Рішення адміністративного суду від 2008-03-03 00:00:00+02

Позивач 22.01.2008 року звернувся в суд із позовом до відповідача, третіх осіб на стороні відповідача про визнання рішення протиправним та його скасування. Підставою свої вимог вважає, те що він все своє життя проживає у будинку № 51 по вул. Набережній в с. Нове Місто Монастирищенського району. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0, 3771 га, яка належить йому на праві приватної власності згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 529684 від 10 травня 2006 року. Раніше до його житлового будинку з вул. Набережної проїзду не було, тому у 1978 році він вирішив влаштувати такий проїзд. Виписав у колгоспі техніку, привіз з м. Умань щебінь, який придбав за власні кошти, та облаштував проїзд до свого будинку довжиною близько 30 м. Вказаний проїзд розташований таким чином, що однією стороною примикає до земельної ділянки, якою користуються його сусіди [PERSON]. та [PERSON] У 2007 році [PERSON]. і [PERSON] звернулися до Монастирищенської міської ради, виконавчий комітет якої 31 травня 2007 року прийняв рішення № 147 про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної за рахунок земель комунальної власності. Вказане рішення вважає незаконним із таких підстав: 1. в оскаржуваному рішенні не конкретизовано, в якому саме місці вирішено створити проїзд до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] - чи то на місці знаходження вже існуючого проїзду до його будинку, чи в іншому місці зі сторони вул. Набережної. У судовому засіданні в Монастирищенському районному суді, де 14 листопада 2007 року розглядався позов до нього [PERSON]. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (проїздом) (справа № 2 - 456/07), представник Монастирищенської міської ради стверджував, що у рішенні виконавчого комітету № 147 від 31 травня 2007 року йдеться саме про вже існуючий проїзд, який веде до його будинку. Однак, таке вільне трактування вказаного рішення він вважає неправильним, оскільки, з його тексту однозначно не вбачається місце розташування створюваного проїзду. Внаслідок своєї неконкретності оскаржуване рішення породило спір між ним і [PERSON]. Неконкретність оскаржуваного рішення є підставою для його скасування; 2. якщо виходити із того, що в оскаржуваному рішенні йдеться саме про вже існуючий проїзд до його будинку, то Монастирищенська міська рада прийняла рішення, яке не відповідає суті правовідносин, що скалилися між ним, [PERSON]., [PERSON] та відповідачем. Адже проїзд існує в натурі ще з 1978 року, і його не треба було знову "створювати" ні до його присадибної земельної ділянки, ні до земельної ділянки, якою користуються [PERSON]. та [PERSON] Між ним і [PERSON]. виник спір щодо користування вже існуючим проїздом, тому оскаржуване рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради не породжує жодних нових правовідносин. Однак, воно порушує його право, як користувача проїздом до свого будинку. Адже, якщо [PERSON]. і [PERSON] будуть користуватися проїздом, що веде до його будинку, то транспортні засоби, яким біля його воріт доведеться круто повертати вправо, щоб заїхати на земельну ділянку [PERSON]. і [PERSON], неминуче будуть псувати покриття проїзду, а також можуть пошкодити його огорожу зі сторони проїзду та ворота. Просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто". У попередньому судовому засіданні представник відповідача Монастирищенської міської ради надав заперечення на позов відповідно до якого, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Підставою для прийняття виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 31.05.2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто" були заяви [PERSON]., [PERSON], акт від 21.05.2007 року, пропозиція відділу містобудування, архітектури та житлово - комунального господарства Монастирищенської райдержадміністрації від 14.03.2007 року у якій конкретно вказано, що спірний проїзд є одним і тим самим проїздом, який [PERSON]. створив штучно не маючи на це законних підстав і за рахунок земель комунальної власності міста, який не передбачений генеральним планом забудови м. Монастирище, а також те, що станом на 1.03. 2007 влаштувати під'їзд до присадибної ділянки [PERSON]. з іншої сторони неможливо. Домоволодіння [PERSON]. рахується з вул. Набережної. Рішенням Монастирищенського районного суду від 14.11.2007 року було зобов'язано [PERSON] демонтувати самовільно встановлену огорожу у вигляді металевих стовпчиків на проїзді до присадибних ділянок [PERSON] та [PERSON] з вул. Набережної с. Нове Місто Монастирищенського району. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 16.01.2008 залишено в силі рішення Монастирищенського районного суду від 14.11.2007 року. 31.01.2008 року виконавчий комітет Монастирищенської міської ради, розглянувши вищевказані рішення, вирішив внести зміни до рішення виконавчого комітету Монатирищенського міської ради Черкаської області від 31.05.2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто" для уникнення подальших спорів між[PERSON]., [PERSON]. та [PERSON], в якому спірний існуючий проїзд визнавати як проїзд загального користування. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 31.05.2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто". Позивач 19.02.2008 року надав заяву про доповнення позовних вимог від 17.02.2008 року № 2074 відповідно до яких, 11 грудня 2007 року він звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до Монастирищенської міської ради, треті особи на стороні відповідача - [PERSON]. та [PERSON], про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто". У попередньому судовому засіданні відповідач надав суду рішення виконавчого комітету Монастирищенскьої міської ради від 31 січня 2008 року № 32 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради" від 31.05.2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто", з якого вбачається, що пункт перший рішення від 31.05.2007 року викладений у новій редакції. У зв'язку із цим заявляє, що він відмовляється від своїх позовних вимог в частині скасування рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто". В той же час рішення виконавчого комітет Монастирищенської міської ради Черкаської області від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто" було