Рішення адміністративного суду від 2008-09-12 00:00:00+03

Позивач звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд після доповнення позовних вимог поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року, зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області нарахувати на його користь недоплачену йому, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 - 2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп. та визнати бездіяльність УПФУ в Куп'янському районі Харківської області щодо невиплати належних йому сум незаконною. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на обліку в УПФУ в Куп'янського району Харківської області та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус „Дитина війни”, що підтверджується пенсійним посвідчення №651936 , виданим Управлінням соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області. З 1 січня 2006 року йому щомісячно повинна виплачуватись як дитині війни соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2006 рік, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 січня - 350 грн., з 1 квітня - 359 грн., з 1 жовтня - 366 грн. Згідно із законом України „Про державний бюджет України на 2007 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність становить з 01 квітня 406 грн., з 1 жовтня - 411,00 грн. Таким чином, сума невиплаченої соціальної допомоги за 2006 - 2007 роки становить 2733,30 грн. Вважає, що його законні права було обмежено шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили та законів України, крім того, про належні йому як дитині війни виплати, повідомлено не було, тому про факт порушення його прав йому стало відомо лише після висвітлення зазначених подій у пресі у зв'язку з ухваленням відповідного рішення Конституційним судом України 09 липня 2007 року, а отже, на думку позивача, грубе порушення його прав тривало понад півтора року, про що йому стало відомо тільки після висвітлення зазначених подій у засобах масової інформації, тому просив поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача -УПФУ в Куп'янському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також надав письмові заперечення , з яких вбачається, що відповідач не визнав позовні вимоги та уточненні позовні вимоги у повному обсязі та зазначив, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Куп'янському районі Харківської області та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус «Дитина війни». Соціальне забезпечення вказаної категорії громадян визначається Законом України від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком. Для розрахунку доплати до пенсії особам, яким встановлено статус „Дитина війни” величина мінімальної пенсії за віком, на законодавчому рівні не встановлена, оскільки нормативно правовими актами, які діють на території України, для окремих категорій населення країни встановлені різні величини показника мінімальної пенсії. Також відсутній механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195. Крім того, зазначав, що позивачем пропущений строк для звернення до суду у відповідності до ст.ст. 99, 100 КАС України. У відповідності до ч.3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Пунктом 10 ч.1 ст. 3 КАС України визначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач - [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус «Дитина війни», що підтверджується пенсійним посвідчення №651936. В даному посвідченні Управлінням праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради Харківської області проставлено штамп «Дитина війни». Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачає державну соціальну підтримку дітей війни. Відповідно до ст.7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни“ фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Статтями 77 та 110 Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік” дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” зупинено на 2006 рік. Конституційним Судом України положення цього Закону неконституційним не визнавалось. Пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2007 рік з урахуванням положення ст. 111 цього Закону. При цьому статтею 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09 07 2007 року № 6-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Крім того, дане Рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратило чинність 09 липня 2007 року. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] має статус „Дитини війни” відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” та вправі отримувати підвищену пенсію на 30% від мінімальної за віком. Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону. Поряд з цим, 1 вересня 2005 р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений строк звернення до адміністративного суду. Згідно з ч. 1 даної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративною суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строк звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на ньому наполягає одна зі сторін. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] просить зобов'язати УПФУ в Куп'янському районі Харківської області нарахувати на його користь недоплачену йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 рік, але звернулася до суду з цією вимогою лише 11.06.2008 року, суд дійшов висновку про те, що строк пред'явлення позову до суду з даною вимогою був пропущений позивачем. З урахуванням викладеного, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання нарахувати на користь позивача недоплаченої як дитині війни щомісячної державної соціальної допомоги за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, а в іншій частині позову відмовити.

Результат розгляду: partial