Рішення адміністративного суду від 2008-04-22 00:00:00+03

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 1486,63 грн. грошової компенсації замість належних йому предметів форменного обмундирування. В судовому засіданні по розгляду справи позивач заявлений позов підтримав повністю, вказавши на його обґрунтування, що 27.12.2005 р. він був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 65 «а» (за вислугою років). В зв»язку із звільненням зі служби йому відповідачем мала бути виплачена грошова компенсація замість належних предметів форменного обмундирування в розмірі 1486,63 грн., що підтверджується довідкою від 25.01.2006 р., яку він, позивач, отримав в січні 2006 р. Оскільки відповідач до сьогоднішнього дня не виплатив вказану суму наполягає на задоволенні заявлених вимог. Окремо зазначив, що про порушення своїх прав на отримання відповідної грошової компенсації йому відомо з грудня 2005 р., проте через поганий стан здоров»я з позовом про суду звернувся лише в грудні 2007 р., в зв»язку з чим просить суд поновити йому пропущений строк на звернення до суду. Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов не визнав, пояснивши, що з 30.12.2005 р. відсутні правові підстави для виплати грошової компенсації замість невиданих своєчасно предметів грошового майна. Крім того, позивач без поважних на те причин пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом, в зв»язку з чим наполягає на відмові у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін і вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. В судовому засіданні встановлено, що позивач на підставі наказу № 400 о/с від 27 грудня 2005 р. в званні майора був звільнений з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Державної служби по боротьбі з економічною злочинністю при УМВС України в Кіровоградській області за п. 65 «а» (за вислугою років). Згідно довідки УМВС України в Кіровоградській області від 25.01.2006 р. до виплати позивачу в зв»язку з його звільненням з органів внутрішніх справ замість належних предметів форменного обмундирування підлягала грошова компенсація в сумі 1486,63 грн. (за планом 2005 р.), проте вказана грошова компенсація до сьогоднішнього дня позивачу не виплачена. На вказані обставини вказують сторони, вони підтверджені матеріалами справи, а тому вони вважаються судом встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що позивач на момент звільнення 27.12.2005 р. з органів внутрішніх справ відповідно до пунктів 3.10, 3.21 і 3.26 Положення про забезпечення речовим майном осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і військовослужбовців внутрішніх військ МВС України, затвердженого наказом МВС України від 05.12.2003 р. № 1489, мав право на отримання від відповідача замість не виданих своєчасно предметів речового майна грошової компенсації в сумі 1486,63 грн., що і було підтверджено довідкою УМВС України в Кіровоградській області від 25.01.2006 р. Невиплата відповідачем позивачу вказаної суми грошової компенсації в зв»язку з цим є протиправною. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про відсутність правових підстав для виплати позивачу після його звільнення грошової компенсації замість не виданих своєчасно предметів речового майна суд вважає необґрунтованими, враховуючи, що станом на 27.12.2005 р. право позивача на отримання грошової компенсації було передбачене вказаним вище Положенням, а виключення з даного Положення пунктів про можливість виплати грошової компенсації відбулось лише відповідно до наказу МВС України від 30.12.2005 р. № 1265. Разом з тим, позивач, дізнавшись, за його ж словами, в грудні 2005 р. про порушення свого права на отримання відповідної грошової компенсації, до суду з позовом про стягнення грошових коштів звернувся лише в грудні 2007 р., тобто після закінчення визначеного законом строку звернення до адміністративного суду. Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частиною 2 тієї ж статі визначено, що, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України. Суд відзначає, що клопотання позивача про поновлення пропущеного ним строку звернення до суду в зв»язку з станом його самопочуття не ґрунтується на представлених ним до суду медичних документах, оскільки відповідно до останніх позивач після проходження лікування у 2006 р. і 2007 р. виписувався у задовільному стані. В зв»язку з цим, а також враховуючи тривалість терміну після закінчення визначеного законом строку звернення до адміністративного суду, суд вважає неможливими поновлення позивачу пропущеного строку і визнання причини пропущення ним строку звернення до суду поважною. З свого боку представник відповідача в судовому засіданні наполягає на застосуванні наслідків пропущення [PERSON] строку звернення до адміністративного суду і відмові у задоволенні позову, в зв»язку з чим суд, відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, зобов»язаний відмовити в задоволенні заявленого [PERSON] адміністративного позову саме з підстав пропуску строку. З урахуванням викладеного,

Результат розгляду: denied