Рішення адміністративного суду від 2008-02-07 00:00:00+02

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачем порушено його права передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який всіх належних сум на оздоровлення не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення в розмірі 3 775 грн. у період з 2006 по 2007 роки. У судовому засіданні позивач просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибула й просила розглянути справу за її відсутності. Заслухавши позивача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи, вбачаються спірні правовідносини, що виникли між Управлінням праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області та [PERSON] з приводу розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішуючи цю справу, суд застосовує положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /далі Закон № 3054-ІІІ/ та Конституцію України. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії, а отже - суб'єктом визначеним у ст. 48 Закону № 3054-ІІІ яким передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, що була чинною на той час. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної плати визначається на момент виплати. У 2006-2007 роках Управління виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за вказані роки в розмірі 100 грн. на рік, установленому постановою №562 Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року /далі Постанова № 562/ та Закон України «Про державний бюджет України» на відповідні роки. Зазначені виплати на момент їх здійснення, розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена Законами України «Про державний бюджет України» та «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати» на відповідні роки, не відповідають. Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Ураховує суд і те, що відповідно до статей 21 і 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається. Згаданою постановою № 562 усупереч Закону № 3054-ІІІ установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для ліквідаторів ІІ групи по 100 грн. у відповідні роки. Між тим, з моменту прийняття даних постанови № 562, встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишились незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 3054-ІІІ та відповідні статті Законів України «Про державний бюджет України» та «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати» на відповідні 2006-2007 роки, а не постанова №562. Тим самим, суд вважає наявними порушення прав позивача, які підлягають захистові, а пред'явлений позов про стягнення різниці недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення, задоволенню. З урахуванням наведеного, поданий позивачем розрахунок сум стягнення є вірним, ґрунтується на вимогах закону і сумнівів у суду не викликає, а тому на користь позивача підлягає стягненню заявлена ним сума. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted