Рішення адміністративного суду від 2008-07-04 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення в м. Южноукраїнську (далі УПСЗН) та Кабінету Міністрів України в якому просить визнати протиправними дії УПСЗН в м. Южноукраїнську щодо неповної виплати щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни другої групи та стягнути з УПСЗН Южноукраїнської міської ради на її користь виплату одноразової щорічної грошової допомоги у сумі 3280,48грн.. В обґрунтування позову зазначила, що вона є інвалідом війни другої групи і відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” держава повинна виплачувати їй грошову допомогу у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, однак зазначена допомога виплачена їй у значно меншому розмірі ніж це передбачено наведеною нормою закону. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та пояснила суду, що позивачці, як інваліду війни другої групи за 2007 рік була повністю виплачена одноразова грошова допомога у розмірі передбачених Законами України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25 грудня 1998 року № 367-XIV, яким передбачено внесення змін до статей 12,13,14,15 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” передбачалось щорічно до 5 травня виплачувати ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність цього Закону, разову грошову допомогу у кратному співвідношенні до розміру мінімальної пенсії за віком. Просила в задоволені позову відмовити Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом війни другої групи і має право на пільги, встановлені для інвалідів війни, що підтверджується посвідченням /а.с. 3/. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 року позивачка має право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. У 2007 році зазначена допомога позивачці виплачена у розмірі 360 грн. Відповідно до діючого на момент проведення виплат законодавства, позивач мав право на отримання разової грошової допомоги: · у 2007 році - відповідно до ст. 62 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в 410 грн., станом на 5 травня 2007 року, - в розмірі 3280 грн. (410 х 8). В судовому засіданні встановлено, що при обчисленні разової грошової допомоги посилання відповідача на Закони України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” та “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, яким не передбачено застосування мінімального розміру пенсії за віком для визначення розміру допомог, але з таким положення погодитися не можна. Зі змісту положень Конституції України та Бюджетного Кодексу України вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною правовою державою, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії, визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення головним обов'язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звуженими. В силу ч. 3 ст. 2 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Тому посилання представника відповідача на те, що Закон України “Про Державний бюджет України” є спеціальним законом та має перевагу перед Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки звуження змісту та обсягу прав шляхом прийняття нових законів, внесення змін до чинного законодавства за ст. 22 Конституції України не допускається. Виходячи з вище викладеного [PERSON], як інваліду війни другої групи, має право на отримання разової грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради щодо недооплати позивачці щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни необхідно визнати протиправною. Виходячи з вищевикладеного сума заборгованості перед позивачем складає 2920 грн.: · 3280 грн. - 360 грн. = 2920 грн.. Враховуючи вищевикладене з Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість у сумі 2920 грн.

Результат розгляду: partial