Рішення адміністративного суду від 2008-07-02 00:00:00+03

У травні 2007 року [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою, у якій, посилаючись на порушення відповідачами положень Конституції України, Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інших норм права, просив, з урахуванням подальших уточнень, адміністративним позовом до Київського міського військового комісаріату та Головного управління Пенсійного фонду в м.Києві з позовом у якому, посилаючись на порушення положень Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» просив задовольнити зазначені позовні вимоги. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 4 липня 2007 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що держава гарантує виплату окремих видів соціальних компенсацій і допомоги, в тому числі і тих, що є предметом позову, в межах існуючих фінансових можливостей у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». В апеляційній скарзі, з урахуванням уточнень та доповнень, [PERSON] просить скасувати постанову і задовольнити позов. Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, зміст судового рішення, суть апеляційної скарги і заперечень на неї, пояснення позивача в підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення представника відповідача та, перевіривши доводи апеляції і заперечень на неї наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». В подальшому, з врахуванням того, що позивач є учасником бойових дій, було проведено підвищення розміру пенсії відповідно до ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», однак розмір підвищення пенсії (в сумі 19,91 грн. з 01.10.2003 року до 31.12.2005 року) здійснено згідно п.п.«е» п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2003р. №1350 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Відповідно до ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Також ст.22 Конституції України гарантує, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту», інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються інвалідам III групи - у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.. Також ст.25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції Закону від 03.04.2003р.) встановлено, що підвищення пенсій по інвалідності особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються на 200 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни III групи. Однак, після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 15.09.2006р., ст.25 викладена у новій редакції, в якій зазначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.. В свою чергу, у Законі України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.13 викладена в новій редакції, яка набрала чинності з 01.07.2006р. Відповідно до зазначеної норми цієї статті Закону інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються інвалідам III групи - у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Законом України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» від 15.07.1999р. з 1 вересня 1999 року було встановлено мінімальний розмір пенсії за віком - 24 гривні 90 копійок. Встановлено, що цей розмір не застосовується для визначення розмірів соціальних пенсій (за віком), надбавок та інших доплат до пенсій. Відповідно до п.п.«е» п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», встановлено, що виходячи з розміру 19,91 грн. провадиться розрахунок підвищення, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» під час призначення перерахунку пенсій відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення, Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та зазначених п.п.«а» п.1. Відповідно до п.1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.28 зазначеного Закону України з 1 січня 2005 року мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків - 25, у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Відповідно до Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено в розмірі 332 гривні. Згідно з п.2 Положення про управління пенсійного фонду України у районах, містах та районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за №442/6730 передбачено, що призначають і виплачують пенсії управління Фонду в районах, містах, районах у містах, які є юридичними особами. Статтею 99 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України. Так, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чітко визначає пільгу позивача щодо підвищення його пенсії в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком до 1 липня 2006 року, а з цього періоду в розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень перевіряють чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.3 ст.2 КАС України). У зв'язку з тим, що будь-яких обмежень в застосуванні зазначеного розміру мінімальної пенсії за віком, цей Закон не встановлює, колегія суддів вважає дії відповідачів по встановленню позивачу підвищення розміру пенсії виходячи з суми 19,91 грн., встановленої постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2002р., суперечить нормам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено розмір мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму. Таким чином, висновки суду першої інстанції суперечать вимогам ст.ст.8, 22, 55 Конституції України, ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, позовні вимоги щодо перерахунку підвищення пенсії з червня 2003 року, а також зобов'язання відповідача виплачувати в подальшому підвищення до пенсії, виходячи із фактичного розміру мінімальної пенсії за віком не можуть бути задоволені виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.99, 100 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. А пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Аналізуючи зміст положень Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» слід дійти висновку про те, що підвищення та інші доплати до пенсії не є пенсійним забезпеченням, а тому норму ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо відсутності обмежень строку на звернення до суду застосовувати до спірних правовідносин не можна. Що стосується вимог позивача про перерахунок щорічної грошової допомоги до 5 травня 2005-2007 років необхідно зазначити наступне. Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі сім мінімальних пенсій за віком інвалідам ІІІ групи. Проте, позивачу разова щорічна грошова допомога за 2004 рік була виплачена у розмірі 130,00 грн., за 2005 і 2006 роки - по 270,00 грн. за кожний рік та 300, 00 грн. за 2007 рік, тобто допомога виплачувалася у розмірах, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України…» на 2004-2007 роки. Частиною 3 ст.2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Однак, Законами України про Державний бюджет України на 2005-2007 роки зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги та встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету. Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин Законів України про Державний бюджет України на 2005-2007 роки колегія суддів виходить з наступного. Згідно приписам ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Окрім того, постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк). Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України. Зокрема, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" - пункту 13 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Окрім того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, з врахуванням викладеного, постанова суду першої інстанції в тій частині, якою позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги за 2005-2007 роки, підлягає скасуванню. Водночас слід зазначити, що судовою колегією беруться до уваги положення ч.2 ст.99 КАС України, згідно яких для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропущенням позивачем річного строку для звернення до адміністративного суду, а тому судова колегія вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в межах трирічного строку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Беручи до уваги те, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив зазначені вище норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні позовних вимог, постанову Оболонського районного суду міста Києва від 4 липня 2007 року належить скасувати частково і в цій же частині позовних вимог прийняти нове судове рішення, яким зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок підвищення пенсії [PERSON], як інваліду війни, в межах строку позовної давності, починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме: з 4 травня 2006 по 1 липня 2006 року - в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком, а з 1 липня 2006 року - в розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого органу Оболонської районної в м. Києві ради здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги за 2005-2007 роки, що виплачувалася [PERSON], як інваліду війни. На підставі викладеного та,

Результат розгляду: partial