чинним від дня його винесення до дня викладення його у новій редакції та покладено у основу обґрунтування рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2007 року у цивільній справі за позовом до нього [PERSON]. про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і стягнення моральної шкоди. Крім того, на це ж рішення виконавчого комітету посилається і апеляційний суд Черкаської області у своїй ухвалі від 16 січня 2008 року. Враховуючи це та приймаючи до уваги, що вказане рішення істотно вплинуло на правовідносини, які склалися між ним і [PERSON]. та [PERSON] він залишає без змін його позовні вимоги про визнання протиправним рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто". У судовому засіданні позивачем уточнено вимоги : просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області від 31 травня 2007 року № 147 "Про створення проїзду до присадибних ділянок [PERSON]. та [PERSON] із вул. Набережної с. Нове Місто" у його первинному вигляді без внесених змін. Так як рішення про внесення змін ним оскаржується в окремому судовому провадженні. Вважає, що необхідності в об»єднанні вимог немає, так як задоволення його позову в частині скасування рішення № 147 виключить необхідність оскарження рішення № 32. Вважає також рішення незаконним, як неконкретне, таке, що не породжує наслідків, створює умови для порушення його прав на цілісність приватного майна, а також тому, що вклав кошти у створення проїзду, а ні треті особи, ні міська рада йому їх не повертає. Із позовом про відшкодування вкладених коштів у створення проїзду до міської ради та третіх осіб не звертався. Створений ним проїзд розташований на землях комунальної власності і не входить до земельної ділянки, яка йому передана у приватну власність. Представник відповідача - Монастирищенської міської ради позов не визнала, вважає його безпідставним, так як рішення прийнято в межах компетенції міської ради, відносно земель комунальної власності та з метою усунення спорів, щодо користування земельною ділянкою комунальної власності. Іншої можливості створити проїзд до присадибної ділянки [PERSON]. немає. Вважає, що рішення є законним і таким, що не підлягає скасуванню. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] адміністративний позов не визнала, вважає його безпідставним та підтримує заперечення представника відповідача- Монастирищенської міської ради. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] у судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали адміністративної справи, матеріали цивільної справи № 2-456/07 Монастирищенського районного суду за позовом [PERSON] до [PERSON], третьої особи Монастирищенської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного: - у відповідності до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. - позивачем не надано суду доказів, що земельна ділянка, якою створено проїзд та відносно якої прийнято рішення Монастирищенською міською радою № 147 від 31.05.2007 року, належить йому на праві приватної власності чи передана йому у користування; - рішення про створення проїзду за рахунок земель комунальної власності відповідає нормам діючого законодавства та прийняте в межах, наданих міській раді, повноважень : ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.12, 158,159,161 ЗК України; - позивач не надав суду доказів одноосібного користування земельною ділянкою - проїздом, а тому підстави для звернення із позовом до суду про її повернення чи вилучення (ст.212 ЗК України) у відповідача - Монастирищенської міської ради на час прийняття рішення були відсутні; - рішення Монастирищенської міської ради № 147 від 31.05.2007 року прийнято на підставі, у межах повноважень(ст.158 ЗК України) та у спосіб, передбаченими Конституцією України та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (врегулювання земельних відносин); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (іншої можливості створення проїзду немає); безсторонньо, добросовісно, розсудливо з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації (використання проїзду лише позивачем), пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто відповідає вимогам ст.2 КАС України, в зв»язку із чим підстави для його скасування відсутні; - суд вважає, що самовільне облаштування проїзду позивачем не може бути підставою для скасування рішення про його створення, оскільки, позивач не надав суду доказів правомірного володіння спірною земельною ділянкою, починаючи з 1972 року і до 2007 року - прийняття рішення про створення проїзду; - суд вважає, що неконкретність рішення не може порушувати права позивача і бути підставою для його скасування, оскільки, діючим ЗК України та іншими нормативно-правовими актами такої підстави для визнання протиправним рішення не передбачено, як і не передбачено підстави можливості заподіяння шкоди його майну в майбутньому, оскільки, таке твердження позивача нічим не доведено під час судового розгляду, а якщо і буде заподіяна шкода майну позивача, в такому випадку наступить цивільно-правова відповідальність осіб, які її заподіють (ст.ст.1166-1167 ЦК України). Суд вважає, що твердження позивача про набуття права у нього на вказану земельну ділянку за давністю користування є помилковим, оскільки, набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність, ст.119 ЗК України) передбачено ЗК України, який введений у дію 2002 року. На час прийняття рішення міською радою позивач вказаного права не набув, оскільки із 2002 року 15 років земельною ділянкою не міг користуватися. Крім цього, за набувальною давністю користувач не автоматично стає власником ділянки, а отримує її у порядку, встановленому ЗК України - на підставі рішення відповідного органу. Про помилковість тверджень позивача свідчить і Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” . Крім цього, у відповідності до Земельного кодексу Української РСР (ред..08.07.1970р) документами, що підтверджують право користування були державні акти та рішення відповідних рад або колгоспів і.т.д. приступати до користування наданою земельною ділянкою без рішення та видачі документа заборонялося (ст.20,21,22 Земельного кодексу Української РСР). Позивачем не надано суду документів, які б підтверджували правомірність створення ним проїзду, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted