Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

Позивач червні 2008 року звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідно до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, але відповідачем вказана доплата проводиться в значно нижчому розмірі. А тому позивач просить суд визнати незаконною відмову управління Пенсійного Фонду України в м. Біла Церква у проведенні перерахунку доплати до пенсії та зобов'язати відповідача провести перерахунок вказаної доплати до його пенсії , встановивши її виходячи в розмірі однієї мінімальної заробітної плати визначеної ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» , а саме: з 1 липня 2007 року - 440 грн. та з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, та надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та заперечення на позов, в якому позов не визнав, у зв'язку з тим, що позивач отримує пенсію в розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836, відповідно до якої Кабінет Міністрів України встановлює розміри соціальних виплат та здійснює видатки на реалізацію положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України в Законі «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. А саме в розмірах, виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями і враховуючи вимоги ст.95 Конституції України. Тому управління ПФУ в м. Білій Церкві правомірно відмовляє у проведенні перерахунку та діє в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Так, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ м. Біла Церква і отримує доплату за проживання в зоні радіоекологічного контролю в розмірі 5 грн. 20 коп., що сторонами не оспорюється. З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований і постійно проживає в м. Біла Церква, яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року (додаток № 1) віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Згідно з ч.1 цієї статті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: -у зоні посиленого радіоекологічного контролю-одна мінімальна заробітна плата. Отже, позивач відповідно до Закону має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Судом також встановлено, що вказана доплата до пенсії проводиться відповідачем у розмірі 5 грн. 20 коп., передбаченому постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При вирішенні даного спору судом не можуть братися до уваги посилання представника відповідача з приводу того, що неможливо при виплаті зазначеної доплати застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно з ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір доплати до пенсії, визначений вказаною вище постановою Кабінету Міністрів України, суперечить вимогам ст.39 Закону та іншим нормам Законів. Так, згідно із Законом України “Про встановлення мінімальної заробітної плати на 2003 рік” розмір мінімальної заробітної плати встановлений 185 грн., який шляхом внесення послідуючих змін до Державного бюджету України зростав кожен наступний рік і в жодному з цих законів не було обмежень щодо застосування розміру мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при визначенні компенсаційних виплат відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Так, в Законі України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2000 рік» вказано, що до прийняття Верховною Радою України змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, Кабінету Міністрів України здійснювати перегляд цих норм, виходячи з реальних можливостей видаткової частини Державного бюджету України. В Законі України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік» було дано доручення Кабінету Міністрів України внести пропозиції про внесення змін до законів України, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата. Але, як вказано вище, жодних законодавчих актів з цих питань Кабінетом Міністрів України, починаючи з 1996 року, не приймалося, незважаючи на те, що розмір мінімальної заробітної плати за період з 1996 року неодноразово змінювався, вказана доплата залишалася незмінною протягом всього цього часу. Дію положень ст.39 вказаного Закону було зупинено на 2006 рік і на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та «Про Державний бюджет України на 2007 рік», до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон ст.71, згідно з якою дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. За рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінету Міністрів України . Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. В той же час суд вважає, що право на доплату до пенсії на рівні однієї мінімальної заробітної плати позивач набув не з 01.07.2007 року, а з 09.07.2007 року, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з Законом України від 15.03.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 липня 2007 року-440 гривень, а з 1 жовтня 2007 р. - 460 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» розділ другий ст.28 про внесення змін до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» п.9 частину першу та другу статті 39 замінено однією частиною такого змісту «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України». Отже, з урахуванням всього наведеного суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі 440 грн. щомісячно за період з 9 липня 2007 року та 460 грн. - з 01 жовтня 2007 року по 31.12.2008 рік. На підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати держмита (судового збору) на користь держави.

Результат розгляду: partial