Рішення адміністративного суду від 2008-06-02 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду подано вищезазначений позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з серпня 1986 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України. З 1995 р. по 1998 р. проходив військову службу у в/ч А 4196, де був зарахований на квартирний облік з 03.03.1995 р. В грудні 1998 р. звільнився на пенсію за вислугу років військової служби. Рішенням житлової комісії в/ч А 4196 був виключений зі списків осіб, що мають право на першочергове отримання житла. У вересні 2007 р. позивач звернувся до в/ч А 1231 -правонаступника в/ч А 4196 щодо поновлення на квартирному обліку з червня 1991 р. Згідно з відповіддю командира в/ч А 1231 від 25.09.2007 р. №1166 позивачу було відмовлено. Позивач вважає, що такими діями житлової комісії в/ч 1231 та командиром військової частини А 1231 порушені його конституційні права на житло. Крім того, позивач подав заяву про уточнення позовних вимо від 02.06.2008 р., згідно з якими просив суд скасувати рішення в/ч А 4196 -протокол №35 від 09.12.1998 р. про зняття з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, зобов'язання поновити на квартирному обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у першу чергу, з червня 1991 р., зобов'язання командира в/ч А 1231 затвердити рішення житлової комісії. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник позивача при цьому суду пояснила, що [PERSON] про зняття його з обліку осіб, що потребують житла, дізнався тільки під час розгляду справи, про рішення житлової комісії не був повідомлений належним чином, тому не міг оскаржити його до суду, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів позов не визнали, посилаючись на письмові заперечення вх. №8611 від 10.01.2008 року, відповідно до яких зазначили, що після реорганізації в/ч А 4119 житлові справи військовослужбовців до в/ч А 1231 не передавались. Крім того, відповідачами була звернута увага суду на пропущення річного строку звернення до суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та інші надані у справу докази, суд встановив наступне. Позивач відповідно до виписки з послужного списку з серпня 1986 року по грудень 1998 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України. Звільнений з дійсної військової служби в запас за п. 65 п/п “з”(за власним бажанням). З 31.12.1998 р. виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Згідно з довідкою КЕЧ м. Білої Церкви №232 від 05.08.1994 р. проходив службу в Узинському гарнізоні з червня 1991 року по серпень 1994 р., житлом по лінії Міністерства оборони не забезпечувався, знаходився на квартирному обліку. З 1995 по 1998 рік позивач проходив службу у в/ч А 4196 м. Вінниці на посаді штурмана корабля, де був зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року, як першочерговик. Як вбачається з довідки в/ч А 4196 №12 від 21.01.1999 р., капітан [PERSON] перебував на квартирному обліку у в/ч А 4196 з 03.03.1995 р. зі складом сім'ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання житла. З оглянутого судом протоколу засідання житлової комісії (книга протоколів житлової комісії в/ч А 4196) №10 від 30.10.1996 р. видно, що позивач був прийнятий на облік згідно з довідкою Житомирської КЕЧ від 16.01.1996 р. №52 у список першочерговиків -осіб льотного складу з 03.03.1995 р. Згодом, згідно з протоколом засідання житлової комісії (книга протоколів житлової комісії в/ч А 4196) №35 від 09.12.1998 р. був знятий з квартирного обліку з видачею довідки та облікової справи. Відповідно до директиви Міністра оборони України від 07.12.2004 р. №Д-312/1/028 в/ч А 4196 була розформована, правонаступником стала в/ч А 1231, що встановлено з довідки, наданою юридичною службою Командування Повітряних Сил Збройних Сил України на виконання ухвали суду. 05.09.2007 р. [PERSON] звернувся до командира в/ч А 1231 із заявою про поновлення його на квартирному обліку з червня 1991 року з урахуванням перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби в Білоцерквіському та Житомирському гарнізонах, а також у списках осіб, що мають право на першочергове отримання житла. Згідно з листом командира в/ч А 1231 №1166 від 25.09.2007 р. [PERSON] було відмовлено у задоволенні зазначеної заяви. Позивач, не погоджуючись з діями командира в/ч А 1231, оскаржив їх до суду. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з нижченаведеного. При вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту визначає та встановлює Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, цей Закон також гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Ч. 9 ст. 12 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі її розформування -у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. На час звільнення позивача з військової служби питання забезпечення військовослужбовців житлом регулювалися також наказом Міністра Оборони України № 20 від 03.02.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1995 року за № 43/579, яким затверджено Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України. Відповідно до абзацу першого п. 37 р. 3 Положення військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров'я, а також у зв'язку із скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла. Згідно з абзацом другим п. 37 на підставі повідомлення КЕЧ району про зарахування такого військовослужбовця до черги на отримання житла у військовому комісаріаті він знімається з квартирного обліку за останнім місцем служби. Відповідно до п. 27, 29 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470, громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право, а право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається, зокрема, у випадку виходу на пенсію. Судом було встановлено, що у 1998 р. при звільненні з військової служби [PERSON] отримав довідку з в/ч А 4196 про те, що він перебував на обліку осіб, що потребують житла, у в/ч А 4196. Таким чином встановлено, що [PERSON] дізнався про порушення свого права ще у 1998 р., проте до суду звернувся лише у 2007 році. Частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Таким чином, посилання відповідачів на пропуск строку звернення до суду з адміністративним позов є обгрунтованими. У зв'язку з цим позовні вимоги про скасування рішення в/ч А 4196 -протоколу засідання житлової комісії в/ч А 4196 №35 від 09.12.1998 р. про зняття [PERSON] з квартирного обліку задоволенню не підлягають. Так само не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо поновлення позивача на квартирному обліку у першій черзі з червня 1991 р., оскільки [PERSON] не знаходиться на обліку осіб, що мають право на поліпшення житлових умов, по лінії Міністерства оборони України. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied