Рішення адміністративного суду від 2008-05-27 00:00:00+03

У лютому 2008 року [PERSON]. звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести перерахунок додаткової пенсії з послідуючим збільшенням її згідно діючого законодавства. Позивач вважає, що йому як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліду 3 групи необхідно виплачувати додаткову пенсію в розмірі 50% від розміру мінімальної пенсії за віком. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2008 року позов задоволено частково. Судом встановлено наявність у позивача права на отримання пенсії у розмірах, встановлених ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме основної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 50 % від розміру мінімальної пенсії за віком і дійшов до висновку про необхідність здійснити перерахунок пенсії з 16.11.2007р. В решті позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме, необхідність визначати мінімальний розмір пенсії за віком відповідно до постанов КМУ. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу обґрунтованою частково, а судове рішення таким, що підлягає частковому скасуванню, з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.3 ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законом. [PERSON]. належить (віднесений) до категорії 1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є інвалідом 3 групи, що підтверджується відповідними посвідченнями. Розділ 8 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4. Стаття 49 цього розділу визначає пенсії особам, віднесеним до вказаних категорій у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Приписами зазначеної статті встановлено, що з 1 січня 2007 року максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) у 2006 - 2007 роках відповідно до цього Закону, не може перевищувати 12 мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, на місяць згідно із Законом № 489-5 від 19 грудня 2006 року. Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Статтею 62 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” від 19 грудня 2006 року № 489-5, що набрав чинності з 1 січня 2007 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 387 гривень, з 1 жовтня - 395 гривень. Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. При цьому, зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток, що складає відповідно 410 грн. 06 коп.; 415 грн. 11 коп. Таким чином, для позивача як інваліда 3 групи, особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із наведених розмірів. Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Колегія суддів вважає, що дії Управління щодо виплати додаткової пенсії у розмірах менших ніж передбачено ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є неправомірними. Враховуючи зазначене суд 1-ої інстанції правильно визнав дії відповідача неправомірними та зобов'язав перерахувати додаткову пенсію позивачу. Проте висновки суду щодо визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання провести перерахунок щодо основної пенсії у відповідності зі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Як вбачається із змісту позовної заяви, [PERSON]. просить визнати дії УПФ неправомірними та зобов'язати останнє провести перерахунок додаткової пенсії у відповідності зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто позовна заява, взагалі не містить вимогу щодо перерахунку основної пенсії. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку у суду першої інстанції не було підстав для зобов'язання УПФ України Микитівського району м. Горлівка провести позивачу перерахунок саме основної пенсії. Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Результат розгляду: partial