Рішення адміністративного суду від 2008-09-24 00:00:00+03

Позивач звернувся з даним позовом до суду та, з урахуванням доповнень до позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Харківській області № 104 о/с від 20 лютого 2008 року - в частині звільнення позивача з посади слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області в запас Збройних сил за ст. 64 п. „Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни), визнати незаконним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в Харківській області № 134 о/с від 22 лютого 2008 року - в частині звільнення позивача з посади слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в запас Збройних сил за ст. 64 п. „Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни) - зі змінами, внесеними до нього наказом ГУ МВС України в Харківській області від О9.04.2008р. № 175 о/с (щодо дати звільнення), поновити позивача на попередній посаді слідчого СВ Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області і зобов'язати ГУ МВС України сплатити позивачу грошове та речове забезпечення за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що наказом начальника ГУМВС України в Харківській області Крижанівського С.В. від 20 лютого 2008 року позивача було звільнено з посади слідчого СВ Червонозаводського РВ в запас Збройних сил а ст. 64 п. «Є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни). Даний наказ позивач вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що не враховує дійсні обставини справи, прийнятим без урахування цих обставин та зазначає, що порушення дисциплінарного статуту з його боку відсутні, наказ прийнято в період перебування позивача на лікарняному, трудову книжку не оформлено та не видано. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та треті особи, а також їх представники в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити через безпідставність. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Як встановлено в ході розгляду справи підставою для винесення оскаржуваного вданій справі наказу став висновок службової перевірки за фактами порушення службової дисципліни від 20.02.2008р., затверджений цієї дати начальником ГУ МВС України в Харківській області Крижанівським С.В., згідно якого особи, що її проводили дійшли висновку про порушення позивачем службової дисципліни, яке виразилось у порушенні вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України в частині неухильного дотримання вимог чинного законодавства України, Присяги працівника ОВС України та Етичного кодексу працівника ОВС України. Підставою для такого висновку стало те, що позивач ніби-то вимагав він підслідного по справі, яка знаходилася у його провадженні як слідчого, принести /передати/ йому відеокамеру, що є неетичною поведінкою з ознаками вимагання хабара. Суд відзначає, що з пояснень позивача, які не були спростовані відповідачем, щодо цієї обставини встановлено, що між позивачем та підслідним відбувся інцидент, в ході якого підслідний розбив належне позивачу на праві приватної власності особисте майно - відеокамеру імпортного виробництва, в результаті чого вона зазнала істотних ушкоджень та стала непридатною для подальшого користування. З огляду на це позивач вимагав він цієї особи відшкодування вартості цього майна, вважаючи що ним спричинено шкоду його праву власності. Крім того, суд відзначає, що згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 16.03.2008р. в порушенні кримінальної справи по факту вимагання хабара [PERSON] відмовлено та підтверджено, що підслідний [PERSON], опершись об стіл слідчого [PERSON], зіштовхнув з нього відеокамеру SOОNУ ОСК-ХС26Е, яка належала [PERSON] і була придбана ним для власного користування. Після падіння на підлогу відеокамера пошкодилась. [PERSON] запропонував добровільно компенсувати вартість майна або придбати інше подібне. За таких обставин суд не може погодитися з позицією відповідача про те, що даний інцидент можна кваліфікувати як таке порушення дисципліни з боку позивача, яке є достатнім для застосування до позивача покарання у вигляді звільнення, оскільки фактично між ним та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини з приводу спричинення матеріальної шкоди. Та обставина, про яку зазначає відповідач в обґрунтування своїх заперечень, що позивач негайно не повідомив про це своє вищестояще керівництво та не склав рапорт чи заяву про самовідвід від ведення кримінальної справи, не може вплинути на суть виниклих відносин. Також суд зазначає, що статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», передбачається, що на осіб рядового 1 начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому, звільнення осіб рядового та начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та а визнання нею своєї вини, и ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Перевіривши оскаржуваний наказ згідно ст. 2 КАС України, чи його було прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; розсудливо; добросовісно; безсторонньо (неупереджено); суд зазначає, що відповідачем очевидно не було враховано всіх обставин справи, попередню задовільну роботу позивача на займаних посадах, а обране покарання у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є вкрай суворим за даних обставин. Таких підстав як службова невідповідність позивача, систематичне порушення ним службової дисципліни, а також інших обставин, які б давали змогу дійти висновку про необхідність застосування до нього обраного відповідачем покарання, суд в даній справі не вбачає, відповідачем їх не наведено. До того ж суд зауважує, що відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби. Судом встановлено, що наказ про звільнення позивача було винесено та, відповідно, виконано 20.02.2008р. в той період, коли позивач перебував на лікарняному, тобто був тимчасово непрацездатним. Таким чином вимоги даної норми дотримано відповідачем не було. Та обставина, що відповідачем в подальшому було прийнято наказ від О9.04.2008р. № 175 о/с, згідно якого було змінено дату звільнення позивача, не може розглядатися судом як дотримання наведеної вище норми, оскільки первісний наказ відповідача про звільнення позивача від 20.02.2008р. № 104 о/с не було скасовано щодо звільнення позивача. Разом з тим відповідач та його представник в судовому засіданні не навели суду нормативно-правового акту, який передбачав би можливість зміни дати звільнення особи без скасування самого наказу про звільнення. За таких обставин вбачається, що даний наказ також підлягає скасуванню. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач під час перебування на лікарняному з'являвся на роботі як непереконливі, оскільки керівництво позивача наділено достатніми повноваженнями для з'ясування даного питання та врахування дійсних обставин справи при винесенні наказу про дисциплінарне покарання. Враховуючи наведене суд вважає виявлені порушення законодавства достатніми для скасування оскаржуваних в даній справі наказів та поновлення позивача на посаді. Крім того, при розгляді питання щодо скасування наказу про звільнення , відповідно до ст. 24 зазначеного вище Положення про проходження служби передбачається, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). При цьому орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі викладеного, Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.199р. № 114 та

Результат розгляду: granted