Рішення адміністративного суду від 2008-06-26 00:00:00+03

Позивач звернулася до Канівського міськрайонного суду із зазначеним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Каневі, мотивуючи тим, що постійно проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС четвертої категорії. У відповідності із ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - передбачено, що громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення, а також непрацюючим, пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, пенсії, зарплати підвищуються на одну мінімальну заробітну плату, при цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. В порушеннях цього відповідач проводив оплату щомісячно в розмірі 5,20 грн., а тому сума недоплати за період з 01.01.2005 р. по 31.03.2008 року становить 14 539 грн. Відповідач в добровільному порядку не бажає провести перерахунок доплати до пенсії, а тому при таких обставинах змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просить стягнути з управління Пенсійного фонду України в м. Каневі на його користь доплату до пенсії згідно з ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2005 р. до 31.03.2008 роки в сумі 14 539 грн.. В частині позову про зобов»язання відповідача проводити щомісячну доплату до пенсії з 01.04.2008 року в розмірі 525 грн. відмовилась. Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м. Каневі - Науменко А.Є., позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в м. Каневі діяло в межах чинного законодавства та не допускало порушень з питань виплати доплати непрацюючим пенсіонерам за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яка передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок в наслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року та постановою КМУ від 26.07.1996 р. № 863. Крім цього, пояснив, що даний вид доплат проводиться в межах видатків, які виділені їх Головним управлінням. Управління Пенсійного фонду України на місцях, виконують лише делеговані повноваження з питань соціального захисту і до їх компетенції не входить прийняття рішень по визначенню розмірів доплат і компенсацій. Крім того, позивачем при розрахунку недоплаченої суми не взято до уваги розмір виплаченої доплати за кожен місяць. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Суд заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову. Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. П. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначає, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХИ пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, у зоні посиленого радіоекологічного контролю, підвищуються на одну мінімальну заробітну плату, і відповідно до ч.7 ст.48 даного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. В суді встановлено, що позивач є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] (а.с.6). Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач у період 2005-2008 років не працювала, приватним підприємцем не зареєстрована, пенсійне посвідчення видано 08.02.1993 р., а тому відповідно до ст. 39 України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання доплати до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати, яка відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на момент виплати. Ст.257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю три роки, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з врахуванням вказаної норми закону, тобто за три останні роки відраховуючи їх назад з дня подання позову, а саме з 07.04.2008 р. Розмір мінімальної заробітної плати з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ) визначається законами про державний бюджет на відповідний рік. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат згідно Закону України № 2285-IV від 23.12.2004р. на 2005 р. становила: 01.04.2005 р.-30.06.2005р. - 290 грн.; 01.07.2005 р.-31.08.2005р. - 310 грн.; 01.09.2005 р.-31.12.2005р. - 332 грн.; згідно Закону України № 3235-IV від 20.12.2005р. на 2006 р. становила: 01.01.2006 р.-30.06.2006р. - 350 грн.; 01.07.2006 р.-30.11.2006р. - 375 грн.; 01.12.2006 р.-31.12.2006р. - 400грн.; згідно Закону України № 489-V від 19.12.2006р. на 2007р. становила: 01.01.2007 р.-31.03.2007р. - 400 грн.; 01.04.2007 р.-30.06.2007р. - 420 грн.; 01.07.2007 р.-31.09.2007р. - 440 грн.; 01.10.2007 р.- 31.12.2007р. - 460 грн.; згідно Закону України № 107- VІ від 28.12.2007р. на 2008р. становить: 01.01.2008 р.-31.03.2008р. - 515 грн.; то провівши відповідні розрахунки в 2005 році необхідно було доплатити: у 2005 р: 290х3 + 310х2 + 332х4 =2818 грн.; в 2006 році: 350х6 + 375х5 + 400х1= 4375 грн.; в 2007 році: 400х3 + 420х3 + 440х3 + 460х3= 5160 грн.; в 2008 році: 515х3 = 1545 грн., а всього 13898 грн., однак за період з 01.04.2005 р. до 01.04.2008 року відповідачем було виплачено -187,20 грн.(5,20 грнх36 місяців), що стверджується довідкою, тобто недоплачена сума доплати непрацюючому, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю складає 13710, 80 грн. (13898- 187,20). Закони України «Про Державний бюджет» на відповідний рік до 2006 року не містили обмежень щодо застосування ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині здійснення доплат до пенсій непрацюючим пенсіонерам у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, на 2006 рік - п. 37 ст.77 Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-ІУ «Про Державний бюджет на 2006 рік» та на 2007 рік п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію соціальних гарантій. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «[PERSON] проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає, помилковим посилання представника відповідача про те, розмір виплат, передбачених Законом України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначений постановою КМУ від 26.07.1996р. № 836, відповідає вимогам ст.ст. 62, 67цього Закону, оскільки даною постановою Кабінет Міністрів України значно звужує зміст та обсяг прав позивача, встановлених цим же Законом. Крім цього, суд вважає помилковим твердження представника відповідача, що Кабінет Міністрів України уповноважений на підставі ст.2 Закону України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік» від 13.12.2001р., до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, здіснювати перегляд цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України на поточний рік, а тому держава гарантує виплату окремих видів компенсацій і допомоги, в межах існуючих фінансових можливостей та у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 р. № 836. Крім того, інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищенаведене, суд, вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену суму доплати до пенсії за період часу з 01.04. 2005 року до 01.04. 2008 року, як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії у сумі 13 710, 80 гривень. Суд вважає, що сторони необхідно звільнити від сплати судового збору по справі: позивача на підставі абз.3 п. 18 ч.1 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито», а відповідача на підставі п. 34 ст.4 Декрету КМУ «Про державне мито». На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial