Рішення адміністративного суду від 2008-05-22 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що він являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу за 2006 рік у значно нижчому розмірі, а тому він просить стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2006 р. в розмірі 1880 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Відповідач направив суду заяву де просить розглядати справу без участі їхнього представника, подали письмово викладені заперечення на позов. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач являється ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, що стверджується копією посвідчення (категорія 2) [NUMBER]. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивачу передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати грошової допомоги. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі за 2006 рік відповідачем була виплачена дана грошова допомога 29.08.2006 р. в розмірі 120 грн. Наведене ствердив позивач, а також дане стверджується довідкою соцзахисту, витребуваною у відповідача. Розмір виплаченої допомоги на оздоровлення, починаючи з 2005 року був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати та подає розрахунок даної виплати. Згідно ст.62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” роз'яснення застосування даного Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. В зв'язку з наведеним управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради позивачу було проведено виплату одноразової допомоги на оздоровлення в 2006 р. в розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України та згідно з бюджетними призначеннями. Зміст ч.1 ст.9 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Слід зазначити, що дію положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Зокрема, відповідно до ст.77 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію в частині виплати компенсацій та допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, абзаців 2,3,4,5,6,7 ч.1, ч.3, абзаців 2,3,4,5,6,7 ч.4 та ч.7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захистгромадян, яккі постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Закон “Про Державний бюджет України “ - є актами рівної юридичної сили, і чинне законодавство не містить норм, які б встановлювали залежність чи перевагу одних законів над іншими. Поряд з вищевикладеним, суд враховує клопотання відповідача про застосування положення про строк звернення до адміністративного суду. Так, відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Інших строків для звернення до адміністративного суду по даній категорії справ ні КАС, ні іншими законами не встановлено. Згідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску вказаного строку звернення до суду поважними. Позивач отримав одноразову допомогу на оздоровлення 29.08.2006 р., а звернувся до суду з даним позовом 17.10.2007 р. Таким чином, з врахуванням всього наведеного, суд приходить до висновку, що управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради при виплаті позивачу щорічної одноразової допомоги на оздоровлення діяло відповідно до існуючих законодавчих актів з цих питань, а тому даний позов не підлягає до задоволення.

Результат розгляду: denied