Рішення адміністративного суду від 2008-03-26 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини А- 1215 про стягнення грошової компенсації замість речового майна у сумі 2550,73 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу з 05.08.1981р. по 28.11.2005 р. Наказом командира військової частини А-1215 № 264 від 28.11.2005р. виключений зі списків особового складу частини усіх видів забезпечення. В період проходження військової служби позивач знаходився на речовому забезпеченню в/ч А-1215, яким він в повному обсязі не забезпечувався. Відповідно до ст. 9 та п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в редакції до 28.12.2007р., військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за бажанням військовослужбовця , грошову компенсацію замість них”. Крім того, згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. На день виключення позивача зі списків особового складу в/ч А-1215 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом на 11.03.2000 р. складає в сумі 245,94 грн. та після 11.03.2000 р. в сумі 2304,79 грн., про що свідчить довідка № 215, яка видана в/ч А- 1215. Оскільки, на момент виключення позивача зі списків особового складу, тобто на 28.11.2005 р., відповідач не розрахувався з ним стосовно належного до видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, відповідаючи на неодноразові звернення відмовою, тому позивач вважає, що з боку останнього має місце противоправність, яка порушує його право на одержання даної грошової компенсації. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини з 28.11.2005р. та ст. 99 КАСУ встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому вони просять в позові відмовити за пропуском строку позовної давності. Крім цього, зазначив, що згідно Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна, також відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» виключено, а тому немає законних підстав для виплати цієї суми. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] проходив військову службу з 05.08.1981р. по 28.11.2005 р. Наказом командира військової частини А-1215 № 264 від 28.11.2005р. виключений зі списків особового складу частини усіх видів забезпечення. В період проходження військової служби позивач знаходився на речовому забезпеченню в/ч А-1215, яким він в повному обсязі не забезпечувався. На день виключення позивача зі списків особового складу в/ч А-1215 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом на 11.03.2000 р. складає в сумі 245,94 грн. та після 11.03.2000 р. в сумі 2304,79 грн., про що свідчить довідка № 215, яка видана в/ч А- 1215. Відповідно до ст.ст. 9, 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна ( за винятком військовослужбовців Міністерства Оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 цього закону виключено. Таким чином, вимоги позивача про виплату йому грошової компенсації за період служби до 11.03.2000р. у сумі 245,94 грн. є законними, відповідають Положенню про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим Постановою КМУ від 22.07.1998р. № 1135 та обґрунтовані довідкою № 215, яка видана військовою частиною А - 1215, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позивач не відноситься до категорії осіб, які використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, а дія положення про отримання грошової компенсації замість речового майна відносно решти військовослужбовців з 11.03.2000р. зупинена була, а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» виключено, то вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошової компенсації замість речового майна в сумі 2304,79 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Суд зазначає, що згідно ст. 11 КАСУ суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно Законами України визначаються -права і свободи людини і громадянина, гарантії цих праві свобод: основні обов”язки громадянина, а також встановлюються : Державний бюджет України і бюджетна система України, Ст.95 Конституції України передбачає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду є безпідставним, оскільки ст. 233 КЗпроП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Також згідно ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Виходячи з викладеного, суд вважає, що в період проходження військової служби позивач мав право на забезпечення речовим майно, а в разі звільнення на одержання цього майна в натурі. Також, враховуючи, що дію п. 2 ст. 9-1 Закону України „ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” виключено, згідно із Законом України „Про Державний бюджет на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-VI, але діючим законодавством не передбачена заборона видачі речового майна в натурі, заборгованість по якому має місце, то позивач має право на одержання речового майна в натурі, оскільки його право в частині забезпечення речовим майном в період проходження військової служби було порушено і захист цього права можливо здійснити шляхом видачі вказаного майна в натурі. А тому маються підстави для задоволення позову в цій частині.

Результат розгляду: partial