Рішення адміністративного суду від 2008-03-28 00:00:00+02

Позивач - [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд зобов'язати внести зміни до наказу МВС СРСР № 349 о/с від 12 11 1987 року та наказу УВС Кіровського облвиконкому № 170 о/с від 25 12 1987 року, зазначивши: „звільнити полковника внутрішньої служби [PERSON] ( Е-778 703) - заступника начальника Управління пожежної охорони з 01 01 1988 року за ст. 68 п. „а” у відставку”, перерахування та виплату з 01 03 2006 року по даний час різниці в недоплаті пенсії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він, на підставі наказу МВС СРСР №349 о/с від 12 листопада 1987 р., наказу начальника УВС Кіровського облвиконкому за № 170 о/с від 25 грудня 1987 р., був звільнений у запас Збройних Сил СРСР за п. "б" ст. 67 (за хворобою) з 1-го січня 1988 р. В березні 2006 року позивач переїхав на постійне місце проживання із Російської Федерації до м. Харкова, куди була направлена його пенсійна справа для отримання пенсії. За законами України пенсія нараховується: за 20 років календарної служби - 50% і за кожний рік після 20-ти років - 3%. При цьому, особи звільнені "у відставку", за 20 років календарної служби отримують 55% та за кожний рік служби після 20 -ти років - іще 3 %. Максимальний розмір пенсії від усіх нарахованих сум (оклад, звання, вислуга років, премії та ін.) не може перевищувати - 90%. Позивач прослужив календарно 32 роки та 3 місяці. Максимальний розмір пенсії складає - 86%, тобто не вистачає - 4%, в результаті чого щомісячно недоотримує пенсію в сумі - 129 грн. У Пенсійному відділі ГУМВС України в Харківській області в березні 2007 року (після передачі пенсійної справи в Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області) позивачу було роз'яснено, що його звільнили на пенсію з порушенням п.1 ст.46 Закону СРСР „ Про загальний військовий обов'язок ” від 12 жовтня 1967 р. У "запас" Збройних Сил СРСР звільнюють тих осіб, які не досягли певного віку, передбаченого зазначеним Законом та мають відповідне військове звання , а також придатні за станом здоров'я до військової служби. На день звільнення (1.01.1988 р.) позивач мав вік більш 52 років та не мав ніякого військового звання, оскільки в Радянській Армії не служив, а після закінчення середньої школи вступив до Харківського пожежно - технічного училища МВС. Оскільки позивач не мав ніякого військового звання та за всі свої роки не мав військового квитка, то після виходу на пенсію його могли б поставити "у запас" Збройних Сил СРСР на військовий облік як "рядового", оскільки "рядовий" становиться у "запас" до 50-ти річного віку , тому після звільнення позивача на пенсію з 1 січня 1988 р. на військовий облік до Ленінського РВК м. Кірова його не поставили. Крім того позивач був звільнений також за хворобою, тому його повинні були звільнити у "відставку" за п. "а" ст. 68 Положення "Про проходження служби рядовим та начальницьким складом" від 23 жовтня 1973 р. №778. У зв'язку з тим, що він був звільнений на пенсію в СРСР, який вже не існує, то відповідно до Договору про гарантії в правах громадян держав СНГ з питань пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 р., який набрав чинності з дня підписання Постанови Верховної Ради України від 19 квітня 1992 р. № 2263-ХІІ та ст.ст.1-1 та 1-2 Закону України від 4 квітня 2006 року № 9591-ІV, а також ст. 40 Конституції України, позивач 26 квітня 2007 р. звернувся із заявою до начальника ГУ МВС України в Харківській області з проханням - привести формулювання наказу СРСР щодо звільнення у відповідності до п.1 ст.46 Закону СРСР " Про загальний військовий обов'язок" , тобто - "звільнити полковника внутрішньої служби [PERSON]" (Е-778 703) - заступника начальника Управління пожежної охорони, з 1 січня 1988 р. у "відставку" за п. "а" ст. 68 Положення. 21 травня 2007 року позивач отримав відповідь на заяву, в якій підтвердилось його законна вимога, але знову акцентується увага на вимоги наказу МВС СРСР №90 від 21 березня 1974 р. 13 липня 2007 р. позивач звернувся до міністра МВС України з просьбою внести зміни в формулюванні наказу МВС СРСР № 349 о/с від 12 листопада 1987 р., яке було отримано в МВС України 18 липня 2007 р. 3.09.2007 р. отримав відповідь начальника Департаменту по роботі з персоналом Стоцької М.М. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги адміністративного позову у повному обсязі. Враховуюче наведене, позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав вимоги адміністративного позову у повному обсязі. Представник відповідача - МВС України в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином , в надісланих до суду письмових запереченнях вимоги позову не визнав та зазначив, що Міністерством внутрішніх справ України розглянуто позовну заяву громадянина [PERSON] про зобов'язання внести зміни до наказу МВС СРСР від18 листопада 1987 року № 349 о/с та наказу УВС Кіровського облвиконкому від 25 грудня 1987 року № 170 о/с, перерахувати та виплатити пенсію з 1 березня 2006 року з повною виплатою різниці в недоплаті. МВС України не визнає позовні вимоги в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Наказ МВС СРСР від 18 листопада 1987 року належить до категорії підзаконних нормативно-правових актів, що був виданий центральним органом виконавчої влади союзного значення колишнього СРСР. На даний час Міністерство внутрішніх справ СРСР не існує внаслідок його ліквідації у 1991 році. Законом України «Про правонаступництво» та іншими нормативно-правовими актами не передбачено правонаступництво Міністерством внутрішніх справ України прав та зобов'язань Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також інших центральних органів виконавчої влади СРСР. Таким чином МВС України не уповноважено вносити зміни до наказів ліквідованого МВС СРСР. Щодо вимоги позивача зобов'язати МВС України внести зміни до наказу УВС Кіровського облвиконкому відповідач повідомив, що згідно із Конституцією України органи виконавчої влади здійснюють свою діяльність з дотриманням Конституції України та законів України. Згідно із Законом України «Про міліцію» міліція України - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. З матеріалів, наданих позивачем до суду вбачається, що останнім місцем проходження служби позивача було Управління внутрішніх справ Кіровської обласної ради народних депутатів , звідки позивач був звільнений на підставі наказу від 25 грудня 1988 року № 170 о/с. В даний час це Кіровське обласне управління внутрішніх справ РФ. Таким чином, позивач проходив службу не в органах внутрішніх справ України, а в органах внутрішніх справ Російської Федерації та був звільнений на підставі відповідних наказів МВС Російської Федерації, а не наказів МВС України. Компетенцією вносити зміни до вищезазначених наказів володіють органи, що видавали такі накази або їх правонаступники, що визначені в законодавчому порядку, до яких МВС України не належить. Виходячи з наведеного МВС України не уповноважено вносити зміни до наказів Управління внутрішніх справ Кіровської обласної ради народних депутатів, оскільки даний структурний підрозділ підпорядкований МВС РФ. Стосовно вимоги здійснити перерахунок пенсії позивачу з 1 березня 2006 року відповідач зазначив, що МВС України не уповноважено здійснювати перерахунок пенсії, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2006 року № 1522 пенсійні справи, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передані з 1 січня 2007 року до органів Пенсійного фонду України. Крім того, на думку МВС України на даний час немає підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача. На підставі вищезазначеного вимоги позивача щодо зобов'язання МВС України вчинити певні дії, а також провести перерахунок йому пенсії, починаючи з 1 березня 2006 року, є безпідставними і не можуть бути виконаними МВС України. Представник відповідача - Головне управління МВС України в Харківській області у судовому засіданні вимоги позову не визнав та зазначив, що 24.08.1991року постановою Верховної Ради України Україну проголошено незалежною демократичною державою та визначено, що на території України мають чинність виключно Конституція і закони України. Як зазначає позивач, його було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі наказу МВС СРСР наказом УВС Кіровського облвиконкому згідно зі статтею 67 п. "Б" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ”, яке діяло на території СРСР, та вважає, що позов [PERSON] не може бути задоволений з наступних підстав: по-перше, до компетенції МВС України не входить змінювати зміст як наказу МВС СРСР, так і наказу УВС Кіровського облвиконкому; по-друге, згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. На підставі викладеного просить в позові [PERSON] відмовити в повному обсязі. Крім того, наполягає на застосуванні ст.99 КАСУ, оскільки адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Оскільки іншими законами не передбачено строку звернення до суду, то строк звернення за захистом прав, свобод та інтересів, передбачений КАСУ, встановлений в один рік, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Позивач звільнений з органів внутрішніх справ наказом УВС Кіровського облвиконкому від 25.12.1987 року № 170 о/с на підставі наказу МВС СРСР від 12.11.1987 року № 349 о/с, тобто 20 років тому. Підстави звільнення позивачеві були відомі, однак своєчасно позивач не звернувся до судових органів для вирішення спірного питання, тому вважає, що позивач втратив право на розгляд його вимоги в суді. Враховуючи попередні заперечення ГУМВС України в Харківській області, відповідно до ст.ст. 99, 100 КАСУ просить в позові [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області вимоги позову не визнав та вважає, що пенсія позивачу виплачується на підставі норм чинного законодавства. Вислухавши позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач по справі - [PERSON] наказом начальника УВС Кіровського облвиконкому за № 170 о/с від 25 грудня 1987 р., на підставі наказу МВС СРСР №349 о/с від 12 листопада 1987 р. був звільнений в запас Збройних Сил СРСР з 1-го січня 1988 р. за п. "б" ст. 67 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 року №778 у віці 52 років. Вислуга років на 1 січня 1988 р. складає 32 роки 3 місяці. В березні 2006 року позивач переїхав із Російської Федерації на постійне місце проживання до України у м.Харків, куди була направлена його пенсійна справа для отримання пенсії. Згідно довідки, наданої військовим комісаріатом Ленінського та Нововятського районів м.Кірова від 06.02.2007 №4/141 [PERSON], 1935 року народження, на військовому обліку не перебував. Позивач - [PERSON] 23.04.2007 року звернувся із заявою до ГУ МВС України в Харківській області щодо приведення наказу про його звільнення у відповідність до п.1 ст. 46 Закону СРСР „Про загальний військовий обов'язок” від 12.10.1967 року та просив зазначити - „звільнити у відставку за ст.66 п. ”б” або за ст.68 п. ”а” Положення про проходження служби працівників МВС від 23.10.1973 року”. Листом ГУ МВС України в Харківській області за вихідним номером №7/Б-325 від 16.05.2007 року [PERSON] було роз'яснено, що розгляд питання зміни статті звільнення з органів внутрішніх справ не відноситься до компетенції ГУ МВС України в Харківській області, а є прерогативою УВС, яке видало наказ про звільнення. 13.07.2007 року позивач звернувся з заявою до МВС України, щодо внесення змін до наказу МВС СРСР №349 о/с від 12.11.1987 року про його звільнення та просив зазначити в наказі „звільнити полковника внутрішньої служби [PERSON] - заступника начальника Управління пожежної охорони з 01.01.1988 року у відставку за ст.68 п. ”а”. Листом за вихідним номером №6/1/1-Б-1760 від 20 серпня 2007 року МВС України була надана відповідь та роз'яснено, що відповідно до п. 68 „а” Положення про проходження служби працівників органів внутрішніх справ від 23.10.1973 року №778, особи середнього , старшого і вищого начальницького складу звільняються з органів внутрішніх справ у відставку за віком або по хворобі. Звільнення у відставку за віком осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводилося за правилами встановленими для офіцерів Збройних Сил СРСР, тобто полковники внутрішньої служби звільнялися у відставку при досягненні ними 55-річного віку. Оскільки на час звільнення позивачу виповнилося 52 року дія п. 68 „а” зазначеного Положення на нього не поширювалася. 06.06.2007 року позивач звернувся з заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку пенсії. Листом від 06.07.2007 року ГУ ПФУ в Харківській області за №1288/Б -14 була надана відповідь та роз'яснено, що порядок проходження служби, обчислення вислуги років на пенсію, розміри та порядок виплати грошового забезпечення регламентуються наказами Міністра МВС України, інших міністерств та органів центральної виконавчої влади, органи Пенсійного фонду не мають можливості та відповідних повноважень щодо уточнення розрахунків вислуги років на пенсію, розмірів грошового забезпечення або додаткових його видів. Як вбачається із відповіді ГУ МВС України в Харківській області, наданій позивачеві за вихідним номером №9/Б-70/2 від 02.08.2007 року, у зв'язку зі зміною місця проживання позивачу з 01.03.2006 року призначено пенсію згідно ЗУ „Про внесення змін в ст. 43 ЗУ „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ і деяких інших осіб” від 15.06.2004 року. При цьому, пенсія призначена із наступних видів грошового забе6зпечення, а саме: - посадовий оклад - 240 грн. 00 коп., - оклад за спеціальне звання - 135 грн. 00 коп., - 40 % надбавка з вислугу років - 150 грн. 00 коп., - 100 % надбавка - 525 грн. 00 коп., - 50 % надбавка за особливі умови служби - 187 грн. 50 коп., - 15 % за таємність ( Пост. КМУ від 15 06 1994 року № 414)- 36 грн.00 коп., - 90 % надбавка за безперервну службу - 1146 грн. 15 коп., -33,3 % премія - 805 грн. 74 коп., Всього грошового забезпечення - 3225 грн. 39 коп., розмір пенсії- 86 % - 2773 грн. 84 коп. Згідно виписки із послужного списку&cedil; виданої відділом кадрів Кіровського облвиконкому, долученої до матеріалів справи позивачем, вбачається, що позивач був звільнений у запас Збройних Сил СРСР за ст. 67 п.”б” ( за хворобою). Вимога позивача щодо проведення перерахунку пенсії пов'язана з вимогою щодо внесення змін до наказів про його звільнення. Суд вважає, що позивач міг та повинен був дізнатися про порушення своїх прав під час звільнення із органів внутрішніх справ у 1988 році. Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений строк звернення до адміністративного суду. Згідно з ч. 1 даної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що спірні відносини виникли у позивача у 1988 року, але позивач звернувся до суду з відповідним позовом лише 10 09 2007 року, суд дійшов висновку про те, що строк для пред'явлення позову до суду щодо зобов'язання внести зміни до наказу МВС СРСР № 349 о/с від 12 11 1987 року та наказу УВС Кіровського облвиконкому № 170 о/с від 25 12 1987 року, зазначивши : „ звільнити полковника внутрішньої служби [PERSON] ( Е-778 703) - заступника начальника Управління пожежної охорони з 01 01 1988 року за ст. 68 п. „а” у відставку”, перерахування та виплату з 01 03 2006 року по даний час різниці в недоплаті пенсії, був пропущений [PERSON] З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач не зверталася до суду з клопотанням про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied