Рішення адміністративного суду від 2008-06-23 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є інвалідом війни другої групи і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до 5 Травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу в 2007 році в розмірі 360 грн. Оскільки відповідач відмовляється провести йому доплату вказаної грошової допомоги всупереч діючому законодавству, то позивач просить суд зобов”язати відповідача провести донарахування та виплату суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік в розмірі 2920,48 грн. В суді позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача до суду не з”явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, суду надано письмові заперечення відповідача проти позову та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Так, по справі встановлено, що позивач користується пільгами, встановленими для інвалідів війни другої групи, що стверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 03.11.2005 року. Відповідно до ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни другої групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються Законом про Державний бюджет на відповідний рік, а саме: ст.29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” для інвалідів другої групи-360 грн. Вказана сума була позивачем отримана в повному обсязі 16.04.2007 року, що стверджується довідкою управління соцзахисту. В підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що права та пільги для ветеранів війни, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішенням Конституційного Суду України визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги ветеранам війни, в т.ч. і рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року визнані неконституційними аналогічні положення статей Закону України “ Про Державний бюджет України на 2007 рік”. Але згідно ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Отже, як слідує з аналізу зазначених правових норм, обсяги фінансування не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. А саме законом про Державний бюджет України на 2007 рік і були визначені розміри разової грошової допомоги для ветеранів війни, на що вказано вище в постанові. Ст.22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України”, то вони є актами єдиного законодавчого органу-Верховної Ради України, актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали пріоритетність одних законів над іншими. Крім того, в Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” /розділ 3/ були внесені зміни і розмір разової грошової допомоги ветеранам війни, яка підлягає виплаті в 2005- 2007 роках, встановлений на рівні, передбаченому законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп ст.29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якою встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни другої групи здійснюється у розмірі 360 грн. визнана такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст.152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Аналогічні положення містяться і в ст.3 вказаного рішення Конституційного Суду. Згідно ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Оскільки рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року набрало законної сили 09.07.2007 року, воно не може бути застосовано до правовідносин, які виникли до його прийняття, а виплата вказаної допомоги за 2007 рік була проведена позивачу до цієї дати на підставі діючих законодавчих актів, про що вказано вище. Що стосується посилань позивача на те, що розмір вказаної грошової допомоги необхідно розраховувати відповідно до мінімальної пенсії за віком в розмірі 410 грн.06 коп., то необхідно зазначити наступне: мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”. Але згідно ч.3 вказаної статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, положення ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” щодо розміру мінімальної пенсії за віком не можна застосовувати під час визначення надбавок та підвищень до пенсії, різних видів допомог, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто, не можна застосовувати до вказаних правовідносин до внесення відповідних змін в законодавство, а застосовуються вони виключно під час призначення страхових /трудових/ пенсій. Навіть в Законі України від 15.03.2007 року “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” передбачено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” з 1 квітня та з 1 жовтня застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений цим Законом, збільшений на 1 відсоток. А тому застосування розміру мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшеному на 1 відсоток, для вказаних правовідносин є необгрунтованим, на що вказано вище. Крім того, визнання рішенням Конституційного Суду України норм Закону “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якими були призупинені статті Закону “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щодо виплати одноразової грошової допомги в розмірах відповідно до мінімальної пенсії за віком, неконституційними не надає законодавчих підстав застосовувати показник мінімальної пенсії за віком, визначений відповідно до ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” як розрахункову величину для визначення розмірів одноразової грошової допомоги до внесення відповідних змін в діюче законодавство, яке регулює спірні правовідносини. До того ж , виплата вказаної вище допомоги в розмірах, визначених Законом про Державний бюджет на відповідний рік, не є обмеженням гарантованих Конституцією України прав та свобод, оскільки нормами діючої Конституції України виплата разової грошової допомоги не передбачена. Отже, відповідачем виплата зазначеної допомоги позивачу проведена у розмірі, передбаченому діючими на момент виплати допомоги законодавчими актами. Таким чином, з врахуванням всього наведеного , вимоги позивача щодо зобов”язання відповідача провести донарахування та виплату суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 2920 грн.48 коп. суд вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст.4 Декрету КМ України “Про державне мито” позивач звільнений від сплати держмита /судового збору/ на користь держави. А тому

Результат розгляду: denied