Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

04 червня 2008 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі про: – відновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року до 31.12.2007 року; – зобов'язання Головного управління пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Кіровоградської області нарахувати на його користь недоплачену, як дитині війни щомісячну державну допомогу за 2006-2007 роки в сумі 2733 рн. 30 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона як особа, що має статус “дитина війни” звернулася до відповідача з метою отримання доплати до пенсії з урахуванням рішення Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та ст.6 Закону України “Про соціальний статус дітей війни”, але у виплаті такої допомоги їй було відмовлено, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх прав. – В судовому засіданні представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Бобринецькому районі Потапчук Н.М. (згідно довіреності) не з»явилася, але надала до суду письмову заяву- клопотання від 19.06.2008 року № 840/29 в якій просить справу розглянути в їх відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що дана позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до діючого законодавства (ст. 99 ч.2, ст 100 КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна сторона. Отже, так як представник відповідача наполягає на застосуванні річного строку позовної давності на звернення позивача до суду, а позивач ніяких поважних причин пропуску зазначеного строку позовної давності в судовому засіданні не надав, суд вважає необхідним відмовити позивачу у позовних вимогах щодо 2006 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до посвідчення [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO] народження про призначення пенсії за віком, вона має статус “Дитина війни”. Відповідно до ст.6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” дітям війни пенсії або щомісячне державне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Дію даної статті було зупинено на 2007 рік пунктом 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік” від 19.12.2006 року №489-V, з урахуванням ст. 111. Зазначеною статтею було встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей” виплачується особам, які є інвалідами (крім тих на яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України, щодо відповідності Конституції України положень деяких статей та пунктів Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема положення пункту 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”, яким було зупинено на 2007 рік дію ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього закону. Таким чином, з 09.07.07 року - дати ухвалення рішення Конституційним судом України №6-рп/2007, вищевказані норми Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, втратили чинність, а отже з цього часу відновлено дію ст. 6 Закону в повному обсязі. Відповідно до п.5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визначені неконституційними. Оскільки в даному випадку закон не має зворотної дії в часі, так як відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином позивачу, Управлінням пенсійного фонду Бобринецького району повинно бути проведенно перерахування з 09.07.2007 року (тобто з моменту винесення рішення Конституційним судом України). Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного суду України Управлінням Пенсійного фонду України в Бобринецькому районі вказане підвищення позивачеві за період з 09.07.07р. по 01.01.08р. не перераховувалось. Доводи відповідача про відсутність порядку перерахунку та виплати зазначеного підвищення пенсій та відсутності відповідного фінансування не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, так як саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок перерахування та виплати пенсій з відповідними підвищеннями. Відповідно до вимог ч.2 ст.11 КАС України суд виходить за межі позовних вимог, оскільки вважає що це необхідно для позовного захисту прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких наданий позов. Отже, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача по справі управління Пенсійного фонду України у Бобринецькому районі, щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” є протиправною. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial