Рішення адміністративного суду від 2008-04-03 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вищезазначеними вимогами, обгрунтовуючи які, він зазначив, що має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з втратою працездатності 40% і постраждалого 1 категорії, він має право на отримання пенсії по інвалідності III групи, яка, згідно з вимогами ч.4 ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”№796-XII від 28.02.1991 року, не може бути меншою за 6 мінімальних пенсій за віком. При цьому розмір мінімальної пенсії за віком повинен бути обрахований з урахуванням положень ст.28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”№1058-IV від 09.07.2003 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача під час слухання справи проти позову заперечив, мотивуючи це тим, що управління Пенсійного фонду, здійснюючи розрахунок пенсії по інвалідності користується положенням ст.28 Розділу II Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів" №107-VI від 28.12.2007 року, яким змінено норму Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”№796-XII від 28.02.1991 року, що встановлювала розмір пенсії позивача. Суд, виконавши вимоги ст. 111 Кодексу адамінстративного судочинства України, за письмовою згодою сторін, перейшов до судового розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач, [PERSON], згідно з посвідченнями [NUMBER], виданого 15.01.2007 року, та [NUMBER], виданого 25.01.2007 року, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи I категорії, інвалідом III групи та отримує пенсію, призначену відповідно до закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Визначаючись щодо заявлених позивачем вимог, суд виходить з того, що відповідно до ст.49 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” №796-XII від 28.02.1991 року (далі Закон України №796-XII від 28.02.1991 року) позивачу як особі, віднесеної до I категорії, встановлюється пенсія у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Так, у статті 54 Закону України №796-XII від 28.02.1991 року в ред. зі змінами, внесеними Законом №107-VI від 28.12.2007 р. встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими від визначеного законом розміру прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У цій же статті передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами. У зв'язку з чим посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України “Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи”від 30.05.1997 р. №523 щодо розмірів мінімальної пенсії за віком, врахуванню не підлягає. Таким чином, суд, на підставі аналізу чинного законодавства, наданих суду доказів, дійшов висновку, що відповідач, виплачуючи пенсію позивачу згідно з розпорядженням на перерахунок пенсії з 01.01.2008 р., як вбачається з матеріалів пенсійної справи, та відповідно до закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, діяв правомірно. Крім того, вимога позивача у частині зобов'язання відповідача провести перерахунок розміру пенсії та визначити її в розмірі 6 мінімальних пенсі за віком з липня, жовтня 2008 р. не відповідає змісту законодавства. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідачем, як вбачається з матеріалів пенсійної справи позивача, оглянутої в судовому засіданні, пенсія позивачу нарахована відповідно до чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied