Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

Прокурор Замостянського району м. Вінниці в інтересах держави та урядового органу державного управління - Міністерства транспорту та зв'язку України і йому підпорядковується - Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення коштів в сумі 1700 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні прокуратурою перевірки територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області встановлено факт несплати суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] санкцій, накладених постановою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області №000182 від 21.01.2008 року за порушення законодавства про автомобільний транспорт в розмірі 1700 гривень. Представник прокуратури в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник головної державної інспекції на автомобільному транспорті в судове засідання не з'явився. Відповідач в судовому засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.01.2008 року державними інспекторами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області було здійснено перевірку транспортного засобу [NUMBER]. Перевіркою встановлено порушення, а саме: “в дорожньому листі відсутній штамп і підпис механіка про проходження передрейсового техогляду автобуса. Відсутня схема маршрута, встановлено порушення перевізником вимог ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”. За наслідками перевірки було складено акт №000930 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 21.01.2008 року відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2006 року №143, начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області була винесена постанова №000182 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій у розмірі 1700 гривень за порушення вимог ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема, серед таких документів для водія в нашому випадку визначені наступні: дорожній лист. Ч.1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність задоволення даного позову повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони -суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. Положенням п.3 "Прикінцевих та перехідних положень" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить один відсоток від розміру таких вимог, але не більше 1700 гривень. Враховуючи розміри ставок державного мита, закріплені ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за №7-93 (із позовних заяв -1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача до державного бюджету державне мито в розмірі 51 гривень.

Результат розгляду: granted