Рішення адміністративного суду від 2008-04-24 00:00:00+03

Державна податкова інспекція у м. Вінниці звернулась до суду з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] про стягнення заборгованості в рахунок погашення податкового боргу в сумі 960,00 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що Суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] є платником податків і зборів, передбачених Законом України “Про систему оподаткування”, зокрема платником єдиного податку. Станом на 23 січня 2008 року за відповідачем рахується заборгованість по сплаті єдиного податку у розмірі 960,00 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Позиція відповідача щодо позову невідома, оскільки він заперечень на позовну заяву не подав та повноважного представника у судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до відповідного державного реєстру. Оскільки повістка направлена відповідачу рекомендованим листом за адресою вказаною в Свідоцтві про державну реєстрацію, суд вважає, що вжив всі належні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача відповідно до положень ст. 128 КАС України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] зареєстрований виконавчим комітетом Вінницької міської ради 13.08.2004 року. Відповідач є платником єдиного податку, про що свідчить корінець свідоцтва[NUMBER](а.с.4). Судом встановлено, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті єдиного податку у розмірі 960 гривень, про що свідчить розрахунок суми позову (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до ст. 20 Закону України “Про систему оподаткування”контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюється державними податковими органами та іншими державними органами в межах повноважень, визначених законами. Суд вважає, що державна податкова інспекція правомірно звернулася до суду в порядку статті 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, пункт 11 ч.1 якої передбачає, що однією із функцій державної податкової інспекції є стягнення заборгованості підприємств, установ, організацій та громадян перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Відповідно до абз. 2 п.2 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва -фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень. Примусове стягнення податкової заборгованості -передбачена законодавством України процедура погашення податкової заборгованості платника податків шляхом звернення стягнення на активи відповідного платника податків. Відповідно до п.1.7 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”активи платника податків - кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання. Ч. 3.1.1 ст. 3 даного Закону передбачено, що активи платників податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкових зобов'язань виключно за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Представником позивача в судовому засіданні було доведено факт несплати відповідачем єдиного податку в сумі 960,00 гривень. Ч.2 ст.94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Враховуючи розміри ставок державного мита, закріплених ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за №7-93 (із позовних заяв -1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача до державного бюджету державне мито в розмірі 51 гривень.

Результат розгляду: granted