Рішення адміністративного суду від 2008-02-04 00:00:00+02

[PERSON]. звернулася в суд з позовом про стягнення невиплаченої разової грошової допомоги як учаснику війни. В судовому засіданні представник позивачки по довіреності [PERSON]. в підтвердження позовних вимог пояснив суду, що позивачка являється учасником війни і відповідно до ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», їй щорічно до 5 травня повинна надаватись грошова допомога у розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем в порушення вимог цього закону в 2005р. виплачено тільки 50грн., в 2006р. - 50грн., в 2007р. - 55грн. Враховуючи, що мінімальна пенсія в 2005р. - 332грн., в 2006р. - 359грн., в 2007р. - 410грн.06коп., то за період 2005-2007рр. їй було недоплачено 3148грн.18коп., що є порушенням Конституції України, Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту „. Тому, просить стягнути з відповідача зазначену суму невиплаченої допомоги. Представник відповідача Василевська Н.М. позов визнала, пояснивши суду, що при виплаті щорічної грошової допомоги, яка передбачена Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту” учасникам війни Управління керується Законами України” Про Державний бюджет” на відповідні роки у розмірах, що передбаченні цими законами та відповідно до виділення фінансування, що і було зроблено позивачці та іншим учасникам війни, хоча позивачка має право на більший розмір грошової допомоги. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.112 КАС України, у разі повного визнання відповідачем позову і прийняття його судом, приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Судом встановлено, що позивачка згідно посвідчення серія[NUMBER]від 14 березня 2003р. є учасником війни і має право на пільги, встановлені законодавством України. Відповідно до ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993р. із змінами і доповненнями, учасникам війни щорічно до 5 травня повинна надаватись разова грошова допомога у розмірі 3-х мінімальних пенсій за віком і виплату якої відповідно до ст.17-1 цього закону проводять органи праці та соціального захисту населення. Законами України „Про Державний бюджет” на 2005-2007рр. мінімальна пенсія за віком встановлена: в 2005р. -332грн.; в 2006р. - 359грн.; в 2007р. -410,06грн. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Дунаєвецької РДА позивачці одноразова грошова допомога до 5го-Травня в 2005р. була виплачена в розмірі 50грн.; в 2006р. - 50грн.; в 2007р. - 55грн. Дані розміри виплат допомоги встановлені Законами України „Про Державний бюджет України” на відповідні роки, якими і керувався відповідач при виплаті цієї допомоги, а не розмірами виплат, що встановлені Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Однак, така позиція відповідача не відповідає чинному законодавству. Так, згідно рішення Конституційного Суду України №20 від 01.12.2004р. та №6 від 19.07.2007р., визначено неконституційними положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2004р.”, які обмежують щорічні разові грошові виплати, передбачені Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зокрема і його ст.14-1, та неконституційним зупинення Законом „Про Державний бюджет України” дії інших законів України, щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, оскільки ст.22 Конституції України не допускає звуження змісту обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, ст.95 Конституції України та ст.38 Бюджетного Кодексу України встановлено вичерпний перелік правовідносин, які регулюються Законом України „Про Державний бюджет” та згідно ст.27 цього Закону він не може встановлювати інше правове регулювання відносин, що є предметом регулювання інших Законів України. А тому, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач при виплаті зазначеної допомоги позивачці як учаснику війни повинен був керуватись положеннями Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і його дії по обмеженню розміру зазначених виплат та не виплат допомоги є неправомірними. Зазначеним вище розрахунком встановлено, що сума не доплаченої щорічної грошової допомоги відповідачем позивачці за 2005-2007рр. становить 3148грн18коп., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивачки .

Результат розгляду: granted