Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

Позивач звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом. Просить визнати дії Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат неправомірними та Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА та стягнути з відповідачів різницю недоплаченої щорічної одноразової грошової допомоги. Вимоги мотивує тим, що її чоловіку -[PERSON], як учаснику війни, відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щорічно до 5 травня повинна надаватися одноразова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Однак, за 2005-2007 роки вона виплачувалась Житомирським обласним центром по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат у неповному розмірі чим були порушені її права. Позивач вказує на те, що він є спадкоємцем [PERSON]., а тому невиплачені кошти мають бути виплачені йому. Позивач в судове засідання не з'явився, справу просив слухати без його участі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились з причин суду не відомих. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заперечення суду не надали. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив: спірні правовідносини регулюються Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Встановлено, що чоловік позивачки, [PERSON], являвся учасником війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим 10.10.2003 року. Згідно ст. 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”щорічно, до 5 травня, учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Як свідчить додатковий атестат управління соціального захисту населення [PERSON]отримував разову грошову допомогу до 5 травня у 2005 році -50,00 грн., у 2006 році -50,00 грн., тобто з урахуванням обмежень, встановлених Законами України “Про державний бюджет України на 2005-2006 роки”. Статті 21 та 22 Конституції України закріпили, що права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках передбачених Основним Законом України. Зокрема ст.64 визначено вичерпний перелік випадків щодо обмеження встановлених прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, а саме: в умовах воєнного або надзвичайного стану. Встановлення окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому, відповідно до ч.6 ст.6. ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Відповідно до ст. 2 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними. У відповідності до ст.171 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”сума разової грошової допомоги, що належала особі згідно з цим Законом і залишилася не одержаною у зв'язку з її смертю, не включається до складу спадщини і виплачується батькам, чоловіку (дружині), дітям особи, якій передбачена виплата разової грошової допомоги, або родичам, що проживали разом з нею. Однак, особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Оскільки в адміністративному судочинстві діє річний строк позовної давності, а відповідно до ч.4 ст.171 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”виплати до 5 травня передбачено проводити до 30 вересня відповідного року, та оскільки [PERSON] помер [INFO] -в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного і

Результат розгляду: denied