Рішення адміністративного суду від 2008-06-17 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду подано позов [PERSON] про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невчасної видачі речового майна та відшкодування збитків за несвоєчасну видачу речового майна в сумі 3508,58 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив дійсну військову службу у військовій частині А 0201, яка знаходиться на грошовому забезпеченні у військової частини А0549. При звільненні зі служби не отримав речове майно або компенсацію його вартості. При цьому посилається на положення ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, згідно з яким позивач має право одержати речове майно або за бажанням грошову компенсацію. На свої неодноразові звернення щодо виплати йому грошової компенсації за речове майно отримував відмову у свого керівництва. У зв'язку з цим вважає такі дії відповідача протиправними та просить відшкодувати йому грошову компенсацію. У судовому засідання позивач та його адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити та стягнути з військової частини кошти в сумі 3508,58 грн. Натомість, представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”дія Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”в частині виплати грошової компенсації замість речового майна зупинена, а тому підстав для задоволення позову немає. Судом у адміністративній справі встановлено наступне. Відповідно до витягу із наказу Міністра оборони (по особовому складу) від 28 серпня 2007 року №827 прапорщика Збройних Сил України [PERSON] звільнено у за пунктом 67, підпунктом “в”за станом здоров'я (Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України). Згідно із довідкою військової частини А0549 від 18.09.2007р. № 164 на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі (а.с.5), встановлено, що позивач за час проходження дійсної військової служби знаходився на продовольчому забезпеченні у військовій частині А 0549, яка є відповідачем у справі. Як вбачається з вищевказаної довідки, [PERSON] нарахована грошова компенсація, що підлягає видачі замість речового майна, на загальну суму 3745,42 грн., з яких станом на березень 2000 року 236,84 гривень та 3508,58 грн. станом після березня 2000 року. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] нарахована йому грошова компенсація замість речового майна до березня 2000 року в сумі 236,84 була виплачена, інша ж її частина після 2000 року в сумі 3508,58 грн. виплачена не була. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Види забезпечення військовослужбовців встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону (в редакції з останніми змінами внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію частини другої статті 9 призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”. Згідно з частиною 3 зазначеного Закону останній набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді є чинним. На підставі викладеного, грошова компенсація замість продовольчого забезпечення речового майна у розмірі), нарахована позивачу станом після 10.03.2000 року в сумі 3508,58 грн. виплаті не підлягає. Тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Результат розгляду: denied