Рішення адміністративного суду від 2008-11-05 00:00:00+02

04.12.2007 року[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до УПСЗН Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа на стороні відповідача ГУ ДК в Луганській області. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19.05.2008 року у задоволенні позову [PERSON]. було відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 щодо неконституційності положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» набрало законної чинності 09.07.2007 року, тому поширює свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законної чинності. Крім того, суд вважав необґрунтованою вимогу позивача щодо сплати щорічної допомоги до 5-го травня, оскільки така допомога була фактично сплачена позивачу у 2007 році до зазначеного терміну. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Вважає, що сплачуючи позивачу зазначені види допомоги у розмірах зазначених в Постановах Кабінету Міністрів України, відповідач діяв неправомірно та не у відповідності до діючого законодавства. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що[PERSON] є інвалідом війни 3 групи, знаходиться на обліку в УПСЗН Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, у зв'язку з чим та відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної грошової допомоги до 9 травня (яка повинна виплачуватися до 5 травня) в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Крім того, позивач знаходиться на обліку у зазначеного відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим користується також правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 16.04.2007 року фактично позивач отримав від відповідача грошову допомогу до 5-го травня як інваліду війни 3 групи у розмірі 300 грн., при цьому відповідач керувався положеннями ст. ст. 29, 33 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Положення пунктів 13, 29 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-12 здійснювалася інвалідам 3 групи у розмірі 300 грн. - визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України у справі № 6-рп від 09.07.2007 року. Колегія суддів вважає, що у разі прийняття рішення Конституційного Суду України про визнання закону неконституційним, такий закон є неконституційним з часу його вступу в законну силу. Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 17-1 Закону № 3551-12 особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Тобто, позивач не отримавши зазначений вид допомоги у повному обсязі, не втратив право на цю допомогу і після 09.07.2007 року. Тому неправомірність дій відповідача про нарахування позивачу щорічної грошової допомоги до 9 травня протягом 2007 року в розмірі 300 грн., які встановлені вище приведеними нормами законів та постанов, а не в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, згідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є очевидною, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню зазначений вид допомоги у сумі 2570 грн. 42 коп. (410 грн. 06 коп. х 7 - 300 грн.). Крім того, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796 - 12 передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи - 4 мінімальні заробітні плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 21 грн. 50 коп., а з 2005 року - постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова № 562), якою розмір зазначеної допомоги інвалідам 3 групи встановлений в 90 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів 3 групи - 21 грн. 50 коп. та з 2005р. для інвалідів 3 групи - 90 грн. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закон України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2007 рік, а не постанови №№ 836, 562, згідно частини 4 статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу у відповідності до пункту 2 Указу Президента України «Про Єдиний державний реєстр нормативних актів» від 27.06.1996 року (зі змінами) стосовно преюдиції нормативних актів. Конституція - Основний Закон України і має найвищу юридичну силу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що у зазначеній ситуації, суд першої інстанції вірно застосував конституційні положення щодо пільг, компенсацій і гарантій, які Держава надає громадянам. Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі у розмірі 90 грн. за 2007 рік є неправомірними. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача за рахунок Державного бюджету на користь позивача необхідно стягнути недоотриману допомогу на оздоровлення за 2007 рік, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на 16.11.2007 року (момент виплати) у сумі 1750 грн. (460 грн. х 4 - 90 грн.). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів). Таким чином, УПСЗН Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до ст. 48 спеціального Закону та приписів п.п. 1-3 Порядку використання коштів Державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року у управління праці та соціального захисту населення з'явився обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тому, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення зазначених видів допомоги є обґрунтованим. Статтею 63 спеціального Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Зазначене доводить, що Управління, як розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем. Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але ухвалено постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню. Враховуючи наведене та

Результат розгляду: granted