Рішення адміністративного суду від 2008-08-27 00:00:00+03

Позивач просить стягнути з відповідача недоплачену частину допомоги на оздоровлення за 2007 рік, вказуючи, що є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, визнаний інвалідом 2 групи, і згідно ст.. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте, відповідач відмовив йому у виплаті компенсації на оздоровлення у 2007 рік у встановленому законом розмірі. Дії відповідача вважає неправомірними та просить стягнути на свою користь компенсацію на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на момент виплати. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і уточнив їх, пояснивши, що перебуває на обліку в установі відповідача як особа, що постраждала в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС, є інвалідом 2 групи, за 2007 рік отримав компенсацію на оздоровлення у розмірі 120 грн, у той час як мав отримати допомогу у розмірі 5 мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 460 грн, що діяла на момент виплати. Дії відповідача щодо виплати одноразової допомоги на оздоровлення у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України вважав неправомірними і просив стягнути недоплачену частину такої допомоги у розмірі 2180 грн просив стягнути на свою користь. Представник відповідача Тверженкова І.А.., яка діяла за довіреністю, позов не визнала і пояснила суду, що дійсно позивач знаходиться на обліку у відповідача, як інвалід 2 групи, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС, і згідно Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” має право на щорічну допомогу на оздоровлення. Фінансування витрат громадянам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, здійснюється за рахунок державного бюджету. Конституцією України встановлено, що виключно Законом про держбюджет визначаються будь-які витрати держави на загальнодержавні потреби, розмір та цільове використання витрат. Згідно ст.. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів здійснюють витрати в межах бюджетних асигнувань. Оскільки державою виділяється конкретна сума на виплату допомоги, яка передбачена з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яким така допомога визначена у сумі 120 грн на рік, відповідач не має права виходити за рамки визначених сум, бо буде мати місце нецільове використання державних коштів. Тому вважає, що відповідач вірно виплатив позивачеві 120 грн за 2007 рік. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач перебуває на обліку у відповідача як постраждалий в наслідок аварії на Чорнобильській АЕС та відноситься до першої категорії таких осіб, що підтверджується копію посвідчення [NUMBER] (а.с.6), є інвалідом 2 групи, яка 20.08.2007 року установлена безстроково (а.с.29), за 2007 рік 30.11.2007 року йому виплачена допомога у сумі 120 грн(а.с.30). Згідно з ст.48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХП (далі - Закон № 796-ХП) інвалідам 2 групи щорічно сплачується допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління ПСЗН керувалось постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги встановлений для інвалідів 2 групи в 120 грн. Між тим, з моменту прийняття зазначених постанов Кабінету Міністрів України встановлені ними розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишилися незмінними, у той час як Верховною Радою Украйни неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до п.5 постанови Пленуму верховного Суду України від 1 листопаду 1996 року № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя щодо необхідності оцінки нормативно-правових актів будь-якого державного чи іншого органу на предмет їх відповідальності як Конституції України, так і закону, визначено, що у випадку встановлення судом невідповідності чи суперечності нормативно-правового акту, який підлягав застосуванню, законові, суд зобов'язаний застосовувати закон, що регулює ці правовідносини. Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення ст.. 48 Закону № 796-ХП та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідні роки. Оскільки відповідно до ст.48 закону 796-ХП розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а одноразова допомога за 2007 рік йому виплачена 30.11.2007 року, тому розрахунках суд виходитиме з розміру мінімальної заробітної плати що діяла на день здійснення фактичних виплат відповідачем. Відповідно Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” мінімальна заробітна плата станом на 30.111 2007 року становила 460 грн і з цього закону не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норм статті 48 Закону 769-ХП. Таким чином недоплачена частина щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік складе 460 х 5 - 120 = 2180 грн.

Результат розгляду: granted