Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

У лютому 2006р. позивач звернувся до господарського суду м.Києва з позовом у якому поставлено питання про: визнання недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі м.Києва №0000088233/0 від 02.06.2005р., №0000088233/1 від 19.08.2005р., №0000088233/2 від 25.11.2005р., №0000088233/3 від 24.01.2006р.; про визнання недіййсним рішення ДПІ у Печерському районі м.Києва №23927/10/25011 від 19.08.2005р.; визнання недійсним рішення ДПА у м.Києві №3371/10/25-114 від 07.11.2005р.; визнання недійсним рішення ДПА України №546/7/25-0115 від 17.01.2006р.. Позовні вимоги обґоунтовані тим, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість сплаченого у складі ціни придбаного товару та правомірно заявлено до відшкодування з бюджету суму сплачену в результаті здійснення експортного продажу товару. Постановою госопдарського суду м.Києва від 11 липня 2006р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06 вересня 2006р. позовні вимоги ДП «Техпромстрой» було задоволено в повному обсязі. Задовольняючи позов суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що висновки акта перевірки податковим органом позивача не відповідають вимогам чинного законодавства, а включення позивачем до податкового кредиту в листопаді-грудні 2003р. суми ПДВ, сплаченої підприємством в ціні товару в розмірі 14731544,70грн. є правомірним. Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами звернулись відповідачі: ДПІ у Печерському районі м.Києва та ДПА України, якими поставлено питання про скасування вказаних вище судових рішень та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами попередніх інстанцій було порушено норми матеріального права. Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги відповідачів підлягають задоволенню з таких підстав. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом було проведено виїзну планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ДП «Техпромстрой» за період з 01.01.2001р. по 31.12.2003р., про що складено акт №47/23-3/30780685 від 31.05.2005р.. За результатами документальної перевірки встановлено, що в порушення п.4.1 п.4.7 ст.4, п.п.6.1.1 п.6.1 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем неправомірно не включено до бази опопдаткування у листопаді та грудні 2003р. ПДВ за ставкою 20% з вартості товару у сумі 31404815,00грн.. В результаті чого перевіряючими встановлено заниження ПДВ у листопаді-грудні 2003р. на загальну суму 6280963,00грн.. За наслідками проведеної перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.06.2005р. №0000088233/0 яким визначено позивачу зобов'язання з ПДВ в розмірі 12561926,00грн. в т.ч. 6280963,00грн. основного платежу та 6280963,00грн. штрафних (фінансових) санкцій. За наслідками процедури адміністративного оскарження, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення №0000088233/1 від 19.08.2005р., №0000088233/2 від 25.11.2005р., №0000088233/3 від 24.01.2006р. у яких сума зобов'язання залишилась незмінною. Під час проведення перевірки податковим органом було встановлено наступні обставини, що зумовили визначення позивачу податкового зобов'язання. ДП «Техпромстрой» придбало оптичне скло у ТОВ «Агрорайон» по ціні 25,23грн. за 1 куб.см. в кількості 2919450куб.см. на загальну суму 88389268,20грн., в т.ч. ПДВ 14731544,70грн. Крім того було встановлено, що ТОВ «Агроррайон» оптичне скло було придбано у ТОВ «Тетра» на загальну суму 88354234,80грн., в т.ч. ПДВ 14725705,80грн.. В акті перевірки зазначено, що зустрічні перевірки ТОВ «Агрорайон» та ТОВ «Тетра» провести неможливо, оскільки підприємства не знаходяться за своїм місцезнаходженням, щодо їх керівників та засновників проводяться розшукові заходи. Перевіркою встановлено, що єдиним виробником в Україні оптичних елементів без оптичної обробки БШ 7200143 БК10 ГОСТ 3514-94 є Ізюмський казенний приладобудівний завод. Згідно з листом від 26.07.2005р. №1678 Ізюмським казенниим приладобудівним заводом не здійснювалась реалізація оптичних елементів без оптичної обробки БШ 7200143 БК10 ГОСТ 3514-94 ні ТОВ «Інвексім», ні ТОВ «Агрорайон», ні ТОВ «Тетра». Для подальшої реалізації товару за кордон між позивачем (комітент) та «Інвексім» (комісіонер) було укладено договір комісії №КК/2 від 12.11.2003р., згідно з яким комісіонер взяв на себе зобов'язання від свого імені і за рахунок позивача здійснити реалізацію нерезидентам України товару обумовленого договором (оптичного скла). В свою чергу, для реалізації скла за межі митної території України, на виконання договору комісії ТОВ «Інвексім» укладено зовнішньоекономічний контракт №WN-23/06 від 23.06.2003р. із нерезидентом - компанією «Cascade business company LLC» (США). Згідно з наданими до перевірки звітами комісіонера №1 від 11.12.2003р. та №2 від 26.12.2003р. комісіонером було реалізовано оптичне скло у листопаді 2003р. на суму 13676580,00грн. та у грудні 2006р. на суму 17728235,00грн.. В акті перевірки вчинено запис, що в ході перевірки податковим органом була отримана інформація стосовно операцій з оптичним склом. Відповідно до листа ДПА України за №2979/7/26-3617 від 23.02.2004р., американська компанія «Cascade business company LLC» була зареєстрована в штаті Орегон 09.06.2000р. за адресою реєстраційної агенції Data Research, Inc.: 8130 SW Beaverton-Hillsdale Hwy, Portland, OR 97225 за якою не знаходиться. Згідно податкових обліків Служби внутрішніх доходів США, компанія «Cascade business company LLC» ніколи не отримувала ідентифікаційного номеру роботодавця (аналог податкового коду) та ніколи не подавала податкової звітності в США. Подальшою перевіркою було встановлено, що фірма «Cascade business company LLC» була зареєстрована в США на замовлення латвійської компанії С.