Рішення адміністративного суду від 2008-02-04 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду в і просить стягнути з військової частини А 3814 грошову компенсацію замість належного йому до видачі речового майна за період до 03.2000р. у розмірі 368 грн. 24 коп. та речове майно, відповідно до переліку, за період з 03.2000р. і до дня звільнення вартістю 2168 грн. 33 коп. Вимоги мотивує тим, що він проходив службу у військовій частині А 3940, а у зв”язку з її розформуванням у правонаступника, у військовій частині А 3814 та знаходився на речовому забезпеченні у відповідача. Після звільнення з військової служби 16.12.2004 року він не був розрахований по грошовій компенсації замість недоотриманого речового майна та не отримав речове майно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що про своє порушене право дізнався в березні 2005 року, коли був звільнений з військової служби та отримав довідку-розрахунок про заборгованість по виплаті грошової компенсації. До військової частини по питанню виплати йому грошової компенсації та видачі неотриманого речового майна в письмовому вигляді не звертався. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що позивачем пропущений передбачений КАС України річний строк звернення до суду та наполягає на цій обставині. Пояснив, що позивач звільнений був зі служби в грудні 2004 року, знав про своє порушене право в 2005 році, коли отримав довідку, але до суду звернувся лише в листопаді 2007 року. До військової частини по спірному питанню не звертався. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив: позивач [PERSON]. проходив службу у військовій частині А 3940 в смт. Ємільчино та у зв”язку з її розформуванням продовжував службу у військовій частині А 3814 в м. Новограді-Волинському. Встановлено також, що в період проходження служби знаходився на речовому забезпеченні у відповідача. Згідно наказу командира військової частини А 1494 №44ПМ від 14.12.2004 року, позивач [PERSON]. був звільнений з військової служби у запас за станом здоров”я та наказом командира військової частини А 3814 №311 від 16.12.2004 був виключений зі списків частини з 16.12.2004 року. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» позивач, як військовослужбовець, мав право на отримання речового майна або грошової компенсації замість нього. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. №1459/3 дія частини другої статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна, була зупинена. При звільненні позивачу не була виплачена грошова компенсація замість недоотриманого речового майна за період до 03.2000р. у розмірі 751 грн. 14 коп. та за період після 11.03.2000р. не видано саме речове майно на суму 2869 грн. 58 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком № 27, виданою в/ч А 3814 від 14.03.2007р. Право позивача було порушене. Але позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно, у листопаді 2007 року. Відповідно до ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач дізнався про своє порушене право в березні 2005 року при звільненні його з військової служби та видачі довідки-розрахунку про заборгованість. Дана обставини знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач поновити пропущений строк не просить. Доказів, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин, позивач суду не надав. Судом також не встановлена причина пропущення строку звернення до суду поважною. Позивач не мав перешкод звернутись до суду в межах зазначеного в Законі строку. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач проти позову заперечує саме з підстави пропущення позивачем строку звернення до суду і наполягає на цьому. З урахуванням всіх обставин по справі суд в задоволенні позовних вимог з зазначених підстав відмовляє.

Результат розгляду: denied