Рішення адміністративного суду від 2008-08-05 00:00:00+03

Позивачка просила стягнути з відповідачів на її користь грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати судді за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року в сумі 2036 грн.97 коп. та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати в сумі 398 грн. 16 коп. Вимоги мотивувала тим, що вона працює суддею Романівського районного суду Житомирської області і згідно ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”, була звільнена від сплати прибуткового податку. Пунктами 2, 3 статті 3 та статтею 11 Закону України „Про статус суддів”, статтями 126, 130 Конституції України визначено гарантії незалежності суддів, згідно яких держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів та діяльності суддів, як складову частину конституційних гарантій незалежності та недоторканності. Позивачка зазначає, що всі державні органи, установи , організації, органи місцевого самоврядування, громадяни та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судових органів і не посягати на неї. Гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення передбачені законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Як зазначено в п.7 рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року по справі про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій (справа 1-27/2004 року), норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям пільг, компенсацій і гарантій не може ставитись у залежність від бюджетного фінансування . Позивачка вказує, що в зазначений вище період часу з нарахованої їй заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб у вищевказаному розмірі. Зазначені грошові компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого із заробітної плати, їй повернуті не були. В обґрунтування вимоги щодо стягнення компенсації втрати частини заробітку посилається на ст. 34 Закону України “Про оплату праці”. Позивачка та представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Позивачка в заяві до суду просить слухати справу за її відсутності. Державна судова адміністрація України подала заперечення на позов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позивачка працює суддею Романівського районного суду Житомирської області і з нарахованої їй заробітної плати за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року було утримано податок з доходів фізичних осіб в розмірі 2036грн.97 коп. в , що стверджується довідкою, виданою територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Житомирській області ( а.с.4). Законом України „Про податок з доходів фізичних осіб” передбачено сплату податку з доходів фізичних осіб, зокрема доходів у вигляді заробітної плати. Разом з тим відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 „Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів”, заробітна плата суддів не обкладається прибутковим податком за місцем основної роботи, тобто позивачка звільнена від сплати податку з доходів фізичних осіб. Гарантії незалежності суддів визначено Конституцією України, Законом України „Про статус суддів”, зокрема ст. 11 Закону України „Про статус суддів” встановлено, що передбачені цим Законом гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, не можуть бути скасовані або знижені іншими нормативними актами України. Звуження прав та обмеження гарантій суддів, що визначені законом, не допускається, що також зазначено в ст. 22 Конституції України. Крім того Конституційний суд України в своїх рішеннях від 11.12.2004 року та від 09.07.2007 року підтвердив дане положення. Виплата грошової компенсації повинна здійснюватись за рахунок бюджетних призначень на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів судової влади. Податок з доходів фізичних осіб, утриманий з заробітної плати суддів, не повинен перераховуватись на єдиний казначейський рахунок державного бюджету. Джерелом виплати грошової компенсації суддям є нарахована сума податку з доходів фізичних осіб, утриманого з заробітної плати суддів, яка повинна залишатися в розпорядженні відповідної судової установи для здійснення рівноцінної та повної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Вказана грошова компенсація сум стягнутого податку з доходів фізичних осіб позивачці виплачена не була. Розмір грошової компенсації підтверджується довідкою. Відповідачами сума компенсації не оспорюється. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України „Про судоустрій України”, ст.ст.120, 126 цього Закону та Положення про Державну судову адміністрацію України, остання з 1 січня 2003 року є головним розпорядником бюджетних асигнувань, які передбачені на утримання судової влади, а Державне казначейство України, відповідно до ст.48 Бюджетного Кодексу України та п.1 ч.4 Положення про Державне казначейство України, здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів. Крім того, Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” Державній судовій адміністрації України встановлені бюджетні призначення за програмою „Виконання рішень судів на користь суддів” на суму 9500,0 тис. грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що грошову компенсацію сум податку позивачеві слід стягнути з Державної судової адміністрації України і зобов'язати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою „Виконання рішень судів на користь суддів”. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати” від 19.10.2000 року №2050-ІІІ у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які не мають разового характеру підприємства, установи, організації всіх форм власності здійснюють громадянам компенсацію втрати частини цих доходів. Розмір компенсації визначається відповідно до вказаного вище Закону та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Результат розгляду: granted