Рішення адміністративного суду від 2008-09-15 00:00:00+03

Позивач просить визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідача щодо реалізації висновку атестаційної комісії від 10 листопада 2005 року стосовно його звільнення з військової служби у запас за пунктом 63 підпункту „а” у зв”язку із закінченням строку контракту, а саме: прийняття такого рішення без його участі та недоведення останнього йому до відома, про що він дізнався, отримавши відповідь від відповідача за № 136/ ВК від 12.02.2007 року на свій запит, що стало підставою для звільнення з військової служби всупереч його бажанню продовжити службу у Збройних Силах України. Представник відповідача проти адміністративного позову заперечує, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та просить відповідно до вимог ст. 100 КАСУ у позові відмовити, обгрунтовуючи це слідуючим. Звільнення позивача з військової служби було предметом судового розгляду Чугуївським міським судом Харківської області, про що свідчить судове рішення від 04.06.2007 року, де досліджувався, як доказ у справі, подання про звільнення позивача з військової служби, яке містить посилання на оскаржуваний висновок атестаційної комісії. Крім того, проведення засідання атестаційної комісії неможливо без особи, питання якої розглядується. В разі такої неявки засідання переноситься. Таким чином, позивач був присутнім на засідання атестаційної комісії, яке відбулося 10.11.2005 року, оскільки рішення щодо нього було прийняте, на що посилання мається у вказаному судовому рішенні. Одночас, звертає увагу, що позивач неодноразово знайомився зі своєю особовою справою, де мається оскаржуваний висновок, про що в ній маються відмітки. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступного. Встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу за контрактом у період часу з 22.11.2002 року по 05.06.2006 року. Відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №8 від 14.01.2006 року позивач звільнений з військової служби за п.63 пп. „а” (після закінчення строку контракту) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та відповідно до наказу військового комісара Ізюмсько-Борівського ОМВК Харківської області №172 від 05.06.2006 року він виключений зі списків особового складу військомату та всіх видів забезпечення. Звільнення позивача проведено відповідно до Закону України „Про загальний військовий обов”язок і військову службу”. Звільненню позивача передував висновок атестаційної комісії Харківського обласного військового комісаріату щодо доцільності його звільнення з військової служби у запас за п.63 пп. „а” у зв”язку із закінченням строку контракту, про що свідчить протокол засідання №24 від 10.11.2005 року та стало підставою для подання щодо звільнення [PERSON] зі Збройних Сил України. Вказане звільнення позивач оскаржив в судовому порядку та маються судові рішення щодо цього, як такі, постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 04.06.2007 року у справі №2а-60/07 та постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2008 року у справі №22а-54/08, відповідно до яких [PERSON] відмовлено щодо визнання незаконними подання про звільнення з військової служби від 10.11.2005 року та звільнення з військової служби. Таким чином, вказаними судовими рішеннями, що набрали чинності, встановлені обставини, що мають значення для вирішення даного спору та не підлягають доказуванню, відповідно до вимог ст. 72 КАСУ. А саме, щодо законності вказаного подання про звільнення позивача з військової служби, то ця обставина підлягає визнанню, як загальновідома, що не потребує доказуванню.Оскільки дане подання грунтовалось на висновках атестаційної комісії відповідної сторони від 10.11.2005 року, про яке відомо було позивачеві, оскільки воно оскаржувалось ним раніше в судовому порядку, що не позбавляло його права оскаржувати одночас цей висновок. Відповідно до вимог ст. 99 КАСУ „Адміністроативний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів”. В даному випадку процесуальний строк для позивача рахується з 10.11.2005 року, а не з часу отримання ним оскаржуваного висновку, відповідно до його запиту, як він помилково вважає, оскільки про своє порушене право йому стало відомо, коли було прийняте рішення про звільнення з військової служби щодо нього. Згідно ст. 100 КАСУ „Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін”. Вказана обставина має місце в даному випадку, оскільки відповідна сторона наполягає на відмові в позові [PERSON] із вказаних підстав, що на думку суду є обгрунтованим.

Результат розгляду: denied