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту ". Для інвалідів війни 3 групи розмір грошової допомоги у 2004 році становив 130 грн., 2005 та 2006 роках - 270 грн., 2007 році - 300 гривень. Тому нарахування та виплата допомоги позивачу Головним управлінням праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації була проведена у відповідності до Закону України "Про Державний бюджет України" на відповідні роки. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлений річний строк. Позивачем пропущений зазначений строк в частині вимог про стягнення грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки, а тому це є підставою для відмови йому в задоволенні позову за ці роки. Що рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 року щодо відповідності Конституції України деяких положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким положення ст.29 та п.13 ст.71 визнані неконституційними і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення, було винесено вже після того, як позивачу було проведено виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 300 гривень в квітні 2007 року. Дане рішення не має зворотної дії у часі. Що реалізація даного рішення Конституційного Суду України можлива лише після внесення Верховною Радою України змін до Державного бюджету України та визначення останнім джерел фінансування для вищезазначених виплат. Головне управління праці та соціального захисту населення діяло відповідно до чинного законодавства, і з його сторони відсутні протиправні дії. Відповідно до ч.3 ст.152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, у випадку прийняття законів, які визнаються неконституційними, шкода завдана юридичним, фізичним особам відшкодовується державою, а не її органами виконавчої влади на місцях. З урахуванням вищенаведеного просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача - Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат за викликом в судове засідання не з"явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. З Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до суду надійшла письмова заява про розгляд справи по суті в відсутність їх представника. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" щорічно, до 5 травня, інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком, 2 групи - вісім мінімальних пенсій за віком, 3 групи - сім мінімальних пенсій за віком . Копією посвідчення [PERSON]., яка є в матеріалах справи, підтверджується, що він є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Законами України про "Державний бюджет України" на 2004, 2005 , 2006, 2007 роки, дію частини п"ятої статті 13 закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" зупинено в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни. Оскільки згідно зі ст.95 Конституції України, виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загально - суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, то суд прийшов до висновку, що виплати позивачеві грошової допомоги в розмірі передбаченому Законом України "Про Державний бюджет України" на 2004, 2005, 2006 рік не суперечать Конституції України та Бюджетному Кодексу України, оскільки вони не були визнані неконституційними. Рішенням Конституційного Суду України від 9.07.2007 року, щодо відповідності Конституції України деяких положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", положення ст.29 та п.13 ст.71 визнані неконституційними і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення. Відповідно до ч.4 ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту " особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. А оскільки позивач звернувся з позовною заявою до суду 24.01.2008 року, тобто по закінченню бюджетного року, в якому проводились видатки відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", і в якому проводилась виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, та по закінченню строку, коли він мав право звернутися за недоотриманою допомогою у відповідності до ч.4 ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту ", тому відсутні правові підстави для задоволення його позовних вимог.

Результат розгляду: denied