Рішення адміністративного суду від 2008-04-03 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що він проходив з 1984 по 2001 рік службу в органах внутрішніх справ і відповідно до ст.. 23 Закону України „Про міліцію» він підлягав державному обов'язковому особистому страхуванню, порядок і умови якого передбачені Положенням про умови державного обов'язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільно найомного складу органів і підрозділів внутрішніх справ України в редакції Постанов КМ України від 19.11.1992 року № 627 та від 09.03.1995 року № 165. Зазначає також, що відповідно до висновку Київської обласної спеціалізованої МСЕК від 12.11.2001 року йому встановлено другу групу інвалідності довічно. Причиною інвалідності стало захворювання, пов»язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ та участю при цьому у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до п.2 названого Положення Київська обласна дирекція НАСК «Оранта» 28.12.2001 року виплатила йому страхову суму в розмірі 17680-00 грн.. В нього виник сумнів щодо повноти і правильності виплати йому страхової суми і він 15.10.2007 року витребував протокол по пенсійній справі, в якому були вказані всі види його грошового утримання загальним сумою 1332-67 грн. З врахуванням раніше виплаченої страхової суми розмір невиплаченої суми відшкодування становить 56701-28 грн.. Він звертався до відповідача з вимогою провести перерахунок та виплату вказаної суми, проте останній йому відмовив. Просить стягнути з відповідача в особі МВС України на свою користь страхову суму в розмірі 56701-28 грн. та понесені судові витрати в сумі 5123-00 грн.. Позивач в судове засідання не з»явився, про причину своєї неявки суд не повідомив. Натомість з»явився його представник, який у судовому засіданні позов підтримав за викладених в ньому обставин і підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що начальник фінансової частини Рокитнянського РВ ГУ МВС України в Київській області правомірно видав позивачеві довідку про місячне грошове утримання, а ВАТ НАСК «Оранта» у свою чергу правильно нарахувала та виплатила позивачеві одноразову страхову виплату в сумі 17680-00 грн.. Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що з 10.01.1986 року по 01.11.2001 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України. В зв"язку з погіршенням стану здоров»я йому встановлено 12.11.2001 року Київською обласною МСЕК другу групу інвалідності. Причиною інвалідності стало захворювання, яке позивач отримав приймаючи участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕСпід час проходження служби. ЗАТ НАСК «Оранта» 28.12.2001 року виплатила позивачу страхову виплату у зв»язку з ушкодженням здоров»я в розмірі 17680-00 грн., що складало розмір чотирирічного грошового утримання позивача на час страхового випадку і що сторонами спору не оспорюється. Позивач 15.10.2007 року витребував протокол по пенсійній справі, де були зазначені всі види його грошового утримання, з яких проводилося нарахування пенсії і якими є посадовий оклад в сумі 130-00 грн., оклад за звання - 120-00 грн., надбавка за вислугу років в розмірі - 75-00 грн., 100-відсоткова надбавка - 325-00 грн., 50% надбавка за ОУС - 125-00 грн., премія в розмірі 33.3% - 387-11 грн., 50% надбавка за безперервну службу - 387-50 грн., а всього 1549-61 грн. У 2007 році позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок та виплату заподіяної здоров»ю шкоди, виходячи з розміру грошового забезпечення, що мало місце на час його звільнення зі служби в розмірі 1549-61 грн., проте останній йому в цьому відмовив, мотивуючи таку відмову тим, що право на виплату такої Міністерством внутрішніх справ України мають лише працівники міліції та пенсіонери, у яких підстави для її одержання настали у 2007 році. Викладене підтверджується поясненнями в судовому засіданні представників сторін спору та оглянутими письмовими матеріалами справи, якими є: · Копія посвідчення особи, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС на ім»я позивача; · Виписки з акту огляду МСЕК на ім»я позивача КИО-1 № 148936; · Довідка Рокитнянського районного відділення НАСК «Оранта» №84 від 11.07.2007 року; · Копія посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи на ім»я позивача; · Копія трудової книжки на ім»я позивача; · Протокол по пенсійній справі від 08.11.2007 року на [PERSON].; · Лист МВС України № 15/5-М-2311 від 17.01.2008 року. Відповідно до ст. 23 Закону України „Про міліцію" в редакції, що була чинною на час вивільнення позивача зі служби, він підлягав державному обов"язковому особистому страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займав, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій. Факт обов"якового особистого страхування позивача на викладених умовах не викликає сумнівів і не оспорюється відповідачем. Порядок та умови страхування