Рішення адміністративного суду від 2008-01-17 00:00:00+02

[PERSON]звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини А 1215 про стягнення грошової компенсації замість речового майна у сумі 4296 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона проходила військову службу з 10.02.1985р. у військовій частині А 44397, яка у 2000 році реорганізована у військову частину А 1215. Наказом командира військової частини А 1215 від 22.12.2004р. № 271 була звільнена з військової служби у відставку з правом носіння військової форми одягу. Наказом командира військової частини А 1215 № 273 від 24.12.2004р. виключена із особового складу військової частини. В період проходження військової служби, тобто до 24 грудня 2004 року, позивачку речовим майном забезпечувала військова частина А - 1215. Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них”. Крім того, згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. На день виключення позивачки зі списків особового складу військової частини А 1215 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна до 11.03.2000р. складає 1506,60 грн., а після 11.03.2000р.- 2789,40 грн., про що свідчить довідка від 30.11.2007р., яка видана військовою частиною А - 1215. Оскільки, на момент виключення позивачки зі списків особового складу відповідач не розрахувався з ним стосовно належного до видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, відповідаючи на неодноразові звернення відмовою, тому позивачка вважає, що з боку останнього має місце противоправність, яка порушує її право на одержання даної грошової компенсації і спричинює шкоду. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що ст. 99 КАСУ встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому вони просять в позові відмовити за пропуском строку позовної давності. Крім цього, зазначив, що Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія частини 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», а тому позовні вимоги щодо одержання речового майна або грошової компенсації замість нього за період, починаючи з 11.03.2000р. задоволенню не підлягають. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що[PERSON] проходила військову службу з 10.02.1985р. у військовій частині А 44397, яка у 2000 році реорганізована у військову частину А 1215. Наказом командира військової частини А 1215 від 22.12.2004р. № 271 була звільнена з військової служби у відставку з правом носіння військової форми одягу. Наказом командира військової частини А 1215 № 273 від 24.12.2004р. виключена із особового складу військової частини. В період проходження військової служби, тобто до 24 грудня 2004 року, позивачку речовим майном забезпечувала військова частина А - 1215. На день виключення позивачки зі списків особового складу військової частини А 1215 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна до 11.03.2000р. складає 1506,60 грн., а після 11.03.2000р.- 2789,40 грн., про що свідчить довідка від 30.11.2007р., яка видана військовою частиною А - 1215. Згідно ч.2 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія частини 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна ( за винятком військовослужбовців Міністерства Оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців). Таким чином, вимоги позивачки про виплату їй грошової компенсації за період служби до 11.03.2000р. у сумі 1506,60 грн. є законними, відповідають Положенню про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим Постановою КМУ від 22.07.1998р. № 1135 та обґрунтовані довідкою № 234 від 18.10.2007р., яка видана військовою частиною А - 1215, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позивачка не відноситься до категорії осіб, які використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, а дія положення про отримання грошової компенсації замість речового майна відносно решти військовослужбовців з 11.03.2000р. зупинена, то вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача грошової компенсації замість речового майна за період з 11.03.2000р. по час його звільнення в сумі 2789,40 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду є безпідставним, оскільки ст. 233 КЗпроП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Також згідно ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Суд зазначає, що згідно ст. 11 КАСУ суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Виходячи з викладеного, суд вважає, що в період проходження військової служби позивачка мала право на забезпечення речовим майно, а в разі звільнення на одержання цього майна в натурі або за бажанням - грошової компенсації замість нього. Також, враховуючи, що дію ч. 2 ст. 91 Закону України „ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців” зупинено, то позивачка має право на отримання грошової компенсації за речове майно до 11.03.2000р., а після 11.03.2000р. речове майно підлягає видачи позивачу в натурі. А тому маються підстави для задоволення позову частково.

Результат розгляду: partial