Рішення адміністративного суду від 2008-01-30 00:00:00+02

До суду надійшов зазначений позов обґрунтовуючи і підтримуючи який в судовому засіданні позивач зазначає, що він є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії. Відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" йому має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Згідно ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Згідно ч. 7 названої статті розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Однак, відповідачем за 2001-2006 роки йому нараховувалась та виплачувалась допомога у розмірі, значно нижчому, ніж це передбачено ст.48 Закону, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 836 "Про комерційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року за період з 2001 року по 2006 рік в розмірах 26 грн. 70 коп. на рік, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 12.07.2005 р.- за 2005-2006 р.р. в розмірах 100 грн. на рік. Він вважає, що виплачена йому щорічна компенсації на оздоровлення 2001-2006 роки обчислена і нарахована відповідачем невірно, всупереч нормам закону України, які підлягають застосуванню. Тому він просить суд визнати дії відповідача по відмові в проведенні перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення неправомірною, та стягнути з відповідача на його коритьс 12293 грн. 20 коп., як недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2001 - 2006 роки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що починаючи з 1996 року у законах України "Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати", які приймались Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, що до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір заробітної плати, не застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів допомоги, компенсаційних та інших витрат. Виконання Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України. Згідно з бюджетними призначеннями і враховуючи вимоги ст. 95 Конституції України та Бюджетного Кодексу України Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема у розмірах визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Представник третьої особи на стороні відповідача Міністерство праці та соціальної політики України в судовому засіданні не з*явились, але надали письмові заперечення, в яких з позовом не погоджуються, оскільки вони, як розпорядники коштів проводять бюджетні видатки в межах бюджетних асигнувань. Відповідно до вимог ст..105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визначено, що саме Кабінет Міністрів України встановлює розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах в межах бюджетних асигнувань. Суд дослідив, проаналізував і оцінив зібрані по справі докази у їх сукупності і дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно абз. 2 ч. 4 ст. 48 ЗУ України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Відповідно до частини 7 ст. 48 даного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до вимог ст.71 ЗУ України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачувалась відповідачем щорічна допомога на оздоровлення, в період з 2001р. по 2004р. в розмірі 26 гривень 70 копійок щорічно, в період з 2005р. по 2006р. в розмірі 100 грн. щорічно. Проте, розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законами України, становив: 2001р. 118 грн.; 2002р. - 140 грн.; 2003р. - 185 грн. ; 2004 р. - 205 грн.; 2005 року - 262 гривні; 2006 р. - 350 грн. Таким чином загальний розмір належної позивачу компенсації відповідно абз. 2 ч. 4 ст. 48 ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" становить (118+140+185+205+262+350)х 5 = 6 300, 00 гривень а, оскільки йому фактично було сплачено 306,80 грн. у вигляді компенсації, належна до відшкодування сума становить 5 993 гривень 20 копійок. До посиланнь відповідача на те, що позивачу виплачувалась щорічна допомога в розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України, суд ставиться критично, оскільки Верховною Радою України не вносились зміни в ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а Закони України Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на відповідний рік не містили обмежень щодо застосування вищевказаної статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. З урахуванням викладеного, виходячи із загальних засад пріоритетності законів перед підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а також Закон України Закон України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» від 26.12.2002 року №372-ІV, Закон України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2005 рік» від 23.12.2004 року №2585-IV, Закон України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року №3235-IV. Відповідно до ст.63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Таким чином, вимоги позивача, щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення з відповідача, не відповідають вимогам Закону, оскільки вказані кошти виплачуються за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до вимог ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вино просять. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що дії відповідача не відповідали вимогам статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, в зв'язку з чим з метою повного захисту прав позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах та в порядку, встановлених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” суд вважає необхідним зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації виплатити [PERSON] суму недоотриманої допомоги на оздоровлення у розмірі 5 993 гривень 20 копійок. Судові витрати по даній справі складає судовий збір в сумі 3 гривні 40 копійок, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнена від його сплати. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial