Рішення адміністративного суду від 2008-05-27 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, управління Служби безпеки України у Вінницькій області про зобов'язання відповідачів здійснити перерахунок пенсії. Позовні вимоги мотивовані тим, що прослуживши 29 років і 5 місяців в Збройних Силах України, позивач був звільнений у запас з призначенням пенсії у розмірі 77% відсотків окладу. За час перебування позивача на пенсії, неодноразово приймалися нормативні акти про підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, однак ніякого підвищення пенсії позивачу не проводилося. Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб”призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб які мають право на пенсії за цим Законом. Тому позивач вважає, що йому має бути проведено перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугу років військової служби з врахуванням: премії в розмірі 33,3% відповідно до Указу Президента України від 14.07.1995 року № 615/95 -з 1 травня 2001 року; 100% надбавки до посадового окладу на підставі Указу Президента України №173 від 23.02.2002 р. -з 1 січня 2003 року; надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України до грошового забезпечення, залежно від стажу служби на підставі Указу Президента України № 389 від 05.05. 2003 року -з 1 травня 2003 року; 40%: надбавки, передбаченої Указом Президента України №847/99 від 14 липня 1999 року -з 1 вересня 1999 року по 31 грудня 2002 року; зобов'язати Вінницький обласний військовий комісаріат та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок призначеної пенсії за січень-липень 2005 року ще у розмірі 50% з урахуванням вищевказаних премій і надбавок. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області в судовому засідання позов не визнав, подав суду заперечення в яких пояснив, що [PERSON] нарахування призначеної пенсії здійснювалось відповідно до ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб” № 2262 в редакції, яка була чинна до 01.01.2005 року. Редакція статті зазначеного Закону не передбачала таких видів грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, як надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії, 100% надбавка. З 01 січня 2005 року Законом України від 15.06.2004 року було внесено зміни до ст. 43 Закону № 2262, на підставі яких ВОВК було зроблено перерахунок пенсії позивача. До розрахунку пенсії [PERSON] увійшли додаткові види грошового забезпечення, а саме: надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії, 100% надбавка. Тому на думку представника відповідача позовні вимоги є безпідставними, оскільки пенсія виплачувалась позивачу на підставі чинного законодавства. Разом з тим представник відповідача надав суду заяву про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 99 КАС України. Відповідач -Вінницький обласний військовий комісаріат надіслав суду заяву-повідомлення, згідно із якою проти розгляду справи по суті не заперечує, оскільки функції по призначенню, перерахунку і виплаті пенсій відповідно Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких осіб з 01.01.2007р. були передані до Пенсійного фонду України у Вінницькій області, тому Вінницький обласний військового комісаріату не має повноважень щодо перерахунку, виплати і призначення пенсій військовослужбовцям. Розгляд справи просив проводити без участі свого представника. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно наказу Головнокомандувача військами протиповітряної оборони України по особовому складу №054 від 15.01.1986р. підполковника [PERSON] -заступника командира групи зенітних ракет дивізіону по тилу військової частини 95043, звільнено в запас по віку. Згідно наказу командира військової частини 95043 № 39 від 25.02.1986 р. [PERSON] виключено з 26.04.1986 р. із списків особового складу. Відповідно до оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи [PERSON], пенсія позивачу була встановлена в розмірі 77 % від окладу за вислугу років в 29 років 5 місяців. Визначаючись щодо права позивача на надбавки та премію, відповідно до заявлених вимог суд виходить з того, що відповідно до редакції ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”визначено, що для обчислення пенсій враховуються відповідні оклади за посадою військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років служби, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію та умови служби в порядку та на умовах, що призначаються Кабінетом Міністрів України. До суми пенсії мають враховуватись лише додаткові види грошового забезпечення, які мають характер надбавок і це чітко видно з положень зазначеної статті. В п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплату пенсій і грошової допомоги військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу ОВС та членам їхніх сімей”, що була видана саме для визначення механізму реалізації вищевказаного положення, також: вказується, з яких саме видів грошового забезпечення має вираховуватись розмір пенсії. З вказаної постанови вбачається, що при призначенні пенсії до уваги береться: оклад за військове або спеціальне звання, оклад за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання, науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Як встановлено по справі, запровадженні Указами Президента України за 847/99 № 173/2002, №389/2003 щомісячні надбавки військовослужбовцям, належать до додаткових видів грошового забезпечення і враховуються при нарахуванні пенсії особам, які отримували їх під час проходження служби і звільненні після їх запровадження, премія розміром 33,3 % взагалі не відноситься до додаткового виду грошового забезпечення. Позивач під час проходження служби вказаних надбавок не отримував, був звільнений в запас в 1986 р., а тому дія вказаних указів на нього поширюватися не може. До даного висновку суд приходить на підставі того, що Закон України “Про внесення змін до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”не має зворотньої сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з врахуванням запроваджених після звільнення позивача зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до січня 2005р. (моменту запровадження змін до закону) задоволенню не підлягають. Зазначене підтверджується роз'ясненням, викладеним у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005р. №4 “Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”, де вказано, що законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке діяло до 1 січня 2005р. не було передбачено можливості перерахунку раніш призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб, що мають право на пенсію, згідно з Законом України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницькогоо і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яких, вони не отримували під час служби, а також премій. Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів виплатити 50% недоплаченої пенсії за період з 1 січня 2005, суд дійшов висновку, що вони також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № 3-рп/2007 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційним), перше речення пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 15 червня 2004 року N 1769-IV (1769-15): "Встановити, що особи, яким раніше призначено пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" ( 2262-12 ),мають право на перерахунок пенсій з урахуванням положень цього Закону ( 2262-12 ) та виплату 50 відсотків перерахованої пенсії з 1 січня 2005 року, а з 1 січня 2006 року - 100 відсотків перерахованої пенсії". Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, позивачу у справі було перераховано пенсію з урахуванням 50% пенсії відповідно вимог чинного законодавства. За тих обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Дослідивши в судовому засіданні матеріали пенсійної справи позивача, суд встановив, що пенсія йому була призначена з урахуванням усіх встановлених під час проходження військової служби належних позивачу видів грошового забезпечення. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Як встановлено судом, позивачу пенсія була перерахована ще з 2005 року, але в установлений строк позивач не звернувся до суду з позовом. Позивачем не доведено поважності пропущення строку для звернення до суду. Тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову також у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied