Рішення адміністративного суду від 2008-05-26 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він являється інвалідом 2 групи хвороба якого пов»язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС і має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат оскільки управління праці та соціального захисту населення за його зверненням не провело перерахунок одноразової допомоги і не провели її виплати, то віна просить стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки в розмірі 5343,30 грн. та визнати в зв”язку з цим дії відповідача неправомірними. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розгляд справи відповідно до вимог ч.4 ст. 128 КАС України і знаходить, що позов слід задоволити частково з слідуючи підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється інвалідом 2 групи хвороба якого пов»язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що стверджується копією посвідчення [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА виплатило позивачу у 2005 р. - 26,7 грн., у 2006 р. - 120 грн., у 2007 р. - 120 грн. допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому ПКМ України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Відповідно до ст..48 ч.4 п.3 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на оздоровлення інвалідом 2 групи хвороба яких пов»язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( частина 7 ст.48 Закону). Відповідно до ст. 83 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2005 року у розмірі 290 грн. на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 грн. на місяць, а з 1 вересня 2005 року - 332 грн. на місяць. Законом України від 2.12.2005 р. № 3235 розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2006 року 350 грн., з 1.07.2006 р. - 375 грн., з 1.12.2006 р. - 400 грн. Законом України від 19.12.2006 року № 489 розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 квітня 2007 року 420 грн., з 1.07.2007 р. - 440 грн.. Зі змісту вимог вказаного Закону не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст..48 Закону України №796-ХІІ. Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати не Постанову КМ України №836, а ст.. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. За таких обставин суд знаходить відмову відповідача у перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення - неправомірною, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути недоплачені суми одноразової допомоги загальною сумою 5243,30 грн., зокрема за 2005 рік в розмірі 1633,3 грн. ( 332х5-26,7 грн.), так як виплата одноразової допомоги на оздоровлення позивачу в сумі 26,7 грн. виплачувалася у жовтні 2005р., за 2006 р. 1630 грн. (350х5-120 грн.), так як виплата проводилася - у березень 2006р. в сумі 120 грн.; за 2007 рік - 1980грн. ( 420х5-120грн.), так як 120 грн. були позивачу виплачені у вересні 2007 р. Від сплати судового збору відповідача слід звільнити на підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: granted