Рішення адміністративного суду від 2008-07-10 00:00:00+03

Позивач просить визнати неправомірними дії відповідача стосовно винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.04..2001р. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-115, виданого 12.03.2001р. Чугуївським міським судом про розподіл будинку, надвірних будівель та земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], в зв”язку з його виконанням відповідно до акту від 17.04.2001р., посилаючись на те, що судове рішення, на примусове виконання якого виданий вказаний виконавчий лист, не виконане до теперішнього часу, що позбавляє її можливості користуватися спірним житлом та одночас просить про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки її стало відомого про наявність оскаржуваної постанови в 2008 р. при ознайомленні з матеріалами справи № 2-115/2001р. в Чугуївському міському суді, в зв”язку з чим просить визнати поважною причину пропуску цього строку та поновити його, що підтримала в повному обсязі в судовому засіданні позивачка. Представник відповідача, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, що суд вважає можливим відповідно до вимог ст.128 КАСУ на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши позивача, дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову зі слідуючих підстав. Встановлено, відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.02.2001р. у справі №2-115/2001р. задоволений позов [PERSON] до [PERSON] щодо розподілу будинку, надвірних будівель та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. На виконання цього рішення Чугуївським міським судом виданий 12.03.2001р. виконавчий лист та направлений на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Чугуївського міського управління юстиції Харківської області, який 19.04.2001р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, в зв”язку з його виконанням, згідно акту від 17.04.2001р. Вказана постанова надійшла до Чугуївського міського суду 26.04.2001р. та долучена до справи №2-115/2001р., при цьому акт про виконання вказаного виконавчого листа в матеріалах справи відсутній. Згідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) визнання відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконане, відповідно до пункту 8 частини першої цієї статті, під час виконання рішення Європейського суду з прав людини. В даному випадку відсутні підстави, передбачені чинним законодавством, що регулює вказані правовідносини, оскільки виконавчий лист №2-115/2001р., виданий 12.03.2001р. Чугуївським міським судом про розподіл будинку, надвірних будівель та земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] не виконаний, так як, відповідач зворотнього не довів, відповідно до вимог ст.71 КАСУ, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини. на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАСУ цього Кодексу. В адміністративних справах про противоправність рішень, дій чи бездіяльності суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Згідно вимог ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень при виконанні своїх функцій відповідно до вимог Закону України „Про виконавче провадження” мали місце не відповідність дій в частині закінчення виконавчого провадження при відсутності підстав для цього, а тому дії відповідача не можуть вважатися правомірними, а оскаржувана постанова чинною та підлягає скасуванню, що є підставою для продовження вказаного виконавчого провадження, в зв”язку з чим в його поновленні не має потреби, оскільки воно не призупинялось провадженням. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. При таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача в суперечь вимогам ст. 22 Конституції України, що є підставою для задоволення адміністративного позову. Відповідно до вимог ст.ст. 100, 102 КАСУ позивачеві підлягає поновленню пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки суд важає вищевказану причину його пропуску поважною.

Результат розгляду: granted