Рішення адміністративного суду від 2008-07-08 00:00:00+03

позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва та з 17.09.2007 р. йому призначена пенсія за віком на підставі статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», яка виплачується з обмеженнями (не може перевищувати 10 тисяч гривень на місяць), встановленими статтею 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Враховуючи викладене вище, суд встановив наступне. Закон України «Про статус народного депутата України»від 17 листопада 1992 року N 2790-XII визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень. Положеннями частини шостої статті 20 «Про статус народного депутата України»встановлено, що при досягненні народним депутатом під час строку його депутатських повноважень віку або вислуги років, встановлених законом про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, він має право на пенсію, що обчислюється виходячи із заробітку працюючого народного депутата. Відповідно до норм частини дванадцятої статті 20 «Про статус народного депутата України»при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати нині працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу. Нарахування пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше ніж до 90 (включно) відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії. Пенсія народному депутату виплачується в повному розмірі незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. У разі виходу на пенсію народному депутату виплачується грошова допомога в розмірі 12 місячних посадових окладів працюючого народного депутата за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Пунктом 60 статті 71 «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію: частин другої і п'ятої статті 37 (щодо визначення розміру пенсії без обмеження її граничного розміру) Закону України "Про державну службу". Пунктом 60 частини 1 статті 71 «Про Державний бюджет України на 2007 рік»установлено, що з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинити на 2007 рік дію частини дванадцятої статті 20 Закону України "Про статус народного депутата України" щодо визначення народним депутатам України розміру пенсії без обмеження її граничного розміру (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., N 42, ст. 212). Статтею 97 «Про Державний бюджет України на 2007 рік»установлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року N 379/95-ВР "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а по інших категоріях пенсіонерів розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2007 році, не може перевищувати 10 тисяч гривень на місяць. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей 97, 98, 104, 105 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про гарантії незалежності суддів) від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, а саме: статті 97, згідно з якою "з 1 січня 2007 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до... законів України "Про державну службу" ... не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а по інших категоріях пенсіонерів розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2007 році, не може перевищувати 10 тисяч гривень на місяць", в частині, що стосується професійних суддів. Аналізуючи викладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дії відповідача-1 - Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі міста Києва щодо призначення та виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус народного депутата України»із обмеженнями розміром, що не може перевищувати 10 тисяч гривень на місяць, є правомірними. Суд не приймає до уваги твердження позивача про визнання неконституційними положення статті 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»та врахування їх за принципом аналогії, як підставу для задоволення позовних вимог, оскільки зазначеним рішенням Конституційного суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 положення статті 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»визнані неконституційними лише в частині, що стосується професійних суддів. Враховуючи зміст рішення Конституційного суду України від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007, суд вважає, що положення статті 97 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», крім частини, що стосується професійних суддів, є чинними виходячи з наступного. У відповідності до положень статті 147 Конституції України Конституційний Суд України є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України. Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України віднесено, зокрема: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність); законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. За змістом статті 152 Конституції України врегульоване процедурне питання, у відповідності до якого, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, посилання позивача на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей 97, 98, 104, 105 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про гарантії незалежності суддів) від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007 є необґрунтованим, з огляду на те, що конституційне провадження стосувалось конституційності положень статті 97 Закон України "Про Державний бюджет на 2007 рік" в частині, що стосується професійних суддів, інші положення зазначеної статті не були предметом конституційного подання та не визнані у встановленому законом порядку неконституційними. А, отже, зазначена стаття закону в силу положень статті 68 Конституції України є обов'язковою для виконання, щодо осіб, які не є професійними суддями. Суд вважає необхідним зауважити, що як Окружному адміністративному суду міста Києва, так і відповідачу-1 (суб'єкту владних повноважень) законом не надано право не застосовувати закони України, які, хоча і мають відповідні ознаки порушення конституційних прав громадян, але, разом з тим, не визнані у встановленому законом порядку неконституційними. Наявність невідповідності норм закону положенням Конституції України зумовлює лише можливість його оскарження до Конституційного Суду України, тобто є підставою для звернення до відповідного суду. Відповідні повноваження надані виключно Конституційному Суду України на предмет аналізу, мотивації та прийняття відповідного рішення щодо конституційності чи неконституційності закону з відповідними наслідками за прийняттям відповідного судового рішення, передбаченими Конституцією України. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№ 254к/96-ВР від 28.06.1996 р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, при призначенні та виплаті пенсії за віком [PERSON] відповідач-1 діяв в межах повноважень, у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством України, з врахуванням принципів, визначених статтею 2 КАС України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до Головного управління Державного казначейства України в місті Києві про зобов'язання останнього забезпечити виділення додаткових коштів для виплати пенсії, суд встановив, що вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню на підставі наступного. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 9 липня 2003 року N 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Частиною 1 статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Відповідно до Типового положення про Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 4 квітня 2006 р. N 332, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2006 р. за N 454/12328, Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління) є територіальним органом Державного казначейства України, який утворюється Державним казначейством України за погодженням з Міністром фінансів України. Основним завданням Головного управління є: забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, що передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями; у межах своїх повноважень контроль за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства; ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання державного та місцевих бюджетів. Отже, з позовних вимог випливає, що вимоги за публічно-правовим спором щодо зобов'язання Головного управління Державного казначейства України в місті Києві забезпечити виділення додаткових коштів для виплати пенсії адресовані неналежному відповідачеві -Головному управлінню Державного казначейства України в місті Києві, оскільки відповідні функції виконуються Пенсійним фондом України. З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач-1 як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій при нарахуванні та виплаті пенсії позивачеві. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied