Рішення адміністративного суду від 2008-10-30 00:00:00+02

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача не виплачені кошти, що передбачені ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в сумі 20756 грн., мотивуючи тим, що він є пенсіонером УМВС і проживає в с.Левковичі Овруцького району, яке знаходиться в зоні гарантованого добровільного відселення. Йому виплачувались компенсація та доплати, що встановлені в Законі, не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, а згідно постанови КМ України № 836 від 26.07.96, що призвело до порушення його прав. Розмір недовиплачених коштів за ст.39 Закону становить вказану вище суму. В судове засідання позивач не з'явився і просить справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи. В своїй заяві заперечує в задоволенні вимог, в т.ч. і з урахуванням строку позовної давності. Дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Позивач є пенсіонером УМВС і проживає в с.Левковичі Овруцького району. Відповідно до ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач має право на відповідні компенсації, доплати та допомоги, які отримував згідно постанови КМ України № 836 від 26.07.96 в конкретних розмірах, а зокрема за ст.39 - в сумі 10,5 грн. (в залежності від відпрацьованого часу). Вказані обставини підтверджуються наданими копіями паспорту, довідкою. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені слідуючи виплати : · ст.39 Закону - пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірі: в зоні гарантованого добровільного відселення - 2 мінімальні заробітні плати. Зазначеною вище постановою № 836 усупереч Закону № 796-ХІІ, який визначив кратність одноразової компенсації в залежності від розміру мінімальної заробітної плати, яка визначається Законом, встановлено конкретні розміри таких компенсацій і, зокрема : · для підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у зоні гарантованого добровільного відселення - 1050 тис.крб. (10,5 грн. за гр.реф.). Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” визначено вказані виплати в кратному розмірі від мінімальної заробітної плати в Україні. Даним Законом (статті 62 та 67) Кабінету Міністрів надано право проводити лише роз'яснення порядку застосування цього Закону, якими є постанови КМ № 987 від 20.06.00, №936 від 20.09.05. , та підвищувати розміри доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати, але не зменшення їх та встановлення їх у твердій сумі, яка не відповідає Закону. Частиною 2 ст.9 КАС України визначено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. За таких обставин, коли підзаконний нормативний акт суперечить Закону, обмежуючи права громадян визначені останнім, застосування зазначеної постанови неможливе. Переліком населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.91 та розпорядженням КМ України № 17 від 12.01.93, с.Левковичі Овруцького району відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив: з 1 грудня 2003 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року - 237 грн., з 1 січня 2005 року - 262 грн., з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року - 332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 року - 375 грн., з 1 грудня 2006 року - 400 грн.. Позивачем, виходячи із розрахунку, ставиться питання про стягнення коштів за період з 2004 по 2006 рік. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" дія ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, в частині, що стосується виплат в залежності від розміру мінімальної заробітної плати, була зупинена, а тому вимоги за 2006 рік є безпідставними. В зв'язку з викладеним, розмір недовиплачених коштів за ст.39 Закону становить за 2004-2005 роки : – за 2004 рік : (205х2х8+237х2х4)-10,5х12=5050 грн. ; · за 2005 рік: (262х2х3+290х2х3+310х2х2+332х2х4)-10,5х12=7082 грн., а всього 12132 грн.. Судом встановлено порушення прав позивача за 2004 та 2005 роки, але відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Позивачем не заявлено про поновлення даного строку і доказів про те, що він дізнався про порушення його права після закінчення даного строку не надано, а тому в цій частині вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Від сплати судового збору позивач звільнений згідно п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Результат розгляду: denied