Рішення адміністративного суду від 2008-06-06 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 800,75 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про день, час, місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Не направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника поизвача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Судом встановлено, що до Рівненського міського центру зайнятості з метою пошуку роботи звернулася [PERSON], яка була вивільнена із ЗДП “Каліф” ЖКП “Центральне” відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України по скороченню штату працівників та реорганізацією підприємства, якій було надано статус безробітної. Згідно поданої роботодавцем звітності за формою 4-ПН (вх. №197 від 27.02.2006 р., вх. № 381 від 03.05.2006 р.) (а.с.11-12), за останні 2 роки, що передували звільненню, [PERSON] не підвищувала свою кваліфікацію. Під час перебування на обліку в центрі зайнятості, безробітну було направлено на підвищення кваліфікації на курсах підвищення кваліфікації “Основи комп'ютерної грамотності (спеціалізація “1С: Бухгалтерія 7.7”)” [PERSON] була призначена матеріальна допомога у період навчання відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Після підвищення кваліфікації [PERSON] була працевлаштована на посаду бухгалтера Рівненської обласної державної бібліотеки. Таким чином, на думку позивача, державною службою зайнятості на перепідготовку [PERSON] були витрачені державні кошти в розмірі 800,75 грн. у період проходження професійного навчання в сумі, яку сплатив Рівненський міський центр зайнятості. Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного. Стаття 5-1 КЗпП передбачає, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії. Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991р., встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні безплатне сприяння у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні всіма доступними способами, включаючи професійну перепідготовку (п."в"), перепідготовку в навчальних закладах або в системі державної служби зайнятості (п."е"). Від імені держави в даному випадку виступає державна служба зайнятості, оскільки відповідно до ч.1 ст.19 вказаного Закону, в обов'язки державної служби зайнятості входить організація при потребі професійної підготовки і перепідготовки громадян та надання грошової допомоги. Частина 2 ст.19 Закону України "Про зайнятість населення" передбачає, що державна служба зайнятості має право оплачувати вартість професійної підготовки, а також виплачувати матеріальну допомогу по безробіттю. Крім того, статтею 25 названого закону передбачено, що держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій: виплата матеріальної допомоги в період професійної перепідготовки та виплата допомоги по безробіттю (п."б", "в" ст. 25 Закону). Відповідно до ч. 2 ст. 24 зазначеного Закону, професійна підготовка, підвищення кваліфікації і перепідготовка громадян організується державною службою зайнятості за її направленням у навчальних закладах, на підприємствах, в установах і організаціях (незалежно від їх підпорядкованості) згідно з укладеними договорами або у спеціально створюваних для цього учбових центрах за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. З 1 січня 2001 року набув чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №1533 від 02.03.2000р. Згідно ст.34 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", одним із прямих обов'язків Фонду є обов'язок виплачувати забезпечення та надавати соціальні послуги безробітним, передбачені ст.7 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Такими видами забезпечення є матеріальна допомога у період професійної перепідготовки, а до соціальних послуг відноситься професійна перепідготовка та підвищення кваліфікації (ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"). Саме з метою надання громадянам матеріальної допомоги у випадку безробіття для забезпечення можливості професійного перепідготовки безробітних громадян, підприємство відповідача й сплачує страхові внески у Фонд. Пункт 3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття" передбачає, що допомога по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, призначені до набрання чинності цим Законом, виплачуються у строки і розмірах, визначених Законом України "Про зайнятість населення", до закінчення строку виплати або до припинення їх виплати відповідно до статті 30 Закону України "Про зайнятість населення". Оскільки матеріальна допомога у період професійної перепідготовки колишнього працівника відповідача [PERSON] була призначена після набрання чинності Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", слід керуватися нормами цього Закону. Норма п.4 ст.26 Закону України "Про зайнятість населення" щодо проведення професійної перепідготовки вивільнених громадян за рахунок підприємства суперечить нормам статей 7,16,34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Із змісту Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття" слідує, що нормативні акти, в тому числі і Закон України "Про зайнятість населення", необхідно привести у відповідність до Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття". Приймаючи до уваги зміст статей 7, 16, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття" суд вважає, що обов'язок щодо професійної перепідготовки безробітних громадян, виплати їм матеріальної допомоги в період професійної перепідготовки, а також оплата вартості їх навчання чинним законодавством покладено на Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття". Отже з боку відповідача відсутній факт порушення норм Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а відтак, у задоволенні позову Рівненського міського центру зайнятості слід відмовити. Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Результат розгляду: denied