Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

Відповідно до витягу з Наказу № 61 по Львівському військовому ліцею імені героїв Крут від 16.08.1993 «Про зарахування до Львівського військового ліцею імені Героїв Крут на перший курс абітурієнтів 1993 р.»позивача було на перший курс (9 клас) Львівського військового ліцею. Згідно з Витягом з Наказу Начальника Львівського військового ліцею імені Героїв Крут від 16.06.1996 № 156 «Про випуск з ліцею учнів 11 класів»позивачу було видано атестат про середню освіту звичайного зразка. Копія відповідного документа знаходиться в матеріалах справи. Згідно з Випискою з Наказу Міністра оборони України по особовому складу від 22.03.2004 № 155 (оскаржуваний наказ) позивача було звільнено у запас у зв'язку зі скороченням штатів. В зазначеному наказі міститься запис про те, що позивач перебуває у Збройних Силах із 22.07.1996. Відповідно до наявної у справі копії трудової книжки позивача вбачається, що період служби останнього в Збройних Силах України визначений з 22.07.1996 по 15.04.2004 на підставі військового квитка [NUMBER]. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач звертався з заявою про зарахування до вислуги років на військовій службі періоду навчання у військовому ліцеї (заяви від 22.02.07). Проте йому відмовлено в задоволенні таких заяв (відповідь Чортківського районного військового комісаріату від 06.03.07 № 239; відповідь Тернопільського обласного військового комісаріату від 12.03.07 № С/909). Позивач також звертався з заявою до Міністра оборони України про внесення змін до оскаржуваного наказу Міністра оборони України № 155 від 22.03.04, копія якої міститься в матеріалах справи. За дорученням Міністра оборони України Департаментом фінансів Міністерства оборони України 18.05.07 була надана позивачу відповідь № 248/6/П/6250/794, в якій зазначили про те, що підстави для внесення змін до Наказу Міністра оборони України № 155 від 22.03.04 відсутні. З аналогічною заявою від 04.05.07 позивач звертався і до Міністра внутрішніх справ України, в задоволенні якої йому було відмовлено (лист від 05.06.07 № 6/1/3-С-911). Відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу»передбачено, що початком перебування на військовій службі вважається, зокрема, день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов'язаних (ст.24 цього Закону). Громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (ч.1 та 2 ст.25 зазначеного Закону). Судом встановлено, що позивачу було відомо про не зарахування йому періоду навчання у військовому ліцеї до загального строку військової служби з моменту прийняття оскаржуваного наказу, а саме з 22.03.04. Разом з тим, позивач не звертався до суду з позовом про оскарження відмови в проведенні зарахування йому періоду навчання у військовому ліцеї до загального військового стажу. Позивачем помилково зроблено висновок і у зв'язку з цим заявлено позовну вимогу, про те, оскаржуваний Наказ Міністра оборони України визначає початок перебігу військової служби позивача. Оскаржуваний наказ містить запис про те, що позивач знаходився на військовій службі з 22.07.1996. Документом, на підставі якого визначено, що позивач проходив військову службу саме з цього періоду є військовий квиток та відповідна довідка № 125 Чортківського районного військового комісаріату від 21.02.2005 (копія якої міститься в матеріалах справи). Суд також звертає увагу на те, що вимога позивача про зобов'язання відповідача внести зміни до трудової книжки є безпідставною, оскільки запис до трудової книжки був здійснений командиром військової частини А 4907 на підставі Військового квитка [NUMBER], а не Міністром оборони України на підставі оскаржуваного позивачем наказу. Крім того, відповідно до ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено строк на звернення до адміністративного суду з позовом, який становить один рік, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Як встановлено судом, позивач дізнався про не зарахування йому періоду навчання у військовому ліцеї до загального строку військової служби з 22.03.04 (дата прийняття оскаржуваного наказу). В той же час, позивач звернувся до суду лише 26.11.2007, тобто через три роки та вісім місяців, що свідчить про недотримання останнім вимог, встановлених ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України. Зважаючи на те, що відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду, а також викладені вище обставини, суд вважає, що така заява відповідача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied