Рішення адміністративного суду від 2008-09-11 00:00:00+03

У липні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що з січня 1998 року по грудень 2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а по ст. ст. 39, 51 вказаного Закону -за період з липня 2002 року по грудень 2007 року, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивачка визначила в розмірі 37221 грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст. 37) - в розмірі 9172 грн., по додатковій пенсії (ст. 51) -в розмірі 3448,56 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачка в спірний період часу проживала і проживає на даний час в [ADDRESS] , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивачка є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 21.12.1992 року. З липня 2002 року отримує пенсію. Згідно із ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення -40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно із ст. 39 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення -дві мінімальні заробітні плати щомісяця. В такому ж розмірі підвищуються пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях. Відповідно до ст. 51 Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Проте вказані допомога, доплата та додаткова пенсія виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати і мінімальної пенсії за віком, тобто в значно меншому розмірі. По статті 37 Закону вона отримувала по 2 грн. 10 коп. щомісячно, по ст. 39 -по 10 грн. 50 коп., по ст. 51 -по 4 грн. 98 коп. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати і допомоги в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Проте позов підлягає частковому задоволенню. Суд враховує встановлений статтею 99 КАС річний строк звернення з адміністративним позовом до суду. Крім того, дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2007 рік згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006р., і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р. Таким чином, в межах заявлених вимог заборгованість по ст. ст. 37, 39, 51 підлягає стягненню в межах визначеного ст. 99 КАС України річного строку давності, а саме з липня по грудень 2007 року, оскільки позовна заява надійшла до суду в липні 2008 року. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати, допомог і додаткової пенсії, отриманих позивачем за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 37 Закону, становить 1067,40 грн., по ст. 39 Закону -5337 грн., по ст. 51 Закону -589 грн., а всього -6993,40 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: granted