Рішення адміністративного суду від 2008-06-11 00:00:00+03

Позивачі уклали із Службою безпеки України контракти про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками і мічманами, солдатами і матросами, сержантами і старшинами. Так, позивач [PERSON] уклав контракт 13.06.2002 року, який був достроково розірваний сторонами 28.12.2005 р.; позивач [PERSON] перебував на військовій службі у Службі безпеки України з 20.06.1999 року по 31.12.2006 рік; позивач [PERSON] уклав контракт 18.07.2002 року по 31.12.2006 року; позивач [PERSON] уклав контракт 24.10.2002 р., який був розірваний сторонами 31.12.2006 року. Пунктом 2 зазначених Контрактів передбачені наступні обов'язки відповідача: забезпечення громадянам (які перебувають на військовій службі) дотримання соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод громадянина та членів його сім'ї, включаючи надання пільг, гарантій та компенсацій, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, які визначають статус військовослужбовців та порядок проходження військової служби, зокрема: фінансове, матеріальне та інше забезпечення відповідно до норм та порядку, встановлених законодавством України; державне обов'язкове особисте страхування на випадок загибелі, смерті або втрати працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби. Законом України від 20.12.1991р. "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено продовольче та речове забезпечення військовослужбовців, яке здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Порядок виплати грошової компенсації визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 9-1 Закону). До матеріалів справи залучені довідки Служби Безпеки України, якими підтверджується, що за час перебування позивачів на військовій службі в СБУ вони не були забезпеченні продовольчими пайками або грошовою компенсацією замість них. Так, позивач [PERSON] не отримав продовольчі пайки або грошову компенсацію замість них за період з 13.06.2002р. по 28.12.2005р.; позивач [PERSON] -за період з 27.12.2001р. по 31.12.2006р.; позивач [PERSON] -за період з 30.08.2003 р. по 31.12.2006р.; позивач [PERSON] -за період з 01.11.2003 р. по 31.12.2006 р. Таким чином, факт неотримання позивачами продовольчих пайків або грошової компенсації замість них за зазначені періоди є доведеними та по суті не оспорюється відповідачем. Законом України від 17.02.2000р. «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»призупинено дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а також дію абзацу першого частини першої статті 14 зазначеного Закону в частині забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) та членам їх сімей безоплатного проїзду у відпустку. На день звернення позивачів до суду зазначена норма не втратила свою юридичну силу та є чинною. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки всі позивачі укладали контракти з відповідачем після лютого 2000 року, то на правовідносини сторін поширюється дія зазначеного Закону України від 17.02.2000р., яка призупинила дію норми про одержання продовольчих пайків або грошової компенсації замість них. Законами України про Державні бюджети на 2001-2006 роки не були передбачені видатки з Державного бюджету на виплату грошової компенсації за продовольчі пайки, а відповідач є розпорядником бюджетних коштів, що зобов'язує його здійснювати видатки та платежі тільки в межах відповідних асигнувань, встановлених на поточний рік. Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», який було прийнято 19.12.06р., зупинено на 2007 рік дію пункту 2 статті 91 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (п. 59 ст. 71 Закону), яким передбачено право військовослужбовців на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів. Посилання позивачів на постанову Кабінету Міністрів України № 426 від 29.03.02р. «Про норми харчування військовослужбовців Збройних сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації»не стосується предмету спору, оскільки встановлює норми раціонального харчування військовослужбовців та не поширюється на встановлення чи відміну пільг у вигляді продовольчих пайків. Посилання позивачів на пряму дію ст. 17 Конституції України в частині забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, приймається судом до уваги. Проте питання щодо відповідності нормативно-правових актів, якими зупинено дію норми Закону України про право військовослужбовців на грошову компенсацію замість продовольчих пайків, Конституції України не підпадає під компетенцію адміністративних судів. Вимоги щодо стягнення інфляційних витрат також не відносяться до компетенції адміністративних судів, оскільки такі витрати є наслідком цивільного правопорушення, а отже в судовій практиці визначені як різновид цивільної та господарсько-правової відповідальності. Отже, з доказів по справі вбачається, що позивачі не отримали грошової компенсації за вказані періоди проходження військової служби за контрактом у Службі Безпеки України, проте наявність вини з боку відповідача щодо ухилення від виплати такої компенсації відсутня, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Результат розгляду: denied