Рішення адміністративного суду від 2008-10-27 00:00:00+02

Позивач ТОВ «Крокус» звернувся до адміністративного суду з позовом до ДПІ у Київському районі м.Харкова в якому просив суд визнати нечинним податкове повідомлення рішення ДПІ у Київському районі м.Харкова № 0001292302/0 від 04 червня 2008 року та рішення начальника ДПІ у Київському районі м.Харкова № 100 від 11 червня 2008 року про стягнення коштів та продаж інших активів платника в рахунок погашення його податкового боргу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 04 червня 2008 p. TOB «Крокус» було отримано податкове повідомлення-рішення № 0001292302/0 від 04 червня 2008 р., яке було винесено на підставі Акту про результати документальної невиїзної перевірки № 2697/23-5/30989807 від 19.05.2008 р., здійсненої відповідачем. Представник позивача вказав, що вважає, що вказане податкове Повідомлення-рішення має бути визнано нечинним з наступних підстав: висновки Акту базуються на постанові Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.2008 року у справі № 2а-248/08 за результатами розгляду позову ДПІ у Київському районі м. Харкова до ТОВ «Крокус», СПДФО [PERSON]. про визнання угоди недійсною та стягнення в доход держави отриманого за усним договором. Вказаною Постановою позов задоволено, визнано недійсним господарське зобов'язання між ТОВ «Крокус» та СПДФО [PERSON]., яке виникло на підставі усного договору, на виконання якого виписані податкові накладні на загальну суму 636385,82 грн., як такого, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, постановлено стягнути з СПДФО [PERSON]. на користь ТОВ «Крокус» все одержане ним по усному договору, на виконання якого виписано податкові накладні на загальну суму 636385,82 грн., а одержані кошти від вказаного зобов'язання з ТОВ «Крокус» повернути в доход держави. 11.06.2008 року судом була виправлена помилка у рішення - сума, належна до стягнення була зменшена. Таким чином, як вказав представник позивача відповідач замість здійснення дій, спрямованих на виконання передбаченим законом способом виконання чинної постанови суду, лише використовує постанову як підставу для прийняття Повідомлення-рішення. В тексті Акту йдеться лише про врахування факту визнання недійсним господарського зобов'язання між ТОВ «Крокус» та СПДФО [PERSON]. Вважаю, що такі дії відповідача суперечать приписам чинних норм щодо виконання судових рішень. Постановою не встановлена наявність намірів ТОВ «Крокус» вчинення господарського зобов'язання з метою, що завідомо суперечить держави і суспільства. Такий умисел був у СПДФО [PERSON]., що встановлено вироком суду. У зв'язку з цим вважаю, що стягнення в доход держави з ТОВ «Крокус» отриманого по господарському зобов'язанню від СПДФО [PERSON]. може бути здійснено лише після стягнення з СПДФО [PERSON]. на користь ТОВ «Крокус» одержаного ним по усному договору, визнаному недійсним. Доказів того, що з СПДФО [PERSON]. стягнуто на користь ТОВ «Крокус» отримане ним по ним по усному договору, визнаному недійсним, відповідач не надав. Виходячи з вище викладеного позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання з'явився та з позовом не погодився вказавши, що податкове повідомлення-рішення № 0001292302/0 від 04 червня 2008 р. винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України. Судом встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Харкова була проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «Крокус» з питань додержання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з СПД ФО [PERSON], про що складений акт перевірки від 19.05.2008 року № 2697/23-5/30989807 яким встановлені наступні порушення: · п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 з урахуванням п.п. 11.2.3. п. 11.2. ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чим занижено податок на прибуток у розмірі 157 546,70 грн., у тому числі за період: III квартал 2002 року - 45489,87 грн., IV квартал - 112056,83 грн.; · п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у розмірі · 105031,13 грн., у тому числі серпень 2002 року - 29051,58 грн.; вересень 2002 року - 1275,0 грн., жовтень 2002 року - 41933,63 грн.; листопад 2002 року - 20857,66 грн.; грудень 2002 року-11913,26 грн. На підставі вищевикладеного, ДПІ у Київському районі м. Харкова винесено податкове повідомлення-рішення від 04.06.08 року № 0001292302, яким позивачу по справі визначена сума податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 315093,40 грн. та податкове повідомлення-рішення № 0001282302/0 від 04.06.08 року, яким позивачу по справі донараховане податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 157546,70 грн. Суд зазначає, підставою для донарахування