Рішення адміністративного суду від 2008-03-13 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України про зобов'язання виділення коштів для виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, зобов'язання здійснити виплату позивачу недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 3451,64 грн. Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, яка викладена в позовній заяві. Просив позов задоволити повністю. Від відповідача 1 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач 1 посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Вказує, що позивачу у 2005 - 2007 роках щорічна разова грошова допомога виплачена в розмірах, передбачених Законами України про державний бюджет на відповідний рік. Просить у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідач 2 надіслав до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що розмір щорічної разової грошової допомоги встановлюється в Законі України про Державний бюджет України на відповідний рік. Зазначає, що показник мінімальної пенсії за віком, визначений відповідно до ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, не застосовується як розрахункова величина для визначення розмірів разової грошової допомоги, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Позивачу була виплачена допомога у розмірах, встановлених законами про Державний бюджет на відповідний рік. Просить справу розглянути без участі представника Центру. Від відповідача 4 надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Вказує, що ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. В Державному бюджеті України на 2008 рік не передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої допомоги понад розміри, встановлені законами України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки. Зазначає, що Міністерство фінансів України не здійснює виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тому позовні вимоги до Мінфіну не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вказує, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач 4 наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст. 100 КАС України за 2004-2006 роки. Просить у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідач 3 -Міністерство праці та соціальної політики України - заперечень на позов не подав, у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, не надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача 3 на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, розглянувши заперечення відповідачів проти позову, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд виходив з такого. [PERSON] є учасником війни, доказом чого є копія посвідчення [NUMBER](а.с.5). Відповідно до ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, питання щодо визначення мінімальної пенсії за віком для призначення такої допомоги чинним законодавством не врегульовано. Так, мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу), у даному випадку застосовуватися не може, оскільки, відповідно до ч.3 ст.28 вказаного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. На даний час питання щодо розміру разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” вирішується в такому порядку. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Статтею 44 Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік” виплату допомоги до 5 травня учасникам війни не було передбачено. Статтею 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” встановлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Статтею 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Пунктом 18 ст.77 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Статтею 29 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни у розмірі 55 гривень. Пунктом 13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення ст.29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №6/рп-2007 від 09.07.2007 року, положення статті 29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 09.07.2007 року. На момент виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня в 2007 році була чинною норма Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, яка передбачала таку допомогу в розмірі 55 грн. Рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 6/рп-2007 не має зворотньої дії в часі і діє з 09.07.2007 року. Законодавчим органом не було внесено змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, що стосуються збільшення розміру видатків на виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги для ветеранів війни у зв'язку із визнанням неконституційними положення статті 29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”, а відтак, Верховною Радою України не було виділено додатових коштів розпоряднику (Мінпраці) для виплати учасникам війни щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністарції від 22.02.2008 року № 04-2/358, позивачу в 2005-2007 роках щорічна разова грошова допомога виплачена в таких розмірах: у 2005 році - 50 грн., у 2006 році- 50 грн., у 2007 році - 55 грн. Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах, визначених Законами України про державний бюджет, бюджетних асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, відсутня. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 року № 367, передбачається, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни. Так само заслуговує на увагу і та обставина, що відповідно до ч.1 Постанови КМ України від 18 лютого 2004 року №177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Відповідачі не мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на відповідні роки розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам війни, встановлювалися виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при формування показників Державного бюджету України на відповідні роки. Відповідачі забезпечували виплату щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу було відомо про розмір щорічної разової грошової допомоги, що йому виплачувалася у 2004-2006 роках. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач 4 наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст.100 КАС України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю. Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Результат розгляду: denied