працівників міліції встановлювалися на той час Положенням про умови державного обов"язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайомного складу органів і підрозділів внутрішніх справ України в редакції Постанови КМ України від 19.11.1992 року № 627 Кабінетом Міністрів України, підпунктом „а" пункту 2 якого було передбачено, що в разі встановлення застрахованому другої групи інвалідності страховик виплачує страхові суми в розмірі чотирічного грошового утримання за останньою посадою на день виплати страхової суми і що має місце у випадку з позивачем. Разом з тим, як вбачається, страховик в особі НАСК «Оранта» нарахував та виплатив позивачу страхову суму (на відшкодування ушкодження здоров»я), виходячи лише з розміру його посадового окладу та окладу за звання, сукупність яких відповідач називає розміром грошового утримання та не оспорює такої обставини. Дійсно, відповідно до положень Закону розмір відшкодування мав визначатися на підставі розміру грошового утримання працівника міліції за останньою посадою, проте, ні законодавець, ні відповідач у своїх локальних нормативних актах не давали однозначного визначення поняттю «грошове утримання» і в різних актах це поняття знаходило різне відображення (трактування). Так, наприклад, відповідно до змісту Постанови КМ України від 02.04.1993 року № 257 «Про умови оплати праці працівників органів внутрішніх справ», що втратила чинність на підставі Постанови КМ України № 177 від 18.02.1997 року таке поняття як оклад грошового утримання відсутнє, натомість маються посилання на оклад грошового забезпечення. У своєму спільному з Міністерством економіки України наказі від 02.03.2001 року № 171/51, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.04.2001 року за № 346/5537 щодо регулювання оплати праці працівників міліції охорони, відповідач поділив оплату праці на основну (основне грошове утримання) та додаткові види заробітної плати (додаткові види грошового утримання), тоді як Положення про умови державного обов"язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайомного складу органів і підрозділів внутрішніх справ України в редакції Постанови КМ України від 19.11.1992 року № 627 Кабінетом Міністрів України не розмежовує ці поняття, а навпаки ототожнює одним поняттям - грошове утримання. Така невизначеність більш менш врегульована Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМ України від 12.05.2007 року № 707, за яким чітко визначено, які види грошового забезпечення беруться до уваги при визначені розміру грошової допомоги (в минулому страхової суми відповідно до Положення про умови державного обов"язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайомного складу органів і підрозділів внутрішніх справ України) і якими вказаний порядок називає посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років та щомісячну надбавку в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством. Відповідно до ст.. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюються на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Аналогічні положення містяться і в ст.5 ЗУ «Про оплату праці». Відповідно до ст..19 ЗУ «Про міліцію» (оплата праці працівників міліції) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати. Як вбачається з п.2.2 Галузевої угоди між Міністерством внутрішніх справ України, профспілкою працівників державних установ України та профспілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України на 2004 - 2005 роки оплата праці працівника міліції визначається поняттям грошове утримання і тільки. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.3 Постанови КМ України від 12.05.2007 року № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції» на МВС України покладено обов»язок завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 01.01.2007 року. За викладеного на переконання суду страхова сума, визначена та виплачена позивачу НАСК «Оранта» в розмірі 17680-00 грн., не грунтується на вимогах закону, а тому суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у донарахуванні та виплаті позивачу додаткової страхової суми і вважає, що донарахування останньої та виплата мають бути проведені відповідачем, виходячи з розміру заробітної плати (грошового утримання) позивача на час настання страхового випадку в розмірі 1549-61 грн.., виходячи з розміру якої та розміру фактично нарахованої та виплаченої позивачу страхової суми НАСК «Оранта» (17680-00 грн.), вбачається, що позивач недоотримав страхову суму в розмірі 56701028 грн., яка і підлягає примусовому стягнення з відповідача на користь позивача. Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому не наполягав відповідач. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави. Судові витрати у справі у відповідності до вимог ст.94 КАС України мають бути віднесені на відповідача.

Результат розгляду: granted