Рішення адміністративного суду від 2008-01-22 00:00:00+02

Позивач проходив службу в збройних силах з 01.09.69р., а з 01.09.94р. проходив службу в Національній академії оборони України на наукових та науково-педагогічних посадах. Відповідно до витягу з наказу Начальника Національної академії оборони України від 15.12.05р. № 250, копію якого залучено до матеріалів справи, полковника [PERSON] звільнено у відставку за станом здоров'я наказом Міністра оборони України від 07.12.05р. № 784. Відповідно до довідки Національної академії оборони України від 29.12.06р. № 1744 грошове забезпечення позивача з травня 2003 року по 15 грудня 2005 року складалось з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за службу у Збройних силах України, надбавки за вчене звання, надбавки за доступ до державної таємниці, надбавки за безперервну службу та премії. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь недоплату грошового забезпечення за період служби з травня 2003р. по грудень 2005р., з урахуванням надбавки у максимальному розмірі, передбаченої Указом Президента України від 05.05.03р. № 389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу»та підвищення у розмірі до 100% посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників вищих навчальних закладів що мають статус національних»від 11.07.02р. № 992. Згідно Указу Президента України від 05.05.03р. № 389 (Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року № 1234/2007) з 1 травня 2003 року військовослужбовцям встановлені щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України у відсотках до грошового забезпечення залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10, понад 10 років - до 30, понад 15 років - до 50, понад 20 років - до 70, понад 25 років - до 90 відсотків. Право встановлювати щомісячні надбавки за безперервну військову службу, як зазначено в пункті 1 цього Указу, надано Міністру оборони України. Порядок і умови виплати надбавок також визначає Міністр. Виплата надбавок, згідно з пунктом 2 Указу, здійснюється за рахунок коштів передбачених у Державному бюджеті на утримання Збройних Сил України. Отже, Указом Президента України від 05.05.03р. № 389 встановлено максимальні (граничні) розміри надбавок за безперервну військову службу. Аналогічні норми містяться й в постанові Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці працівників вищих навчальних закладів, що мають статус національних»від 11 липня 2002 року № 992 (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2005 року № 790). Зазначеною постановою керівникам вищих навчальних закладів, які мають статус національних, надано право підвищувати посадові оклади науково-педагогічних і наукових працівників до 100 відсотків. Крім того, як зазначено у постанові, вказане підвищення проводиться в межах фондів оплати праці, затверджених кошторисами цих закладів, не допускаючи при цьому заборгованості з виплати заробітної плати. З аналізу наведених норм вбачається, що підвищення надбавки та посадового окладу є правом відповідних посадових осіб, а не їх обов'язком. Розмір підвищення не є твердим, тобто відповідні посадові особи здійснюють підвищення розміру зазначених виплат на власний розсуд, оскільки протилежного прямо в зазначених нормативних актах не встановлено. Міністр оборони України, реалізуючі надані Президентом України повноваження, наказом від 26.05.03 № 149 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.05.03 за № 411/7732) затвердив Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України, у пункті 2 якої визначено, що розміри щомісячної надбавки за безперервну службу у Збройних Силах України встановлюються за рішенням Міністра оборони, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення. У зв'язку з цим, в період з травня 2003 року по грудень 2004 року Міністр оборони України своїми розпорядженнями № 146/1/11/201 від 26.05.03р., № 146/1/11/463 від 13.11.03р., № 146/1/2/530 від 25.12.03р., № 146/1/2/26 від 16.01.04р., № 220/2098 від 07.08.04р. встановлював надбавки за безперервну військову службу у розмірі від 20 до 90 відсотків. На підставі наведених розпоряджень Міністра оборони України позивачу, як і іншим військовослужбовцям, які мають вислугу понад 25 років, за період служби з 01.05.03р. по 31.12.05р. щомісячна надбавка виплачувалась у розмірах від 20% до 90%. Відповідач проводив виплату позивачу надбавки за безперервну військову службу в порядку та розмірах, встановлених розпорядженнями Міністра оборони України. Відповідно до вимог статті 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України розпорядження Міністра оборони України підлягають обов'язковому виконанню відповідачем, який підпорядкований Міністру оборони України, як безпосередньому начальнику. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України. Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України). За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивачем надано копії рішень Солом'янського районного суду міста Києва від 19.01.06р. у справі № 2-1018/06 та від 02.10.06р. у справі № 2-а-256-1/06. В зазначених справах [PERSON] виступав в якості позивача до Київського міського військового комісаріату про перерахунок пенсії (справа № 2-1018/06) та до Національної академії оборони України про перерахунок пенсії (справа № 2-а-256-1/06). Судом оглянуті зазначені процесуальні документи, проте вони не можуть бути визнані як докази у даній справи, оскільки предмет спору у зазначених справах є нарахування пенсії, а в даній адміністративній справі спір виник щодо перерахування заробітної плати та грошової допомоги при звільненні, що є різними видами виплат, які виникають в процесі трудових правовідносин. Так, відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно Закону України від 09.07.2003р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. За таких обставин, позов визнається необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied