Рішення адміністративного суду від 2008-03-14 00:00:00+02

Згідно посвідчення [NUMBER], виданого 3 грудня 2004 року, [PERSON] є інвалідом війни 3 групи. В зв”язку з цим у 2007 році йому до 5 травня була виплачена щорічна одноразова допомога в сумі 300 грн. Позивач просить визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови провести перерахунок вказаної суми відповідно до ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22 жовтня 1993 року, згідно якої одноразова грошова допомога повинна становити 7 мінімальних пенсій за віком, та рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, яким визнані неконституційними деякі статті ЗУ „Про Державний бюджет на 2007 рік”, в тому числі щодо вказаних виплат, а також стягнути на користь нього 2570,42 грн., з врахуванням отриманої ним суми. Представник відповідача позов не визнав повністю, посилаючись на те, що розмір виплат згідно вказаного закону встановлюється ЗУ „Про Державний бюджет України” на відповідний рік та здійснюються за рахунок коштів державного бюджету і в межах фінансування; обсяги державного фінансування визначаються лише ЗУ „Про Державний бюджет України”, норми закону втрачають чинність лише з дня ухвалення рішення Конституційним судом, яке до того ж зворотної сили не має, а на той час виплати вже були проведені. Крім того, Головне управління виконує лише делеговані функції, а не владні управлінські, а тому не є суб'єктом владних повноважень. Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни 3 групи до 5 травня поточного року виплачується щорічна допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” визначався розмір мінімальної пенсії за віком, що становив 410,06 грн. Таким чином, позивач у 2007 році повинен був отримати допомогу в сумі 2870,42 грн., а тому заборгованість по виплаті допомоги вказаній категорії осіб, з врахуванням фактично отриманої суми, становить 2570,42 грн. Відповідно до ст. ст. 22, 48 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а також кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї. Оскільки право позивача на отримання вказаного виду допомоги було передбачено діючим законодавством, виходячи з норм Конституції України, ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” не може позбавляти його права, визначеного іншим Законом України. На підставі наведеного суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що вони керувалися саме ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та відповідними постановами КМУ, оскільки вони звужують права позивача та не відповідають вимогам ст. 22 Конституції України, а також ст. 2 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, що передбачає неможливість скасування, встановлених раніше законодавством України чи колишнього СРСР, прав та пільг для ветеранів і членів їх сімей без їх рівноцінної заміни, а також передбачає визнання недійсними будь-яких актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, які не відповідають цим вимогам. З тих же підстав рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року ст. ст. 29, 71 п.13 ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” визнано неконституційними. Аналогічні рішення були прийняті Конституційним Судом України 20 березня 2002 року № 5-рп та 1 грудня 2004 року № 20-рп з підстав неконституційності положень бюджетного законодавства щодо скорочення соціальних виплат. На підставі викладеного суд також не може прийняти посилання представника відповідача на те, що виплата може бути проведена лише в межах виділених коштів. Відсутність самостійних коштів у відповідача для проведення виплат та недосконалість законодавства, де є суперечливість норм одного Закону іншому, не може бути підставою невиконання зобов'язань держави перед особою, щодо якої передбачені відповідними Законами України соціальні пільги чи допомоги. Що стосується адміністративної юрисдикції, то згідно ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень може бути будь-який орган при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі і на виконання делегованих повноважень. Відповідач саме і виконує делеговані функції, тобто проводить нарахування та виплату вказаної щорічної допомоги відповідно до вимог ст. 171 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Таким чином, вимоги позивача підлягають задоволенню, з врахуванням виплачених коштів, в сумі 2570,42 грн.((410,06х7)-300=2570,42). Так як відповідач є державною установою, отримує лише цільове фінансування з державного бюджету, самостійних коштів не має, тому витрати по справі у вигляді 3,40 грн. судового збору, суд вважає необхідним віднести на рахунок держави.

Результат розгляду: granted