Рішення адміністративного суду від 2008-07-04 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 11 червня 2008 року, визнати незаконними дії відповідача щодо залишення без розгляду заяви позивача про передачу в оренду земельної ділянки площею 0,54 га та 25 метрової зони, яка межує з фермерським господарством позивача на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 27 червня 2006 року позивач звернувся до відповідача з заявою про передачу в оренду земельної ділянки, що знаходиться між фермерським господарством позивача та фермерським господарством третьої особи Чемерис І.П. для надання її позивачу в користування з цільовим призначенням «ведення сільськогосподарської діяльності». 19 липня 2006р. на засіданні земельної комісії Дергачівської районної державної адміністрації фермерському господарству «Денисенко» надано дозвіл на розробку проекту відведення зазначеної земельної ділянки. 18 жовтня 2006 року позивач направив відповідачу заяву про прискорення процедури видачі дозвільних документів на розроблення проекту відведення , оскільки на той час минуло майже 3 місяці з моменту засідання земельної комісії. Відповіді на дані звернення позивач не отримав, що вважає незаконним, оскільки відповідно до чинного законодавства України, зокрема Земельного кодексу України та Закону України «Про звернення громадян» відповідач зобов'язаний був надати відповідь позитивного чи негативного характеру, яку позивач в подальшому мав би можливість оскаржити до суду та поновити свої права . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до адміністративного суду, крім того вважають, що відповідач не залишав заяв позивача без розгляду , натомість розглянув їх шляхом винесення рішення земельної комісії, яка, на думку третьої особи, є робочим органом відповідача. Відповідач не заперечував проти того, що окремо з питання звернення позивача йому відповідь не надавалася. Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи та пояснення сторін та їх представників , суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та необхідність його задоволення. При цьому суд не погоджується з позицією відповідача та третьої особи про те, що позивачем пропущено строк позовної давності в 1 рік, встановлений для звернення до адміністративного суду відповідно до вимог ст. 99 КАС України. Суд звертає увагу, що відповідно до згаданої статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, судом встановлено, що позивач вперше звернувся до відповідача з заявою 27.06.2006р. та, вважаючи, порушене у своєму зверненні питання невирішеним , звернувся до відповідача 18.10.2006р. з повторною заявою. Крім того, після подання заяви, чинним законодавством встановлено відповідний строк для її розгляду та надання відповіді. Таким чином позивач міг дізнатись про те, що його права порушено аж ніяк не в день подання заяви, а лише тоді, коли зі спливом строку, встановленого для надання відповіді, він її не отримав. Враховуючи, що відповідно до вимог Земельного кодексу України така заява (клопотання) розглядається у місячний термін, позивач міг дізнатися про порушення своїх прав лише 18.11.2006р., а позов ним подано до суду 15.10.2007р. За таких обставин суд вважає доводи відповідача про пропущення строків позовної давності неспроможними. Щодо доводів третьої особи та її представника про те, що законодавство не передбачає форми реалізації виконання державним органом обов'язку розглянути клопотання юридичної особи про передання їй в користування земельної ділянки згідно ст. , ст. 123,124 Земельного кодексу України, на підставі чого дані особи роблять висновок про те, що оскільки земельною комісією було прийнято рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки, таким чином відповідачем було розглянуто заяву позивача про надання земельної ділянки, про надання дозволу на розроблення проекту її відведення, суд зазначає наступне. Така позиція судом не може бути взята до уваги, оскільки кінцевою метою звернень позивача від 27.06.2007р. до відповідача, які досліджено в ході розгляду справи та копії яких знаходяться в матеріалах справи, було надання йому в користування земельної ділянки, але не надання лише дозволу на розробку проекту її відведення, який (дозвіл) є складовою частиною багатоступеневої процедури отримання земельної ділянки в користування, яка включає надання дозволу на розробку проекту її відведення, власно розробка та погодження проекту відведення, його землевпорядна експертиза та затвердження і надання земельної ділянки в користування відповідно до рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, що надає особі, якій надано земельну ділянку , право на укладення з відповідним органом договору оренди земельної ділянки або отримання державного акту на землю. Крім того, згідно звернення від 18.10.2006р., дослідженого судом, позивач просить прискорити процедуру видачі дозвільної документації на розробку проекту та посилається на те, що минуло 3 місяці з моменту прийнятого комісією рішення. Таким чином, враховуючи, що відповідно до ст. , ст. 123,124 ЗК України клопотання розглядає саме відповідна державна адміністрація чи міська, селищна, сільська рада, суд не погоджується з позицією третьої особи про те, що рішення земельної комісії райдержадміністрації може слугувати як надання відповіді позивачу. До того ж відповідно до ст. 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» загальними актами місцевих державних адміністрацій є не рішення земельних комісій чи будь-яких інших органів при державній адміністрації, а лише розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, а відповідно до згаданих норм Земельного кодексу України рішення про надання чи ненадання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки врешті надають також не будь - які комісії, відділи, управління чи окремі посадові особи, а відповідні місцеві державні адміністрації чи відповідні органи місцевого самоврядування, очолювані їх керівниками. Щодо форми, в якій має надаватися відповідь, суд зауважує, що за відсутності відповідного рішення місцевої державної адміністрації про надання дозволу на розробку проекту відведення, зі змісту ст. 123 ЗК України, яка згадує про мотивовану відмову у наданні такого дозволу з відповідними поясненнями з посиланням на положення нормативно-правових актів, випливає, що дана відмова має бути оформлена належним чином та доведена до відома заявника, оскільки, згідно все тієї ж статті, вона може бути оскаржена до суду. З матеріалів справи та доводів відповідача та його представника суд не встановив, що позивачу у будь-якій загальнопоширеній формі було надано обґрунтовану відмову в задоволенні його клопотань та її було доведено до відома позивача. За таких обставин вбачається, що компетентним органом позивачу було не надано а ні дозволу а ні відмови у задоволенні його звернень, отже це є залишення звернення без розгляду, яке порушує права позивача. Суд додатково зауважує щодо доводів представника третьої особи про те, що позивач є юридичною особою, отже письмову відповідь йому надавати не потрібно, що селянське (фермерське) господарство відповідно до чинного законодавства України має дещо спеціальний статус. Так, відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» державні акти на право користування та на право власності на землю видаються на ім'я голови селянського (фермерського) господарства, з ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, а також складаються інші документи відповідно до законодавства України. Голова селянського господарства є фізичною особою та на нього в даному випадку поширюється дія Закону України «Про звернення громадян». Звернення від 27.06.2007р. підписані головою селянського (фермерського) господарства від власного імені як фізичної особи. Таким чином, враховуючи, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав у будь-якій формі відповідь позивачу а ні як голові юридичної особи - фермерського (селянського) господарства, а ні як окремій фізичні особі, відповідно до вимог ст. 71 КАС України не довів правомірність своєї бездіяльності, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. , ст. 123,124 Земельного кодексу України, Закону України «Про звернення громадян» та

Результат розгляду: granted