Рішення адміністративного суду від 2008-06-20 00:00:00+03

13.11.2997 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Луганська суду з адміністративним позовом до Луганської міської ради про скасування рішення Луганської міської ради від 31.10.2007 року № 25/16 "Про розгляд протесту прокурора на рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 "Про надання громадянці [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]" та про визнання протиправними дій Луганської міської ради по прийняттю вищевказаного рішення. 13.11.2007 року Свистун Ілля Іванович звернувся до Жовтневого районного суду м. Луганська з адміністративним позовом до Луганської міської ради про скасування рішення Луганської міської ради від 31.10.2007 року № 25/15 "Про розгляд протесту прокурора на рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/129 "Про надання громадянину [PERSON], дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]" та про визнання протиправними дій Луганської міської ради по прийняттю вищевказаного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Луганська від 04.12.2007 року позовні заяви об”єднані в одне провадження за клопотанням представника Луганської міської ради. Постановою Жовтневого районного суду м. Луганська від 07.12.2007 року у справі № 2а-589/07 (суддя Рябуха Ю.В.) позовні заяви задоволені. Державним підприємством “Луганське лісомисливське господарство” Державного комітету Лісового господарства України подана апеляційна скарга, в якій воно просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних заяв відмовити. Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Вказує на те, що в порушення його прав та прав прокурора, суд першої інстанції не долучив їх до участі у справі. Зазначає, що при прийнятті постанови судом першої інстанції порушені норми Земельного Кодексу України, Лісового Кодексу України, оскільки позивачам надані дозволи на розробку проектів відведення земельних ділянок для будівництва житлових будинків, господарських будівель та споруд, які є лісосмугою і належать ДП “Луганське лісопромислове господарство”. Луганська міська Рада приєдналась до апеляційної скарги зацікавленої особи та вказала на те, що рішення міськради про надання дозволів позивачам на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд прийняті ними без згоди на вилучення земель у постійного землекористувача та погодження територіального органу лісового господарства, що є порушенням Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України. В запереченнях на апеляційну скаргу позивачі вказали на її безпідставність. У судовому засіданні представники Державного підприємства “Луганське лісомисливське господарство” Державного комітету Лісового господарства України та Луганської міської Ради підтримали доводи апеляційної скарги, яку просили задовольнити. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, в порядку ст. ст. 35, 37 КАС України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила наступне. Рішенням Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 [PERSON] наданий дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га. за [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Рішенням Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/129 [PERSON] наданий дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,1000 га. за [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На замовлення заявників землевпорядним підприємством розроблений проект відведення вищевказаної земельної ділянки. Реалізуючи проекти відведення вказаних ділянок, відповідно до вимог п. 9 ст. 118 Земельного Кодексу України, [PERSON] та [PERSON] звернулися в управління земельних ресурсів, де 17.05.2006 року їм вказали, що передача у власність вказаних земельних ділянок може бути здійснена лише при умові погодження матеріалів відведення з органами лісового господарства, оскільки, як було встановлено, ці земельні ділянки є лісосмугою і належать ДП "Луганське лісомисливське господарство". Будучи незгодними з таким висновком Управління земельними ресурсами Луганської міськради заявники [PERSON] і [PERSON] в березні 2007 року звернулися до Артемівського районного суду м. Луганська з адміністративним позовом до Луганського міського управління земельних ресурсів про визнання незаконним висновку Управління земельних ресурсів від 17.05.2006 року про необхідність узгодження матеріалів відведення названих земельних ділянок з ДП "Луганське лісомисливське господарство". Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 05.06.2007 року у справі № 2а-206/07 позовні вимоги вказаних осіб задоволені. Вказана постанова була оскаржена Державним підприємством "Луганське лісомисливське господарство". 27.09.2007 року Донецьким апеляційним адміністративним судом апеляційна скарга Державного підприємства "Луганське лісомисливське господарство" була залишена без задоволення, а постанова Артемівського районного суду м. Луганська від 05.06.2007 року у справі № 2а-206/07 залишена без змін. 19.04.2007 року до Луганської міської ради надійшов протест прокурора міста Луганська № 07/696вих., щодо скасування рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 "Про надання громадянці [PERSON] дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]" та рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/129 "Про надання громадянину [PERSON] дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]". 31.10.2007 року Луганською міською радою прийняте рішення № 25/16 "Про розгляд протесту прокурора на рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 "Про надання громадянці [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]", відповідно до якого рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 визнано таким, що втратило чинність. 31.10.2007 року Луганською міською радою прийняте рішення № 25/15 "Про розгляд протесту прокурора на рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/129 "Про надання громадянину [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]", відповідно до якого рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/129 визнано таким, що втратило чинність. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права, а саме: Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України. Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до пункту “а” ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальної громади. Аналогічне право закріплено у пункті 34 частини 1 ст. 26 та у статті 33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”. Відповідно до ст. 116 та 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Тобто, відповідач у спірних правовідносинах - Луганська міська рада, є суб&cent;єктом владних повноважень, на якого Конституцією та законами України покладені обов&cent;язки щодо передання у власність, надання в постійне користування та оренду, продажу, викупу земельних ділянок державної або комунальної власності, припинення права користування та права власності на ці земельні ділянки, а також узгодження місць розташування об'єктів на земельних ділянках. Наряду з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення про надання позивачам дозволів на розроблення проектів відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) прийняті Луганською міською радою не у спосіб, передбачений законодавством та з перевищенням компетенції, наданій їй чинним законодавством України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 14, ч. 5 ст. 23 Закону України "Про планування та забудову територій", планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власника або користувачами здійснюється з урахуванням плану червоних ліній, інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок і споруд. Згідно до ст. 6 Лісового кодексу України, який діяв у редакції з 31.03.2005 року по 29.03.2006 року, коли приймалися рішення Луганської міської ради від 24.03.2006 року № 42/130 "Про надання громадянці [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]" та від 24.03.2006 року № 42/129 "Про надання громадянину [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за [ADDRESS]", усі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України. Верховна Рада України делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначені цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному Земельним та цим кодексами. Надання земельних ділянок лісового фонду у тимчасове користування провадиться без їх вилучення у постійних користувачів у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 15 цього Кодексу у наведеній редакції передбачено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, у тому числі: надання земельних ділянок лісового фонду у постійне користування та припинення права користування ними; вирішення інших питань у галузі регулювання лісових відносин у межах своєї компетенції. З 29.03.2006 року Лісовий кодекс України існує у новій редакції, згідно до п. 1-5 Прикінцевих положень якого, закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Кодексом, діють у частині, що не суперечить цьому Кодексу. Існуючі до набрання чинності цим Кодексом поділ лісів за категоріями захисності та відповідний режим ведення лісового господарства не можуть бути змінені до затвердження в установленому порядку відповідних нормативно-правових актів, передбачених цим Кодексом. Спеціальні дозволи на використання лісових ресурсів, видані до набрання чинності цим Кодексом, діють до завершення терміну, на який вони були видані. До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Статтею 33 Лісового кодексу України, у зазначеній редакції, передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у сфері лісових відносин на відповідній території, у тому числі: передача у власність, надання у постійне користування земельних лісових ділянок, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припинення права користування ними; прийняття рішення про виділення в установленому порядку для довгострокового тимчасового користування лісами лісових ділянок, що перебувають у комунальній власності, в межах сіл, селищ, міст і припинення права користування ними. В порушення вказаних вимог чинного законодавства, з порушенням порядку вибору земельних ділянок для розміщення об'єктів, рада прийняла рішення про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на розроблення проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказане рішення прийняте без згоди на вилучення земель у постійного землекористувача та погодження територіального органу лісового господарства, що є порушенням зазначених норм Земельного кодексу України та Лісового кодексу України. Ліси міста Луганська віднесені до 1 групи категорій зависності лісів, лісопаркової частини лісів зеленої зони з режимом обмеженого лісокористування. Границі держлісфонду підтверджуються планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, які погоджені землевпорядною службою м. Луганська, що у відповідності до ч. 2 ст. 94 Лісового кодексу України, у редакції з 31.03.2005 року по 29.03.2006 року, п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, у редакції з 29.03.2006 року, являється документом, підтверджуючим право постійного користування земельними ділянками лісового фонду ДП "Луганське лісомисливське господарство". Таким чином, рішеннями № 42/130 від 24.03.2006 року та № 42/129 від 24.03.2006 року Луганської міської ради порушене чинне законодавство України, регулююче відносини в сфері земельного законодавства. Колегія суддів вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на рішення Артемівського районного суду від 05.06.2007 року у справі № 2а-206/07, з наступних підстав. Зазначеним рішенням визнаний незаконним висновок Луганського міського управління земельних ресурсів від 17.05.2006 року про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] узгодити відведення їм земельних ділянок з ДП "Луганське лісомисливське господарство". Крім того, з вказаного рішення вбачається, що судом при розгляді справи не досліджувались рішення Луганської міської ради від 31.10.2007 року та протести прокурора. Тобто, при розгляді зазначеної справи предметом досліду Артемівського міськрайонного суду був висновок структурного підрозділу відповідача, а не рішення, які є предметом спору у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З аналізу цієї норми Закону вбачається, що суд має відібрати тільки ті докази, що містять інформацію щодо предмету доказування, виключивши з процесу доказування докази, що не відносяться до справи, наявність яких ускладнює процес доказування, встановлення дійсних обставин справи, затягує розгляд справи. В порушення зазначеної норми Закону суд першої інстанції помилково визначив рішення місцевого суду належним доказом у справі та не дав належної оцінки фактам, які були предметом розгляду цієї справи. Крім зазначеного, колегія суддів враховує наступне. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду першої інстанції та апеляційному суду належних доказів належності спірних земельних ділянок територіальній громаді та правомірність прийняття рішень про надання дозволів на розроблення проекту відведення цих земельних ділянок відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Більш того, міськрада в заяві про приєднання до апеляційної скарги наполягає на тому, що рішення прийняте нею без згоди на вилучення земель у постійного землекористувача та погодження територіального органу лісового господарства, з порушенням вимог Земельного Кодексу України та Лісового Кодексу України. З рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, вбачається, що предметом розгляду справи були рішення міської ради, які прийняті за результатами розгляду протестів прокурора та відносно земельних ділянок ДП “Луганське лісопромислове господарство”. Зазначені особи судом до розгляду справи не залучались. Згідно ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушені права прокурора та ДП “Луганське лісопромислове господарство” щодо захисту проти пред&cent;явленого позову та реалізування комплексу прав, наданих їм законом, що є порушенням процесуального принципу змагальності. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування постанови суду. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied