Рішення адміністративного суду від 2008-03-18 00:00:00+02

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Виплату даної допомоги проводить відповідач і здійснює її разовими платежами протягом поточного року. Зазначає, що на даний час відповідачем, вказана допомога за 2003 і 2006 роки не виплачена, а за 2003 рік та 2004 роки виплачена в розмірі 26-70 грн., а за 2005 рік в сумі 100-00 грн. На даний час він дізнався, що розмір виплаченої відповідачем допомоги не відповідає встановленому законодавством розміру, який повинен бути при виплаті допомоги за 2003 рік 205-00 грн., за 2004 рік - 237-00 грн., за 2005 рік - 332-00 грн. Він направив звернення до відповідача з проханням провести перерахунок та виплату допомоги, проте останній йому відмовив. Просить стягнути з відповідача на свою користь 3706-60 грн. недоотриманих ним сум грошової допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки. Будучи належним чином повідомленим, позивач в судове засідання не з»явився та подав заяву, якою позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у відсутності його представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії. Відповідачем проводилися нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, що передбачено ст..48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. На даний час відповідачем, вказана допомога за 2003 та 2004 роки виплачена в розмірі 26-70 грн., за 2005 рік в сумі 100-00 грн. Зазначена допомога на оздоровлення виплачена в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. Викладене підтверджується наявними у справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: § Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім.»я позивача; § Копія вкладки [NUMBER]до посвідчення громадянина (ки), який (яка) постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи; § Довідка відповідача № 01-05-2 від 06.11.2007 року; § Лист відповідача № 07-980 від 12.11.2007 року. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам першої і другої групи, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Статтею 1 ЗУ «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» встановлено з 1 січня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати 185 грн. на місяць. Статтею 1 ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік» встановлено з 1 грудня 2003 року розмір мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць. Статтею 89 ЗУ «Про Держаний бюджет України на 2004 рік встановлений з 1 січня 2004 року розмір мінімальної заробітної плати 205 грн. на місяць, з 1 вересня 2004 року 237 грн. на місяць. Статтею 83 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати в сумі 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 грн., з 1 липня 2005 року - 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн. Вказані Закони не мали обмежень щодо застосування ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Враховуючи наведене суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 2003 році - 205-00 грн., у 2004 році - 237-00 грн , у 2005 році - 332-00 грн.. Всього позивачу підлягало до нарахування та виплати у 2003 році - 925-00 грн, у 2004 році - 1185-00 грн., у 2005 році - 1660-00 грн, а всього за весь період позовних вимог - 3870-00 грн. Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 173-40 грн., до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 3716-60 грн. При цьому суд бере до уваги, що позивачем при обрахуванні належної до стягнення суми допомоги за 2003 рік допущено арифметичну помилку, а саме зазначено суму, що підлягає до стягнення в розмірі 988-30 грн., тоді як вірною буде 998-30 грн. Суд не знаходить підстав для обговорення питання про пропущення позивачем строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України, оскільки на цьому не наполягав відповідач. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: granted