Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

У липні 2006 року [PERSON]. звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що дії командування В/ч А - 1231 по нарахуванню та виплаті надбавки за безперервну службу є незаконними, оскільки суперечать вимогам Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу», адже належна йому надбавка в розмірі 70% відсотків фактично виплачувалась в значно меншому розмірі. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.04.2007 року в задоволенні заявленого позову відмовлено. Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, [PERSON]. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін з таких підстав. Згідно зі ст. ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини, яким та наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову. Судом першої інстанції встановлено, що в Указі Президента України передбачена лише вища межа розміру надбавок, а нижча межа не встановлена, що дозволяло Міністру оборони в межах своїх повноважень визначити виплату надбавок в рамках фонду грошового забезпечення. Такий висновок суду ґрунтується на Законі та наданих судові доказах. Колегією суддів встановлено, що позивач проходив дійсну військову службу в Військовій частині А 4196, правонаступником якої є Військова частина А-1231 та прослужив у Збройних Силах України понад 20 календарних років, у зв'язку з чим мав право на отримання надбавки за безперервну службу згідно Указу Президента України № 389 від 05.05.2003 року «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу» в розмірі до 70%. Зазначена надбавка виплачувалась позивачу в період з листопада 2003 року в розмірі 10-70%. Судова колегія вважає, що дії військової частини по виплаті позивачу надбавки саме в такому розмірі не порушують вимог чинного законодавства. Так, пунктом 1 Указу Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» було надано право Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України, які мають високі результати у службовій діяльності, щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управління Державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10 %, понад 10 років - до 30 %, понад 15 років - до 50 %, понад 20 років - до 70 %, понад 25 років - до 90 %. Порядок і умови виплати зазначених добавок визначається Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної охорони України. Наказом Міністра оборони України № 149 від 26 травня 2003 року затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в ЗС України та визначено, що розмір цієї надбавки встановлюється щорічно, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Судом першої інстанції враховано, що розмір виплати надбавок встановлювався Міністром оборони України в межах його повноважень та фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисах військових частин. Тобто законодавством визначено лише граничні розміри надбавок без обумовлення мінімальної межі здійснення таких виплат та надано право визначати їх розмір Міністру оборони з врахуванням стажу роботи військовослужбовців та наявного фонду забезпечення. Зазначене свідчить про відсутність порушень з боку відповідача ст.ст. 2 та 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визначився з висновком про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи апелянта спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Результат розгляду: denied