Рішення адміністративного суду від 2008-08-29 00:00:00+03

[PERSON] подав до Вінницького окружного адміністративного суду позов до Головного управління юстиції у Вінницькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати позивачу письмову відповідь на запитання, поставлені ним у зверненні від 23.06.2008 року, винесення окремої ухвали. Позов мотивований наступним. Своїм зверненням від 23.06.2008 року, адресованому начальнику Головного управління юстиції Вінницької області позивач просив надати відповідь на поставлені у зверненні запитання. 22.07.2008 року відповідач надав відповідь на звернення позивача, але як вважає останній, неповну, тому що була надана відповідь на 1 лише питання з тих, які ставились позивачем у зверненні, а на решту питань відповіді не надано, а вказано на те, що решта питань поставлені у зверненні, були предметом дослідження Тростянецького районного та Київського апеляційного адміністративного судів. При цьому позивач стверджує, що інформація, яка викладена у листі-відповіді не розкриває суті поставлених ним запитань у зверненні, в зв'язку з чим дії відповідача, на думку [PERSON], є протиправними. А тому позивач вважає, що відповідачем надано неправдиву інформацію, а вище викладені факти свідчать проте, що Головне управління юстиції у Вінницькій області зумисно, зухвало, грубо порушує чинне законодавство. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про слухання справи за його відсутності. Про день та час слухання справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. За таких обставин, враховуючи положення ст.128 КАС України, суд прийшов до висновку розглядати справу за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про день та час слухання справи Натомість, представники відповідача проти позову заперечили. Суду пояснили, що поставлені питання позивачем в своєму зверненні були сформовані таким чином, що ускладнювали надання чіткої відповіді на них. Листом №Т-05-142 від 22.07.2008 року Головне управління юстиції у Вінницькій області надало відповідь на звернення позивача від 23.06.2008 року, в зв'язку з чим, відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення закону. Крім того відповідач звернув увагу суду на той факт, що позивач визнає факт надання відповідачем відповіді на своє звернення. Суд, вислухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. 23.06.2008 року позивач звернувся до начальника Головного управління юстиції Вінницької області із листом, яким просив надати відповідь на поставлені у зверненні запитання. 22.07.2008 року листом №Т-05-142 відповідач надав відповідь на звернення позивача, вказавши на те що в.о. начальника ВДВС Тростянецького РУЮ діяв в межах своїх повноважень, і для виконання своїх безпосередніх функцій керівникові вказівок з вищого органу не потрібно, а на решту питань поставлених у зверненні, була надана відповідь, що вони були предметом дослідження Тростянецького районного та Київського апеляційного адміністративного судів. При цьому до листа були надані копії судових рішень. Як встановлено судом, позивач визнає той факт, що на його звернення від 23 червня 2008 року відповідачем була надана відповідь. Судом встановлено, що головним управлінням юстиції у Вінницькій області надано відповідь на звернення позивача від 23.06.2008 року відповідно до Закону України “Про звернення громадян”. На виконання даних положень закону, а також з дотриманням ст.ст. 18 та 19 Закону України "Про звернення громадян" №393/96-ВР від 02.10.1996 року, відповідачем надано позивачу письмову відповідь за №Т-05-142 від 22.07.2008 року. Конституцією України (зокрема ст.40) передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права регулює Закон України “Про звернення громадян”. Так, згідно з ст.16 даного Закону скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину. Згідно преамбули Закону України "Про інформацію" №2657-XII від 02.10.1992 року: "Цей Закон закріплює право громадян України на інформацію, закладає правові основи інформаційної діяльності". При цьому, статтею 1 Закону визначено, що під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі або навколишньому природному середовищі. Також слід зазначити, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації та свобода її обміну; об'єктивність, вірогідність інформації; повнота і точність інформації; законність одержання, використання, поширення та зберігання інформації, що закріплено ст.5 Закону. Стаття 48 Закону України “Про інформацію”передбачено порядок оскарження протиправних діянь, яким передбачено, що вразі вчинення державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування та їх посадовими особами, а також політичними партіями, іншими об'єднаннями громадян, засобами масової інформації, державними організаціями, які є юридичними особами, та окремими громадянами протиправних діянь, передбачених цим Законом, ці дії підлягають оскарженню до органів вищого рівня або до суду. Скарги на протиправні дії посадових осіб подаються в органи вищого рівня, яким підпорядковані ці посадові особи. У разі незадоволення скарги, поданої до органу вищого рівня, заінтересований громадянин або юридична особа мають право оскаржити протиправні дії посадових осіб до суду. Згідно з п.1 ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України “Про звернення громадян”органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Ч.3 даної статті передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Що стосується винесення окремої Ухвали, то ст. 166 КАС України передбачено право, а не обов'язок суду щодо винесення окремої Ухвали - суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Суд не вбачає підстав для постановлення окремої Ухвали. За таких обставин, враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied