Рішення адміністративного суду від 2008-02-11 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Олександрійського управління праці та соціального захисту населення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення, передбаченій Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі - Закону № 796-ХІІ). Свої вимоги обґрунтував тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ має право на щорічну виплату на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних зарплат. Однак відповідач за 2000 - 2006 роки таких виплат не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 12966 грн. 50 коп. Також просив стягнути 3000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь тільки недоплачені кошти на оздоровлення в сумі 12966 грн. 50 коп. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Постанова КМУ № 836) та Постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.05 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких виплати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії передбачені за період з 2000 по 2004 рік включно в розмірі 26 грн. 70 коп., а з 2005 року - 100 грн. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на підставі наступного. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії та відповідно до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 (п'яти) мінімальних зарплат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ). Нормами відповідних Законів України, якими встановлювався розмір мінімальної заробітної плати за час, що сплив після прийняття Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року, не передбачено обмежень щодо застосування ст. 48 Закону № 796-ХІІ, якою встановлювався розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З моменту прийняття постанови № 836 від 26.07.1996 року встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишались незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно зі ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави. Конституцією України у ст. 46 передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, дії відповідача по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, які не відповідають встановленим ст. 48 Закону № 796-ХІІ, є такими, що порушують конституційні права [PERSON]. на здоров'я та належний соціальний захист. Позивач звернувся до суду про стягнення сум допомоги на оздоровлення лише в січні 2008 року, тобто з пропуском річного строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України. Як пояснив позивач, про порушення своїх прав за минулі роки він дізнався в липні 2007 року зі змісту рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, яким визнано неконституційним положення нормативних актів, що обмежують права осіб, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС. На підставі наведеного, відповідно до вимог ч. 2 ст. 100 КАС, суд визнає причину пропуску строку звернення до суду поважною і вважає необхідним задовольнити позовні вимоги за 2000-2005 рр. Виходячи із засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, суд вважає, що в даному випадку підлягають застосуванню норми закону ст. 48 Закону № 796-ХІІ та норми Законів України, якими встановлено розміри мінімальної зарплати і які прийняті після Постанови № 836 від 26.07.1996 року. Разом з тим суд враховує положення Закону України від 20.12.2005 року № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік», згідно якого дію абзацу другого частини четвертої ст. 48 Закону України № 796-ХІІ на 2006 рік зупинено. Цей закон не визнано неконституційним, він є чинним, тому не має правових підстав для стягнення матеріальної допомоги за цей рік з урахуванням розміру мінімальної зарплати. Вирішуючи питання про фактичний розмір відшкодування, суд приймає до уваги довідку Олександрійського управління праці та соціального захисту населення про розміри виплат на оздоровлення. Так, згідно довідки відповідача позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 26 грн. 70 коп. за 2000 рік - в квітні 2001 року, за 2001 рік - в грудні 2002 року, за 2002 рік - в квітні 2003 року, за 2003 рік - в серпні 2004 року, за 2004 рік - в жовтні 2004 року, за 2005 рік в розмірі 100 грн. - в грудні 2005 року, всього 233 грн. 50 коп. Відповідно на момент отримання позивачем щорічної допомоги на оздоровлення мінімальна заробітна плата згідно діючого на той час законодавства становила: в квітні 2001 року - 118 грн., в грудні 2002 року - 165 грн., в квітні 2003 року - 185 грн., серпні 2004 року - 205 грн., в жовтні 2004 року - 237 грн., в грудні 2005 року - 332 грн. Тобто, позивачу до виплати належало б (118 + 165 + 185 + 205 + 237 + 332) х 5 = 6210 грн. Отримано 233 грн. 50 коп. Сума недоплачених коштів становить 5976 грн. 50 коп. (6210 - 233,5). На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted