Рішення адміністративного суду від 2008-06-10 00:00:00+03

Рішенням Ялтинської міської ради № 20 від 01 березня 2002 року «Про надання громадянам у власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків на землях Ялтинської міської ради» [PERSON] та іншим співвласникам жилого будинку була надана у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 0,2988 га за адресою: [ADDRESS]. Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. У судовому засіданні її представник [PERSON] позов підтримав і суду пояснив, що на підставі рішення від 01.03.2002 року Ялтинською міською радою був виданий державний акт на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 0,2988 га за адресою: [ADDRESS], держакт від 15.10.2002 року. Позивачка зверталась до суду із позовом про визнання рішення незаконним і про скасування державного акту, але провадження по справі було закрито, їй було запропоновано звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства. Будинок [ADDRESS] є багатоквартирний, квартири приватизовані. Об'єднання співвласників не утворювалось. Згоди на приватизацію вона Маденову не давала. При видачі державного акту було порушено діюче на той момент земельне законодавство, оскільки не існувало об'єднання співвласників і не було її згоди. Про існування рішення міської ради їй стало відомо тільки у 2005 році. Представник міської ради Матвиєць О.П., діючий на підставі довіренності, позов не визнав в суду пояснив, що рішення Ялтинської міської ради було прийняте в межах повноважень ради відповідно до положень Закона України «Про місцеве самоврядування в Україні». Підстав для відміни рішення не має. Крім того, позивачка пропустила строк позовної давності і підстав для поновлення строку не має. Заслухавши сторони, розглянувши матеріали справи, суд не бачить підстав для задоволення позову по наступним підставам. Відповідно до ст.26 п.34 Закона України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є, в тому числі, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Рішенням Ялтинської міської ради № 20 від 01 березня 2002 року «Про надання громадянам у власність земельних ділянок для обслуговування жилих будинків на землях Ялтинської міської ради» [PERSON] та іншим співвласникам жилого будинку була надана у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 0,2988 га за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України, передача земельної ділянки громадянину у власність відноситься до компетенції органу місцевого самоврядування. На час, коли Ялтинською міською радою було прийняте оскаржуване рішення та був виданий державний акт на земельну ділянку, діяло Положення «Про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання їх у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків», що було затверджене наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Державного комітету України у справах містобудування і архітектури, Державного комітету України по житлово-комунальному господарству та Фонду державного майна за № 31/30/53/396 від 05 квітня 1996р. Відповідно до п. 2.4. Положення межі земельних ділянок прибудинкових територій встановлюються за проектами відведення цих ділянок відповідно до затверджених у встановленому порядку норм і проектно-технічної документації. Затверджений відповідними органами місцевого самоврядування за місцем розташування цих ділянок проект поділу території мікрорайону (кварталу), групи будинків є підставою для розробки проектів відведення земельних ділянок прибудинкових територій будинку (будинків) цього мікрорайону (кварталу). Прибудинкова територія біля будинку № 3 по вул. Войкова, 3 у м. Ялта, не визначалася. Таким чином, [PERSON] законно реалізував своє право на земельну ділянку, що встановлено ст. 116 Земельного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачем не надано доказів, підтверджуючих незаконність прийняття рішення Ялтинської міською радою та надання державного акту, позов не може бути задоволений. Суд також вважає, що строк звернення до суду позивачем був пропущений. Відповідно до ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про існування рішення міської ради вона дізналася у 2005 році, до адміністративного суду вона звернулася у січні 2008 року, тобто з пропуском строків звернення до суду. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін - ст.100 КАС України. Представник відповідача - Ялтинської міської ради наполягає на цьому.

Результат розгляду: denied