Рішення адміністративного суду від 2008-04-04 00:00:00+03

До суду з позовною заявою про стягнення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб звернулись судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом 2007 року із заробітної плати суддів Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області стягувався податок з доходів фізичних осіб. На думку позивачів, Територіальним управлінням Державної Судової Адміністрації України у Вінницькій області при стягненні податку з доходів фізичних осіб порушено норми чинного законодавства України -Конституцію України, Закон України “Про статус суддів”, Закон України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”. Так, в заяві позивачі зазначають, що відповідно до статей 126, 130 Конституції України та ст. 11 Закону України “Про статус суддів”, визначено і закріплено гарантії незалежності суддів, згідно яких держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. Державним бюджетом України окремо визначаються видатки на утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України. Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з гарантій незалежності суддів при здійсненні правосуддя. Указом Президента України “Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”від 10.07.1995 року №584/95, судді звільнялись від сплати прибуткового податку. З моменту вступу в дію Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”вищезазначений Указ Президента України втратив чинність, а Законом передбачалось лише соціальні пільги по оплаті прибуткового податку, які не поширювались на суддів. Відповідно до ст. 11 Закону України “Про статус суддів”та рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року по справі №1-1/2004 про офіційне тлумачення положень ч.1 та ч.2 ст. 126 Конституції України та ч.2 ст. 3 Закону України “Про статус суддів”визначено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального та соціального забезпечення, не можуть бути скасовані або занижені без відповідної компенсації. По своїй суті пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів, або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Надання суддям таких пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування. Дане твердження також знайшло своє відображення і у рішенні Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №22-р від 20.01.2004 року “Про деякі питання оплати суддів”передбачено механізм виплати компенсації, пов'язаної із справляння податку. Відповідачем по справі, а саме ТУ ДСА у Вінницькій області, здійснюються розрахунки по заробітній платі та стягнення податків з доходів фізичних осіб і відповідно до діючого законодавства саме цей державний орган повинен був проводити грошову компенсацію за стягнені податки з доходів фізичних осіб при нарахуванні заробітної плати працюючим суддям. В обґрунтування позовних вимог, представник позивачів в судовому засіданні надав суду пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви. Представник відповідачів ТУ ДСА у Вінницькій області та ДСА України в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. При цьому зазначила, що статті 67, 68 Конституції України встановлюють обов'язки кожного неухильно додержуватись Конституції України та Законів України, в тому числі щодо сплати податків і зборів у розмірах встановлених законом. Згідно норм Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, а саме п.1.2. ст.1, п.п.3.1.1. п.3.1. ст.3, п.п.4.2.1 п.4.2. ст.4 доходом фізичної особи вважається сума будь-яких коштів, одержаних протягом відповідного звітного податкового періоду як на території України, та і за її межами, об'єктом оподаткування є загальний місячний оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору. Представник відповідачів звернула увагу на те, що якщо норми інших законів чи інших законодавчих актів, що містять правила оподаткування доходів фізичних осіб, суперечать нормам Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, відповідно до п.п.2.2.2 п.2.2. ст. 2 норми цього Закону є пріоритетними. Крім того, зазначений Закон містить вичерпний перелік випадків звільнення від оподаткування та між них не міститься такого положення як дохід суддів у вигляді заробітної плати. При цьому, п.п 22.12.1. п. 22.12. ст.22 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, рекомендовано Президенту України скасувати низку Указів, що стосуються питань оподаткування доходів фізичних осіб, що і було зроблено. З урахуванням п.22.7 ст.22 вказаного вище по тексту Закону суми податку на доходи фізичних осіб, які утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. А проведення будь-якої компенсації сум податку з доходів фізичних осіб громадянам, що мають статус суддів, чинним законодавством з питань оподаткування не передбачено. На думку представника відповідачів, позивачами невірно тлумачиться п.1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №22-р від 20.01.2004 року “Про деякі питання оплати суддів”, оскільки дане розпорядження регулює порядок оплати праці суддів лише в 2004 році (п.1, п.2 розпорядження) та не стосується інших періодів. Посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України є безпідставним, оскільки воно не стосуються питання податкових пільг для суддів, а Закони України “Про статус суддів”та “Про судоустрій України”не передбачають звільнення від сплати податку з заробітної плати суддів. Водночас представник відповідачів вважає, що Державна Судова Адміністрація України як і її територіальне управління у Вінницькій області не можуть бути відповідачами в таких спірних відносинах, так як в даному випадку вони, відповідно до положень ст. 50 Бюджетного кодексу України, є податковими агентами і забезпечують лише своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів), інших доходів відповідно до законодавства, які безпосередньо зараховуються на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і не можуть акумулюватися на рахунках органів стягнення. Наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 року №226 “Про затвердження порядку повернення платниками помилково та/або надмірно сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів)”передбачено повернення таких коштів з відповідного бюджету, а тому відповідачем по справі повинно бути Державне казначейство України. В процесі розгляду справи за клопотанням представника позивачів до участі у справі ухвалою суду від 17.03.2008 року було залучено в якості відповідача Державне казначейство України, яке в судове засідання не з'явилось. Про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений завчасно та належним чином, а саме судовою повісткою, яка направлена на його адресу. Факт вручення судової повістки підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №1268758 від 24.03.2008 року. Отже, судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду справи з його участю та реалізації ним права судового захисту, своїх прав та інтересів. Однак, відповідач заперечень на позовну заяву та повноважного представника у судове засідання не направив. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач, який належним чином повідомлений, умисно ухилився від представництва в судовому засіданні. Представником позивачів в судовому засіданні заявлено клопотання про розгляд справи без участі Державного казначейства України, за наявними матеріалами, так як вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання. На підставі вищенаведеного, суд,

Результат розгляду: granted