позивачу податку на прибуток та податку на додану вартість є положення постанови Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.08 року, яким визнане недійсним господарське зобов'язання між ТОВ «Крокус» та СПД ФО [PERSON]., яке виникло на підставі усного договору, на виконання якого виписані податкові накладні на загальну суму 630186,81 гри., як такого, що вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі…., що набрала законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.08 року по справі № 2а-248/08 яка набула законної сили, встановлено, що на виконання укладеного усного договору між ТОВ «Крокус» та СПД ФО [PERSON]. останнім за період з 04.08.2000 року по 29.12.2002 року були виписані податкові накладні на суму 630186,81 грн., а оплата ТОВ «Крокус» по договору здійснена платіжними дорученнями та приходними касовими ордерами за період з 24.09.2002 року по 10.12.2002 року. Наявність наміру на укладання вищезазначеної угоди підтверджується вироком Комінтернівського районного суду М.Харкова від 20.08.2003 року, яким [PERSON]. визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1, 2, З ст. 358 Кримінального кодексу України. Таким чином, обставини ухилення від сплати податків існували на час укладання угоди між ТОВ «Крокус» та СПД ФО [PERSON]., що підтверджує намір [PERSON]. не дотримуватися приписів законодавства, приховувати доходи, ухилятися від сплати податків, тобто вчиняти дії, що суперечать вимогам ст. 67 Конституції України, тобто діяльність СПД ФО [PERSON]. була завідомо суперечна інтересам держави і суспільства, так само і угоди між ним та ТОВ «Крокус» укладені з метою суперечною інтересам держави та суспільства. Відповідно до ст. 59 ЦК УРСР (дійсного на момент укладання угоди) зазначено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її вчинення. Згідно положень п. 5.1. ст. 5, п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 ЗУ "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. П.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податковому обліку. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Суд аналізуючи акту перевірки зазначає, та вказаний факт не заперечувався позивачам, що ТОВ «Крокус» до складу валових витрат було віднесено суму у розмірі 525,1 тис.грн. у періоді III-IV квартал 2002 року у зв'язку з укладенням усного договору з СПД ФО [PERSON]. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що оскільки постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.02.08 року визнано недійсним господарське зобов'язання між ТОВ «Крокус» та СПД ФО [PERSON]., тому сам факт віднесення позивачем по справі до валових витрат суми у розмірі 525,1 тис.грн. є безпідставним та необгрунтованим, у розумінні п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», та відповідно, протиправне включення ТОВ «Крокус» до складу валових витрат суми у розмірі 525,1 тис. грн. призвело до їх завищення та відповідно - заниження податку на прибуток у розмірі 157546,7 грн., а тому винесено податкове повідомлення-рішення від 04.06.08 року № 0001292302 ДПІ у Київському районі м. Харкова суд вважає законним та обґрунтованим. Щодо вимоги позивача про визнання нечинним рішення начальника ДПІ у Київському районі м.Харкова № 100 від 11 червня 2008 року про стягнення коштів та продаж інших активів платника в рахунок погашення його податкового боргу. Суд зазначає, що відповідно до п.п. 5.4.1. п. 5.4. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків. П.п. 6.2.1. п. 6.2. ст. 6 вищезазначеного Закону передбачає - у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Як було встановлено судом ДПІ у Київському районі м. Харкова була сформована та направлена ТОВ «Крокус» перша податкова вимога № 1/364 від 12.03.08 року на загальну суму 35486,00 грн. та друга податкова вимога № 2/485 від 23.04.08 року на суму 35486,00 грн. (вимоги платником податків отримані). Відповідно до п.п. 10.1.1. п. 10.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків. Стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги. Стягнення безготівкових коштів здійснюється шляхом надіслання банку (банкам), обслуговуючому платника податків, платіжної вимоги на суму податкового боргу або його частини, а при стягненні готівкових коштів - у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Продаж інших активів здійснюється на підставі рішення податкового органу, підписаного його керівником та скріпленого гербовою печаткою податкового органу. Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що ДПІ у Київському районі м. Харкова правомірно прийняте рішення № 100 від 11.06.08 року про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу.

Результат розгляду: denied