Рішення адміністративного суду від 2008-08-13 00:00:00+03

Відповідно до Витягу з Наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.12.1997 позивача було звільнено в запас за станом здоров'я. Судом з'ясовано, що позивач є інвалідом ІІ групи, знаходився на квартирному обліку в Квартирно-експлуатаційній частині району та мав право на першочергове отримання житла (Довідка ККЕЧ від 23.10.1996 № 6/216, копія якої знаходиться у справі, копія Медичного висновку Центральної поліклініки від 28.02.06). Відповідно до наданих представником позивача пояснень, а також з наданих до справи документів вбачається, що позивача та членів його сім'ї було знято з квартирного обліку, про що зазначено в протоколі засідання житлової комісії Національної академії оборони України від 31.10.2005 № 22. Зазначене відбулось за відсутності будь-яких дій позивача та відсутності підстав для зняття з обліку, у зв'язку з втратою облікової справи позивача. Вказані обставини не заперечуються відповідачем. Пізніше, що також підтверджується наявними у справі документами, позивача та його сім'ю було відновлено на квартирному обліку в загальній черзі та як вбачається зі змісту Довідки № 1372 від 12.04.06 позивач та члени його сім'ї перебувають на квартирному обліку Житловою комісією Національної академії оборони України. Судом відповідно до наданої представником відповідача 1 копії Списку військовослужбовців, які знаходяться на обліку для отримання житла та поліпшення житлових умов, затвердженого Начальником Київського гарнізону 21.02.2000, з'ясовано, що до втрати особової справи, позивач обліковувався в черзі на отримання житла як позачерговик. Представник позивача вважає, що поновлення позивача та членів його сім'ї в списку військовослужбовців, що знаходяться на квартирному обліку в загальній черзі, порушує його права та інтереси. Відповідач по справі в обґрунтування своїх заперечень зазначав про те, що квартирна справа позивача у відповідача була відсутня, а тому підстави для поновлення позивача в списках першочерговиків відсутні. Одночасно відповідач пояснив, що квартирна справа відповідача була відновлена житловою комісією та права позивача були відновлені, рішенням житлової комісії він був переміщений у чергу позачергового отримання житла, відповідно до діючого на той час порядку про що свідчить наявна у матеріалах справи копія Списку військовослужбовців, затверджена Начальником Київського гарнізону 21.02.2000. Відповідно до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 3 лютого 1995 р. № 20 (далі - Положення), чинного на момент виходу позивача у відставку, було визначено порядок ведення квартирного обліку та надання військовослужбовцям житла. Пунктом 9 розділу 2 Положення передбачалося, що військовослужбовці визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства. З метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання жилої площі у гарнізонах та військових частинах, відповідно до наказу Міністра оборони України від 17.11.92 р. N 193 зі змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністра оборони України від 27.05.93 р. N 114, утворюються житлові комісії. Відповідно до п.10 розділу 2 Положення облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень (додаток N 1 до цього Положення). Згідно з п.11 розділу 2 Положення передбачено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік. В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім'ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік - підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства. Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення. Абзацом 4 п.11 розділу 2 Положення передбачалося, що перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини. Списки військовослужбовців, яких прийнято на квартирний облік та окремі списки осіб, які користуються правом першочергового (додаток N 3 до цього Положення) та позачергового (додаток N 4 до цього Положення) одержання жилих приміщень, мають бути вивішені для загального огляду. Пунктом 12 розділу 2 Положення передбачалося, що на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім'ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та бажають разом з ним стати на облік; довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку; довідка про те, чи перебувають члени сім'ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад). Інші документи при потребі житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій. Військовослужбовці, які приймаються на квартирний облік на пільгових засадах або користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у рапорті з доданням до нього відповідних документів. Обліковій справі надається номер, що відповідає номеру у книзі обліку осіб, які перебувають у черзі на отримання жилих приміщень. Облікові справи є документами особливої ваги. Вони зберігаються в місцях квартирного обліку військовослужбовців, а після отримання ними жилих приміщень - у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, чи в квартирно-експлуатаційних частинах районів, які видали ордер на заселення жилих приміщень. Облікові справи зберігаються протягом 5 років після одержання військовослужбовцями жилих приміщень чи зняття їх з квартирного обліку. По закінченню цього терміну справи знищуються встановленим порядком. Відповідно до п.17 розділу 2 передбачалося, що військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються згідно з чергою. Порядок визначення черговості надання жилих приміщень військовослужбовцям встановлюється Житловим кодексом України, іншими актами законодавства України та цим Положенням. Відповідно до ч.2 п.22 Положення передбачено, що правом першочергового одержання жилих приміщень, крім осіб, зазначених в статті 45 Житлового кодексу України, користуються військовослужбовці - учасники війни, льотно-підйомний склад авіаційних частин, плавсклад підводних човнів, військовослужбовці, які безпосередньо, згідно з наказами командуючих (начальників), передбачених наказом Міністра оборони України від 29.12.94 р. N 054, несуть бойове чергування, військовослужбовці, які прослужили 25 і більше календарних років, а також які проживають у ветхих будинках, що не підлягають капітальному ремонту. Відповідно до ст. 45 Житлового кодексу України передбачено, що у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов, а саме, зокрема, інвалідам І і ІІ груп з числа військовослужбовців. Суд під час розгляду справи проаналізував надані позивачем документи та прийшов до висновку про відповідність їх вимогам Положення та визнав їх такими, що підтверджують наявність у позивача та членів його сім'ї права на першочергове отримання житла. Суд також зауважує, що порядок забезпечення військовослужбовців житлом в даний час регулюється затвердженою наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 р. № 577 Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень положення якої кореспондуються з приписами зазначеного вище Положення, зокрема, і в частині визначення категорії осіб, що мають право на першочергове отримання житла. Одночасно суд зазначає, що відповідачі по справі, як суб'єкти владних повноважень, заперечуючи проти позову не довів наявності обставин та підстав, які б позбавляли позивача права перебувати на обліку для першочергового отримання житла та обґрунтованість їх рішення про зміну черговості визначеної позивачу. На думку суду відповідач під час відновлення втраченої облікової справи у супереч діючому порядку змінив статус позивача, чим порушив його права визначені законодавством. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на таке. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для військовослужбовців як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання військовослужбовцям певних гарантій, а саме реалізацію права військовослужбовців на отримання житла, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. При цьому суд також бере до уваги, що за змістом ст. 24 Конституції України рівність громадян, зокрема, військовослужбовців, перед законом полягає у їх рівному праві на соціальний захист, гарантований ст.ст. 17, 46 Конституції України. Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідач-1 як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності відмови у проведенні перерахунку позивачу раніше призначеної пенсії. Беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що дії відповідача вчинені всупереч вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: granted