Рішення адміністративного суду від 2008-04-07 00:00:00+03

Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що [PERSON]. 26.10 2006 року після різкого погіршення стану здоров’я звернувся в сектор персоналу УПМ ДПА в Рівненській області по питанню звільнення зі служби по стану здоров’я. Вказують, що в підрозділі персоналу ДПА в Рівненській області [PERSON]. було роз’яснено, що звільнення органів податкової міліції по хворобі здійснюється на підставі свідоцтва про хворобу військово-лікарської комісії УМВС України в Рівненській області, так як необхідно встановити причинний зв’язок його захворювання зі службою і придатність до подальшої служби та запропоновано формулювання написання рапорту про звільнення за власним бажанням без зазначення поважних причин звільнення з зазначенням про проходження військово-лікарської комісії після звільнення, що 26.10.2006 року [PERSON]. було зроблено. Таке мотивування в рапорті було пов’язане з попередньо встановленою практикою звільнення інших співробітників податкової міліції, яким після звільнення зі служби на пенсію за власним бажанням, згідно висновків військово - лікарської комісії щодо не придатності для подальшої служби, вносили зміни до наказів про звільнення згідно підпункту «б» пункту 64 «по хворобі» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 ( надалі - Положення). При звільненні, згідно ст. 9 ЗУ від 09.04.2002 року № 2262-ХII „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” [PERSON]. було призначено виплату грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсацію за 15 днів невикористаної відпустки за 2006 рік. 31.10.2006 року за № 145 в секторі персоналу ДПА в Рівненській області [PERSON]. було видано направлення на військово-лікарську комісію УМВС України в Рівненській області, для визначення стану здоров’я на предмет придатності до подальшої служби в органах податкової міліції та направлення в Рівненську МСЕК для визначення ступеня втрати професійної працездатності. Військово-лікарською комісією УМВС України в Рівненській області було встановлено причинний зв’язок захворювання [PERSON]., що воно пов’язане з проходженням служби в органах податкової міліції та винесено постанову № 490 від 01.12.2006 року про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час. Крім того, Рівненською МСЕК, [PERSON]. було встановлено 40 відсотків ступеня втрати професійної працездатності. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв’язок захворювання у відповідності до п. 64. пп. «б» Положення «непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у військовий час» визначає підставу для звільнення зі служби в запас – через хворобу. Після звернення [PERSON]. до ДПА в Рівненській області та ДПА України про внесення змін до наказів про звільнення № 55-0 та № 1284-о відповідно від 31.10.2006 року на підставі отриманого ним свідоцтва про хворобу, про причини звільнення, йому було відмовлено. Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що позивач свідомо і добровільно подав заяву на звільнення за власним бажанням, яке і відбулось за п. «ж» Положення… з відповідною виплатою грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Рішення про зміну формулювання звільнення може бути прийняте лише у тому разі, якщо формулювання причини звільнення є неправильним (тобто таким, що не відповідає фактичним обставинам) або таким, що не відповідає чинному законодавству. Прийняття висновку про непридатність позивача до військової служби в мирний час та обмежену придатність в військовий, і причинний зв’язок його захворювання зі службою в органах, після звільнення з органів, не може мати наслідком зміну формулювання звільнення, яке відбулось з інших підстав із дотриманням чинного законодавства, як того вимагає позивач. Просить в позові відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення… На думку суду позивачем доведено ті обставини на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачами не доказана правомірність своїх дій.. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Як вбачається з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.1. ст..8 КАС України, суд при вирішенні даної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Виниклі між сторонами правовідносини не врегульовані законодавством та підзаконними нормативними актами, які регламентують порядок проходження служби в органах внутрішніх справ та зокрема в податковій міліції рядовим та начальницьким складом. Тому згідно ч.7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Подібна норма міститься в ч.6 ст. 23 ЗУ « Про міліцію», де зазначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога… Отже, законодавець прямо передбачає захист інтересів працівника міліції і після звільнення зі служби, якщо захворювання мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, а в даному випадку в податковій міліції. При звільненні з органів податкової міліції склалася така практика, що до моменту надання підтверджуючих документів щодо придатності до подальшого проходження служби, особи начальницького складу звільняються за власним бажанням згідно пункту 64 підпункту «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114. Звільнення зі служби проводиться на підставі наказу відповідно до Положення де зазначається причина звільнення. Після висновків військово-лікарської комісії за заявою особи, що звільнилась до наказу вносяться зміни причини звільнення. Цю обставину позивач підтвердив копіями документів іншого працівника УПМ ДПА, звільнення якого та в подальшому зміна запису про причини звільнення проведена саме в такий спосіб. При звільненні [PERSON]. з органів податкової міліції, який на момент звільнення набув право на пенсію за вислугою років, на підставі поданого ним 31.10.2006 року рапорту, відповідно до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 року за № 85, затвердженого в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 року за № 165/5356, управлінням податкової міліції ДПА в Рівненській області було видано направлення за № 145 від 31.110.2006 року на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров’я на предмет придатності до подальшої служби в органах податкової міліції. Отримавши свідоцтво про хворобу, [PERSON]. набув право на соціальний захист визначений статтею 22 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХII, а також на отримання грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до статті 9 Закону України , звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року N 2262-XII, та пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 19932 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», та звернувся з заявою до податкового органу про внесення змін до наказу про його звільнення, однак йому було відмовлено. При звільненні [PERSON]. зі служби та призначенні йому пенсії працівниками сектору персоналу ДПА в Рівненській області не було дотримано вимог щодо порядку звільнення відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 та Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 року за № 85, затвердженого в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 року за № 165/5356, так як не було визначено поважних причин, що перешкоджали виконанню службових обов’язків, та без висновків військово-лікарської комісії, які є обов’язкові при звільненні особи яка набула право на пенсію, для визначення дійсної причини звільнення. Суд розцінює, відмову органів податкової служби внести зміни до наказу про звільнення [PERSON]. згідно пункту 64 підпункту «б» - по хворобі, як порушення прав позивача на соціальний захист, визначених статтею 46 Конституції України та порушенням вимог статей 21 та 22 Конституції України, про те що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Оскільки, при звільненні позивач у же отримав грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 14491 грн. 53 коп ., то до стягнення підлягає така ж сума, що разом буде становити 50 відсотків, передбаченої допомоги при звільненні за хворобою.

Результат розгляду: granted