Рішення адміністративного суду від 2008-01-22 00:00:00+02

Спір виник унаслідок бездіяльності відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу як державному службовцю з березня 2005 року, а в наступному, починаючи з березня 2007 року виплату зазначеної пенсії було припинено. Позивач працює на посаді судді Апеляційного суду м. Києва, на яку обрана безстроково Постановою Верховної Ради України № 3017-4 від 20.10.2005 року. В 2003 році позивачу була призначена пенсія як державному службовцю довічно. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Управління пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва. Зазначене рішення скасоване не було, а отже є чинним на день розгляду спору. Після підвищення заробітної плати з 1 січня 2005 року на підставі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу»позивач звернулась до Оболонського районного Управління пенсійного фонду України із заявою від 22.06.2005 року про перерахунок пенсії. Проте в задоволенні клопотання їй було відмовлено, а перерахунок пенсії зроблено не було, про що засвідчує лист відповідача від 30.03.06р. № 847/06. В наведенному листі відповідач повідомив позивача, що вона не наділена правом на пенсію як державний службовець, тому провести перерахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу»підстав не вбачається. При цьому, відповідач посилався на ст. 43 Закону України «Про статус суддів», згідно якої пенсія судді за наявністю відповідного віку і стажу роботи на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу»виплачується лише коли суддя пішов у відставку, а також на лист Головного управління державної служби України від 14.03.1997 р. № 10/1265 про те, що суддям, відставка яких припинена, виплачується пенсія у відповідності із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що вдруге звернулася до відповідача із усною заявою про перерахунок пенсії як державному службовцю, то виплату пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»з 1 березня 2007 року було зовсім припинено, і позивача було переведено на пенсію за віком в мінімальному розмірі відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Правове положення судді, в тому числі і його пенсійне забезпечення, регулюється законами України «Про державну службу»та «Про статус суддів». З аналізу наведених правових актів вбачається, що суддя, який досяг передбаченого законом віку та має необхідний стаж, на свій розсуд обирає яким законом користуватися при виході на пенсію. Стаття 43 Закону України «Про статус суддів»регулює питання призначення пенсії суддям, які вийшли у відставку, а ч. 8 ст. 43 зазначеного Закону стосується суддів, відставка яких припинена за ч. 3 ст. 43. Крім того, згідно ст. 43 Закону України «Про статус суддів»для відставки судді передбачений більший віковий ценз і як суддя відповідно до ст. 15 цього закону позивач має право займати посаду судді до досягнення 65 років Наведені нормативно-правові акти не містять виключення щодо призначення пенсії державного службовця працюючим суддям, які досягли пенсійного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що припинення виплати позивачу пенсії як державному службовцю суперечить вимогам ст. ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу»та п. 4 ст. 43, п. 6 ст. 45 Закону України «Про статус суддів», порушує її право на пенсію державного службовця, яка відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу»та п. 6 ст. 45 Закону України «Про статус судців» виплачується незалежно від заробітку, одержуваного після виходу на пенсію. Посилання відповідача у своєму листі на лист Головного управління державної служби України від 14 березня 1997 року № 10/1265 як на підставу позбавлення позивача пенсії суперечить нормам чинного законодавства виходячи із наступного. Лист Головного управління державної служби України від 14 березня 1997 року № 10/1265 не є нормативним актом і не зареєстрований в Міністерстві юстиції. Крім того, в зазначеному листі йде мова про суддів, відставку яких припинено. Частина 5 ст. 43 Закону України «Про статус суддів»дає вичерпний перелік підстав для припинення відставки, а саме: внаслідок повторного обрання на посаду судді, вчинення проступку несумісного із званням судді, винесення обвинувального вироку, що набрав законної сили, втрати громадянства України. При цьому відставка настає лише за рішенням кваліфікаційної комісії суддів. Жодна з перелічених підстав застосовано до позивача не було, а тому не відноситься до обставин справи. Визнаючи важливість права на працю як основи життєдіяльності людини, Конституція України закріплює та гарантує основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і встановлює, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92). Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.07.98р. «Справа за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну «законодавство»)» встановив, що особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Проте, найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям «засади регулювання праці і зайнятості», визначається лише законом. Враховуючи вищевикладене, позов визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted