Рішення адміністративного суду від 2008-06-02 00:00:00+03

Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON]- звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 15.01.2008 р. №№ 0000051751/0 та 0000041751/0. Позовні вимоги мотивує тим, що за результатами комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства ПП [PERSON]. за період з 27.04.2005 р. по 30.09.2007 р., проведеної податковим ДПІ у Рівненському районі, складено акт від 27.12.2007 р. № 344/64/17-51/[NUMBER], на підставі якого останньою було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які позивач вважає незаконними з наступних підстав. Згідно податкового повідомлення-рішення від 15.01.2008 р. № 0000051751/0 позивачу було донараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5702,42 грн. на підставі пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV від 22.05.2003 р. із змінами і доповненнями, ст.13, абз. «б» п.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян». Позивач вважає, що відповідачем не вірно застосовано до нього дані норми Закону, оскільки, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності (позивач у 2005 році був платником єдиного податку) він був звільнений від сплати податку з доходів фізичних осіб згідно п. 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». На підставі ж п. 5 даного Указу позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного період (кварталу), тобто з 01 січня 2006 року, що ним і було здійснено. А оскільки в 2005 році позивач був звільнений від сплати податку з доходів фізичних осіб, то підстав для донарахування йому такого податку у податкового органу не було. Щодо прийняття ДПІ у Рівненському районі податкового повідомлення-рішення від 15.01.2008 р. № 0000041751/0, яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 1870 грн., то позивач вважає його незаконним, покликаючись на таке. Податкове повідомлення-рішення від 15 січня 2008 року № 0000041751/0, прийняте на підставі пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3 п.9.6 ст.9, пп.7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", пп.4.1.1. Порядку заповнення та подання декларації з податку на додану вартість (редакція наказу від 15.06.2005 р. № 213, зареєстрований в Мінюсті України 30.06.2005р. за № 702/10982), пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - за неподання декларації по податку на додану вартість протягом 11 місяців 2006 року. Відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість», особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, у випадку, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), нарахована (сплачена, надана) такій особі протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 грн. Сума 300000 грн. була досягнута позивачем 19 вересня 2005 року, тобто в той період, коли останній перебував на спрощеній системі оподаткування, не був платником ПДВ, а відтак і не зобов'язаний був реєструватись як платник цього податку в податковому органі і, відповідно, не повинен був подавати податкову декларацію по податку на додану вартість. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Державної податкової інспекція у Рівненському районі - в судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення, які співпадають з позицією, викладеною поданих суду запереченнях на адміністративний позов, зокрема зазначив, що оскаржувані повідомлення-рішення прийняті податковим органом на підставі чинного законодавства, а так просить в позові відмовити. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення учасників процесу, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому суд встановив та врахував таке. Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа [PERSON]- згідно свідоцтва про державну реєстрацію (копія - а.с. 17) зареєстрована фізичною особою - підприємцем 27.04.2005 р. Рівненською районною державною адміністрацією, номер запису 2 602 000 0000 000634. З 01 травня 2005 року є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку (копія - в матеріалах справи). З 04 по 07 грудня 2007 р. та з 18 по 24 грудня 2007 року Державною податковою інспекцією в Рівненському районі було проведена комплексна планова документальна перевірка дотримання вимог податкового законодавства підприємцем [PERSON](ідентифікаційний номер [NUMBER]) за період з 27.04.2005 р. по 30.09.2007 р., за результатами якої було складено Акт № 344/64/17-51/[NUMBER] від 27.12.2007 р. (далі по тексту - Акт перевірки) (копія - а.с. 5-14). За наслідками даного Акту податковим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 15.01.2008 р.: &uuml; № 0000051751/0 за порушення пп.9.12.1 п.9.12 ст.9, пп.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889-IV від 22.05.2003 р. із змінами і доповненнями, ст.13, абз. «б» п.1 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» - позивачем не оподатковано суму доходу, що перевищує 500 тис. грн. в розмірі 43864,76 грн. &uuml; № 0000041751/0 прийняте на підставі пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3 п.9.6 ст.9, пп.7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", пп.4.1.1. Порядку заповнення та подання декларації з податку на додану вартість (редакція наказу від 15.06.2005 р. № 213, зареєстрований в Мінюсті України 30.06.2005р. за № 702/10982), пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» - за неподання декларації по податку на додану вартість протягом 11 місяців 2006 року. Як вбачається з Акту перевірки, копії свідоцтва про сплату єдиного податку, позивач протягом 2005 року перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував щомісячно єдиний податок в розмірі 200,00 грн. і, відповідно до п.6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", не був платником рядку податків і зборів (обов'язкових платежів), в т.ч. податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва). Пунктом 5 цього Указу встановлено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). 16 грудня 2005 року обсяг виручки від реалізації товару (програмного забезпечення) перевищив 500 000 грн., що підтверджується копією книги 1/212 обліку доходів і витрат позивача (2005-2007 р.р.). З наступного звітного періоду (кварталу), тобто з 01 січня 2006 року, позивач повинен був перейти на загальну систему оподаткування. Як зазначено в Акті перевірки та не оспорюється відповідачем, позивач перейшов на загальну систему оподаткування з першого кварталу 2006 року (01.01.2006 р.). З огляду на вищезазначене, позивачем не було допущено порушення, зазначене в оскаржуваному повідомленні-рішенні від 15.01.2008 р. № 0000051751/0, податковим органом безпідставно донараховано позивачу податок з доходів з фізичних осіб за четвертий квартал 2005 року, а отже повідомлення-рішення від 15.01.2008 р. № 0000051751/0 слід визнати нечинним. Що стосується повідомлення-рішення від 15.01.2008 р. № 0000041751/0, то суд зазначає таке. Відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України "Про податок на додану вартість" особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, у випадку, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), нарахована (сплачена, надана) такій особі протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн. На підставі п. 9.3 та п. 9.6 ст. 9 цього Закону така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в податковому органі за її місцезнаходженням (місцем проживання) з поданням заяви про реєстрацію не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначених законом. Як вбачається з Акту перевірки, обсяг виручки в розмірі 300 тис. грн. був досягнутий позивачем 19 вересня 2005 року. Однак, в даний період позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а відтак відповідно до п.6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не був зобов'язаний реєструватись як платник цього податку в податковому органі, оскільки п. 6 названого Указу передбачає, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на додану вартість. Пунктом 1.2 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року № 166 ( в редакції наказу від 15.06.2005 року № 213) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 2005 р. за N 702/10982, встановлено, що декларація подається до податкового органу за місцем реєстрації особою, яка зареєстрована платником податку на додану вартість згідно з вимогами Закону України від 3 квітня 1997 року N 168/97-ВР "Про податок на додану вартість". Оскільки позивач не був зареєстрований як платник податку на додану вартість, то, відповідно, не поширювалися вимоги щодо подання декларації з податку на додану вартість, а отже він не може нести відповідальність за не подання таких декларацій. Відповідальність за те, що особа не зареєструвалася платником податку на додану вартість чинним податковим законодавством не передбачена. Також суд зазначає, що згідно пп.4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Отже, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2008 р. № 0000041751/0 слід визнати нечинним. Відповідно до ст. 70 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість відповідач, на думку суду, не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, доводи, якими він обґрунтовував свої заперечення, є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами. Позовні вимоги обґрунтовані, законні і підлягають до задоволення. Судові витрати, понесені позивачем, підлягають присудженню останньому з Державного бюджету на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: granted