І. Sесгеtarses SIA, м. Рига, вул. Брівібас, 54, яка в свою чергу діяла за вказівкою громадянина України [PERSON]., що мешкає у с. Блича, Іванківського району Київської області. Згідно з отриманим від УПМ ДПА у м.Києві листом від 12.04.2005р. №4748/7/26-97 було складено протокол допиту директора ТОВ «Інвексім» Сатонкіної Т. М. від 29.07.2004р., у якому зазначено, що вказана особа була «фіктивним» директором товариства, траплялись випадки, що декларації підписувались іншими особами, печатка підприємства знаходилась у м. Києві. Враховуючи вище наведені обставини податковим органом зроблено висновок, що операції здійснені між ДП «Техпромстрой» та нерезидентом не можуть вважатись експортом товарів. Отже, позивачем безпідставно застосовано нульову ставку ПДВ при здійсненні операцій з продажу оптичного скла, не включивши до складу податкових зобов'язань з податку на додану вартість за листопад 2003р. 2735316,00грн. та за грудень 2003р. суму 3547647,00грн.. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що гроші за оптичне скло від позивача до постачальників і від комісіонера до позивача надходили своєчасно й у повному обсязі відповідно до накладних на поставку та вантажних митних декларацій. Те, що компанія-нерезидент згідно з листом Державної податкової адміністрації України не веде фінансову діяльність на території США, не є свідченням, що вона не існує взагалі, і не дає підстав стверджувати, що вантажна митна декларація оформлена неналежним чином. Відповідно до п. 6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість» при експорті товарів та супутніх такому експорту послуг ставка податку становить «0» відсотків до бази оподаткування. Товари вважаються експортованими платником податку в разі, якщо їх експорт засвідчений належно оформленою митною вантажною декларацією. Згідно з вимогами Інструкції «Про порядок заповнення вантажної митної декларації», затвердженої наказом Державної митної служби України від 9 липня 1997 року №307 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.09.1997р. за №443/2247 (надалі - Інструкція) у графі 8 вантажної митної декларації зазначається одержувач, а якщо це іноземна особа - то її найменування та місцезнаходження. На думку колегії суддів це означає, що в указаній графі має бути зазначена реально існуюча юридична чи фізична особа, яка є одержувачем названого у вантажній митній декларації товару. Належно оформленою вантажну митну декларацію слід вважати тоді, коли заповнені відповідно до Інструкції усі графи і зазначена в них інформація є достовірною. Разом з тим, матеріали справи дають підстави сумніватися в достовірності відомостей, зазначених у графі 8 вантажної митної декларації. Відповідач, посилаючись на отриману від податкових органів США інформацію, стверджував, що вказана у вантажній митній декларації юридична особа за зазначеною у графі 8 адресою не знаходиться, а також не існує. У зв'язку з цим, виходячи із твердження відповідача про фіктивність відомостей, які містяться у вантажній митній декларації (зокрема у графі 8) висновки судів попередніх інстанцій є помилковими. Крім того, посилання судів на невизнання недійсними договорів, як на підставу обґрунтованості вимог, не відповідає вимогам чинного законодавства. Визнавати відповідні угоди при встановленні факту їх протиправності недійсними не потрібно, оскільки угоди, які завідомо суперечать інтересам держави та суспільства (стаття 207 Господарського суду України) є одночасно такими, що порушують публічний порядок, а отже є нікчемними (стаття 228 Цивільного кодексу України) та ніяких зобов'язань бюджету не породжують. За вчинення таких угод наступає адміністративно-господарська відповідальність (статті 238 - 239 Господарського кодексу України) у вигляді санкцій, встановлених частиною першою статті 208 цього кодексу). Згідно п.п.«б» п.п.4.2.2. п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків. Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Відповідно до ст.229 КАС України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Повно і правильно встановивши обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій, однак, дали їм невірну юридичну оцінку, що відповідно до ст.229 КАС України, є підставою для скасування ухвалених по справі судових рішень з прийняттям нового судового рішення про відмову в позові.

Результат розгляду: denied