Рішення адміністративного суду від 2008-07-30 00:00:00+03

У липні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 1996 -2002 років та з липня 2005 по квітень 2008 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивач визначила в розмірі 36512,30 грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст. 37) -в розмірі 7129,40 грн. Зазначила, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Просила суд стягнути вказані кошти з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації та зобов'язати УПСЗН Овруцької РДА прийняти від Овруцького багатогалузевого виробничого орендного управління житлово-комунального господарства платіжні документи для передачі їх ГУПСЗН Житомирської ОДА. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала і проживає на даний час в м. Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії серії [NUMBER] від 15.12.1993р., працює в Овруцькому БВОУЖКГ. Відповідно до ст. 37 Закону, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення -40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно із ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказані допомога та доплата виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. По статті 37 Закону вона отримувала по 2 грн. 10 коп. щомісячно, по статті 39 -по 10 грн. 50 коп. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати і допомоги в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Проте позов підлягає частковому задоволенню з врахуванням встановленого статтею 99 КАС України річного строку звернення з позовом до адміністративного суду. Крім того, дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV (3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р. За таких обставин, заборгованість по ст. 39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 233, ст. 238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення (крім 2006 року та січня -червня 2007 року), оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. Заборгованість по ст. 37 Закону підлягає стягненню за 6 місяців 2007 року. Відповідно до змін, внесених Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-VI "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення і змін до деяких законодавчих актів України" до ст. ст. 37, 39 Закону, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у 2008 році допомоги та доплати виплачуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, вимога позивача про стягнення заборгованості по ст. ст. 37, 39 Закону за січень -квітень 2008 року у кратному відношенні до заробітної плати є необґрунтованою. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати і допомоги, отриманих позивачем за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 37 Закону, становить 1067,40 грн., по ст.39 Закону -18920,07 грн., а всього -19987,47 грн. Розпорядником цих коштів в спірний період часу і тепер є органи праці та соціального захисту населення, тому суд стягує заборгованість з Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, до якого пред'явлено позов про стягнення. Оскільки таким рішенням порушене право позивача повністю поновлюється, суд відмовляє в задоволенні вимог, які пред'явлені ним до інших відповідачів.

Результат розгляду: partial