Рішення адміністративного суду від 2008-04-22 00:00:00+03

Позивач просить визнати неправомірними дії відповідача щодо не проведення йому виплат, як інваліду війни 3-ї групи та ліквідатору аварії на ЧАЕС 1-ї категорії відповідно до ст. 50, 51, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та просить стягнути з відповідача недоплачені додаткові пенсії за період 2005-2007 роки в розмірі 15830 грн. Вимоги мотивує тим, що відповідно до ст. 48, 50, 51 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” йому має виплачуватись додаткова щомісячна пенсія за шкоду заподіяну здоров”ю - особам, які відносяться до категорії 11 - 30% мінімальної пенсії за віком, до категорії 1 (інваліду 3-ї групи) - 50% мінімальної пенсії за віком. Крім того відповідно до ст. 48 цього ж Закону йому має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення. Статтею 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” йому як інваліду війни 3-ї групи передбачено підвищення на 200% мінімальної пенсії за віком. Але виплати у зазначених в Законах розмірах йому не виплачувались, чим порушені його права. Позивач в судове засідання не з”явився, просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з тих підстав, що вони проводять виплати відповідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, але за рахунок коштів наданих з державного бюджету, а не коштів Пенсійного фонду. Розпорядниками коштів на зазначені виплати є органи праці та соціального захисту населення. Що стосується вимог позивача щодо не проведення йому пенсії на 200% мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, положення даної статті діє в новій редакції, яка передбачає підвищення для інвалідів 3-ї групи в розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таке підвищення позивачу проводиться в повному розмірі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, встановив: позивач [PERSON] є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1- категорії (до 18 серпня 2006 року був ліквідатором аварії на ЧАЕС 2-категорії) та інвалідом війни 3-ї групи. Судом встановлено, що Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон) передбачені відповідні пільги учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС. Зокрема ст. 48 Закону передбачена щорічна грошова допомога учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат. Статтею 50 Закону передбачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров”ю, особам, віднесеним до категорії 1, де інвалідам 3-ї групи пенсія призначається в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Статтею 51 Закону передбачена додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров”ю, особам, віднесеним до категорії 2,3,4, де особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія призначається в розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. Встановлено, що позивач пред”явив позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, вважаючи його дії неправомірними. Разом із тим статтею 63 Закону фінансування витрат, пов”язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Розпорядником коштів на зазначені виплати є органи праці та соціального захисту населення. В статті 48 Закону прямо зазначено, що виплати проводяться за місцем проживання органами соціального захисту населення. Орган Пенсійного фонду не є розпорядником коштів, проводить лише їх виплату в межах наданих їм коштів. Тому в задоволенні позовних вимог до нього про стягнення коштів передбачених ст.ст. 48, 50. 51 Закону суд відмовляє. Що стосується вимог позивача щодо проведення йому підвищення до пенсії у вигляді 200% мінімальної пенсії за віком, то встановлено, що відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в редакції Закону №2939 від 05.10.2005 року інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується інвалідам 3-ї групи - до 30 процентів прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність. Таким чином зазначеним Законом визначений інший порядок та розміри підвищення до пенсії. Встановлено, що підвищення до пенсії у визначеному Законом розмірі, а саме підвищення до 30 процентів прожиткового мінімуму, відповідачем проводиться. За період до внесення змін до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” суд в задоволенні позову відмовляє з тих підстав, що позивач пропустив передбачений КАС України річний строк звернення до суду. Підстав для поновлення такого строку немає. Судом встановлено, що відповідач діяв в межах наданих йому Законом повноважень З урахуванням всіх обставин по справі суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Результат розгляду: denied