Рішення адміністративного суду від 2008-07-30 00:00:00+03

У липні 2008 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 01.07.2002 - 31.12.2007року йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39, 51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначив в розмірі 37221 грн., по допомозі в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст.37) -в розмірі 8606,34 грн. , по додатковій пенсії (ст..51) -в розмірі 3448,56 грн. Посилається на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Позивач в судове засідання не з”явився, в заяві до суду просить слухати справу за його відсутності. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку, заперечень на позов не подали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено , що позивач проживає в с.Левковичі Овруцького району Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії , пенсіонер. Відповідно до ст.39 Закону, пенсія непрацюючим пенсіонерам, які проживають на таких територіях, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, щомісячна грошова допомога в зв”язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачуватись в розмірі 40% мінімальної заробітної плати, а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорій 3, призначатися у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком (ст.51). Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати та мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 Закону зупинено на 2007 рік згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати і допомоги, отриманих позивачем за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед ним по виплатах, передбачених ст.37 Закону, становить 1067,40 грн., по ст.39 Закону - 5337 грн., по ст.51 Закону - 589 грн, а всього -6993,40 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial