Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

У червні 2007 року позивач, який працює суддею Керченського міського суду АР Крим, звернувся з адміністративним позовом до відповідачів про стягнення грошової компенсації на відшкодування втрати частини заробітної плати, пов'язаної з утриманням податку з фізичних осіб з 2005 року по 01.01.2007 року. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2007 року позовні вимоги частково задоволено: стягнуто з Управління Державної судової адміністрації в АР Крим на користь [PERSON]- 7104,89 грн. компенсації у зв'язку з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб. В решті позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути суму податку з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом норм процесуального права відносно незалучення до участі у справі податкового органу, про права якого суд вирішив питання. Окрім того, апелянт зазначає, що Територіальне управління ДСА не є органом, з якого може бути здійснено стягнення відповідних сум на користь позивача, вважаючи, що такі виплати мають здійснювати органи Державного казначейства України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - відповідній зміні з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 2, 201 ч. 1 п. 1 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду, якщо суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення сплачених сум податку підлягають задоволенню в повному обсязі, але не солідарно з відповідачів, а з Територіального управління Державної судової адміністрації України в АР Крим, на яке покладено обов'язок по виплаті заробітної плати суддям. Однак, з таким висновком суду не можна погодитися у повному обсязі. Колегією суддів встановлено, що позивач працює суддею Керченського міського суду АР Крим. Відповідно до ст. 126 Закону України «Про судоустрій України» матеріальне і соціальне забезпечення суддів та виконання функцій головного розпорядника бюджетних коштів на утримання останніх покладено на Державну судову адміністрацію України. Таким чином, суд першої інстанції, встановивши необхідність стягнення на користь позивача утриманих сум податку з доходів фізичних осіб, мав би стягнути відповідні суми не з Територіального управління Державної судової адміністрації України в АР Крим, а з Державної судової адміністрації України, зобов'язавши Державне казначейство України провести з державного бюджету України відповідні видатки. Що стосується доводів апеляційної скарги про незалучення до участі у справі податкового органу, який відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобов'язань плавників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» є органом стягнення відповідного податку, то судова колегія вважає їх безпідставними. Так, сфера дії Закону України «Про порядок погашення зобов'язань плавників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не розповсюджується на дані правовідносини. Натомість, вони врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб». Відповідно п. 1.15 ст. 1 зазначеного Закону податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Підпунктом 8.1.1 п. 81. ст. 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. Тобто в даному випадку, обов'язок по нарахуванню, утриманню та сплаті податку з доходу позивача покладено саме на Територіальне управління ДСА в АР Крим, а тому питання про права податкового органу взагалі не вирішувалося, що свідчить про відсутність підстав для залучення його до участі у розгляді справи. Відносно ж тверджень апелянта про неправомірність відкриття провадження у адміністративній справі у зв'язку з несплатою позивачем судового збору та про безпідставність посилань позивача на норми трудового законодавства, то слід зазначити, що такі порушення самі по собі не можуть бути мотивами скасування судового рішення, оскільки це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду має бути змінена в частині стягнення сум податку не з Територіального управління Державної судової адміністрації України в АР Крим, а з Державної судової адміністрації України з покладенням на Державне казначейство України обов'язку провести з державного бюджету України відповідні видатки.

Результат розгляду: partial