Рішення адміністративного суду від 2008-06-19 00:00:00+03

У вересні 2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що дії Фінансового управління ГШ ЗС України по нарахуванню та виплаті надбавки за безперервну службу є незаконними, оскільки суперечать вимогам Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу», адже належні йому надбавки в травні-жовтні 2003 року та в січні-травні 2004 року, виплачувались в значно меншому розмірі, ніж це передбачено зазначеним Указом Президента України. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2006 року заявлений позов задоволено: зобов'язано Фінансове управління ГШ ЗС України провести позивачу доплату між фактично виплаченою надбавкою за безперервну службу та надбавкою в 90 % за період з травня по жовтень 2003 року та з січня по травень 2004 року. Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Фінансове управління ГШ ЗС України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що Міністром оборони України відповідно до законодавства та з урахуванням наявного фонду грошового забезпечення встановлено лише граничні розміри надбавок без встановлення мінімальної межі їх виплат. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що право позивача на отримання надбавки в розмірі 90% встановлено вищезгаданим Указом Президента, а тому дії відповідача по його невиконанню є незаконними. Однак з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Колегією суддів встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в Збройних силах України та мав вислугу років понад 25 років, а тому вважає, що надбавка за безперервну службу мала виплачуватись йому, в травні-жовтні 2003 року та в січні-травні 2004 року, в розмірі 90 %. Дана надбавка виплачувалася позивачу в зазначених періодах у нижчому, на його думку, розмірі. Судова колегія вважає, що дії відповідача по виплаті позивачу надбавки саме в такому розмірі не порушують вимог чинного законодавства. Так, пунктом 1 Указу Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» було надано право Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України, які мають високі результати у службовій діяльності, щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управління Державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10 %, понад 10 років - до 30 %, понад 15 років - до 50 %, понад 20 років - до 70 %, понад 25 років - до 90 %. Порядок і умови виплати зазначених добавок визначається Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної охорони України. Наказом Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003 року затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в ЗС України та визначено, що розмір цієї надбавки встановлюється щорічно, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Судом першої інстанції не враховано, що розмір виплати надбавок встановлювався Міністром оборони України в межах його повноважень та фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисах військових частин. Тобто законодавством визначено лише граничні розміри надбавок без обумовлення мінімальної межі здійснення таких виплат та надано право визначати їх розмір Міністру оборони з врахуванням стажу роботи військовослужбовців та наявного фонду забезпечення. Зазначене свідчить про відсутність порушень з боку відповідача ст.ст. 2 та 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». За таких обставин судова колегія вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Результат розгляду: denied