Рішення адміністративного суду від 2008-03-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, згідно ч.2. ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” та стягнення з відповідача відповідної одноразової грошової допомоги. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом по стройовий частині виключеній зі списків особового складу 29.12.2005 року, у зв'язку зі звільненням з військової служби за пунктом 67, підпункт „а” (за віком). В період проходження військової служби, 26.12.2005р., позивачу встановлена друга група інвалідності з причини захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби. Законодавством України, а саме ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу”, ч.2 ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” військовослужбовцям визначено право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяця після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності в порядку та на умовах, визначених Кабінетом міністрів України. Позивач звернувся до відповідача, з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, згідно законодавства, однак в цьому праві було відповідачем відмовлено, посилаючись на то, що це право передбачено тільки для військовослужбовців у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, як вказано у Постанові КМУ від 21 лютого 2007 року №284. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов, пояснів, що проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом Міністра оборони України по особовому складу від 25 листопада 2005року №720 був звільнений з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт „а” (за віком), з правом носіння військової форми одягу. Наказом начальника 411 Центрального військового клінічного ордена Червоної Зірки госпіталю департаменту охорони здоров'я по стройовій частині від 29.12.2005р. №266 виключений зі списків особового складу госпіталю з 29 грудня 2005 року. Згідно Довідці виданої Обласної Медико-соціальної експертної комісії №1 (МСЄК №1) в м. Одесі від 26.12.2005р., позивачу встановлена друга група інвалідності з причин захворювання, пов'язаної з проходженням військової служби. У Свідоцтві про хворобу ВЛК при 411 ЦВКГ від 03.11.2005 року, йому був встановлений діагноз: „непридатний до військової служби у мирний час, обмежено здатний у воєнний час”, у наслідок захворювання, що пов'язане з проходженням військової служби. Відповідно до ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу” , ст.ст.3; 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” має законне право на отримання одноразової грошової допомоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, сповіщався, причин неявки суду не відомі. Суд ухвалює рішення на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав. Позивач є інвалідом 2-ї групи, яка встановлена в період проходження військової служби з причин захворювання, пов'язаної з проходженням військової служби.. Пунктом першим статті 92 Конституції України передбачено, що права людини і громадянина, гарантії цих прав визначаються виключно Законами України. Так, частиною 3 ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу” (в редакції Закону України від 04.04.2006р. №3597- IV) було визначено право військовослужбовцю на виплату одноразової грошової допомоги у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності в розмірі від трирічного до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Як визначається у ст. 8 Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов'язок і військову службу” від 04.04.2006р. №3597- IV, який набрав чинності з дня його опублікування, Кабінет Міністрів України в шестимісячний термін з дня набрання чинності цього Закону повинен був розробити нормативно-правові акти, передбачені цим Законом, привести свої нормативно-правові акти у відповідальність із цим Законом. В редакції Закону №328-V від 03.11.2006р., стаття 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу”, передбачає виплату одноразової грошової допомоги у порядку і на умовах, встановлених Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Цій порядок та умови визначені у статті 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяця після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, передбачено ч.2 ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Сфера дії цього Закону, у відповідності до п.2 ч.1 ст.3 вищезазначеного закону, поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісті. Таким чином, право на виплату відповідної одноразової грошової допомоги визнано ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу” та ст.ст.3; 16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Позивач, як інвалід 2-ї групи, інвалідність якого настала в період проходження військової служби, з причин захворювання, пов'язаної з проходженням військової служби, починаючи з 04.04.2006 року, має законне право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, на підставі ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу”. З 01.01.2007 року право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, передбачено п.2 ч.1 ст.3; ч.2. ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. Оскільки, відповідачем порушено право позивача на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченого ст. 41 Закону України „ Про загальний військовий обов'язок і військову службу”, п.2 ч.1 ст.3; ч.2. ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, що також є порушенням ст.2 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, ст.ст.17; 22; 64 Конституції України - позов підлягає задоволенню і права позивача мають бути поновлені шляхом стягнення з відповідача відповідної одноразової грошової допомоги, яка визначена позивачем у розмірі чотирьохрічного грошового забезпечення за останньою посадою, виходячи із ч.2. ст.16 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted