Рішення адміністративного суду від 2008-07-08 00:00:00+03

Виконавчою дирекцією Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведено документальну ревізію по коштах ФСС з ТВП за 2006 рік та 9 місяців 2007 року Відкритого акціонерного товариства «Універсальний Банк Розвитку та Партнерства»(далі - ВАТ «УБРП»), за наслідками якої складено акт ревізії по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 21 грудня 2007 року. За результатами перевірки на підставі акту ревізії відповідачем прийнято рішення № 267-П від 25.12.07р. про застосування та зарахування до бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, відображення у звіті (Ф4 - ФСС з ТВП) сум фінансових (штрафних) санкцій, неправомірних витрат, донарахованих сум внесків та пені за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В зазначеному рішенні відповідачем вирішено стягнути з ВАТ «УБРП»та зарахувати до бюджету Фонду у вигляді не прийнятих до зарахування витрат грошові кошти у розмірі 2401,04 грн. та штраф у розмірі 1200,52 грн. В ході перевірки було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24 грудня 2007 року. Протоколом встановлено порушення порядку використання страхових коштів за період 2006 рік та 9 місяців 2007 року та вказано, що зазначене порушення допущено головним бухгалтером ВАТ «УБРП»- [PERSON], [INFO] народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»від 1999.09.23 №1105-XIV (далі -Закон № 1105-ХІV), суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування. Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Об'єктом страхування від нещасного випадку є життя застрахованого, його здоров'я та працездатність. Страхові внески, відповідно до пункту 4.12 Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України затвердженої постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про затвердження Інструкції про порядок перерахування, обліку та витрачання страхових коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України»від 12.07.2007 р. № 36 (надалі-Інструкція №36) сплачуються страхувальниками-роботодавцями - у день одержання коштів на оплату праці в установах банків, на поточні рахунки фізичних осіб в установах банків, сплачують страхові внески до Фонду в день перерахування коштів на особові рахунки. Відповідно до п. 7.5 Інструкції №36 юридичні особи - платники страхових внесків щокварталу у двох примірниках складають Розрахункову відомість, один примірник якої подається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду за місцем обліку страхувальника в такі строки: до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня поточного року, до 25 січня року, наступного за звітним. Усі примірники Розрахункової відомості підписуються керівником і головним бухгалтером підприємства, виконавцем та завіряються печаткою. Другий примірник звіту залишається в бухгалтерії платника. Пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції встановлено, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, а також діяння, що є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями як підстави кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, та відповідальність за такі діяння. Так, за порушення порядку використання страхових коштів статтею 165-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність. З огляду на процесуальні та матеріальні норми права, що регламентують види юридичної відповідальності та порядок провадження у справі про порушення юридичними особами норм законодавства України, дають підстави стверджувати, що у більшості випадків законодавець, як правило, обмежується визначенням змісту правопорушення та санкцій, суб'єкта правопорушення, органу, який накладає стягнення, та органу, до якого оскаржується рішення, не вирішуючи, зокрема, питань щодо строків притягнення до такої відповідальності, строків застосування заходів впливу, порядку оскарження рішень про накладення стягнення тощо. Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 30.05.01р. № 7-рп/2001 у справі за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, частин першої, третьої статті 2, частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про відповідальність юридичних осіб), органи державної влади при застосуванні санкцій до підприємств, установ та організацій за порушення валютного, податкового законодавства, а також суди при розгляді таких спорів не можуть з посиланням на частину третю статті 2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність застосовувати норми його статті 38, яка визначає строки накладення адміністративних стягнень лише на громадян та посадових осіб. В даному випадку до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу в розмірі 136 грн. притягнуто посадову особу страхувальника -головного бухгалтера ВАТ «УБРП»[PERSON], про що згідно Кодексу про адміністративні правопорушення складено Протокол від 24.12.2007р. та винесено Постанову № 227. Так, позивач зазначає, що відповідачем у протоколі про адміністративне правопорушення, всупереч ч. 1 ст. 256 Кодексу про адміністративні правопорушення, не зазначено час вчинення та суть правопорушення. Проте суд не може прийняти до уваги зауваження позивача виходячи з наступного. Правопорушення було виявлено під час проведення планової ревізії (згідно наказу № 38-р від 27.09.2007 р.), термін якої встановлений за період 2006р. та 9 місяців 2007р., про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення., а також зазначені статті законодавства України, які порушено позивачем. Щодо зауваження позивача, що посадовою особою відповідача при накладанні адміністративного стягнення не взято до уваги пояснення з приводу недосконалого програмного забезпечення, то суд вважає за необхідне пояснити наступне. Період вчинення правопорушення встановлено відповідачем у 2006-2007 роках, тобто встановлено факт тривалості правопорушення, отже посадові особи товариства мали можливість усунути відповідні технічні недоліки програмного забезпечення, а тому ці обставини не можуть вплинути на вид та міру відповідальності, оскільки законодавством України не передбачено таких ознак для пом'якшення або звільнення від відповідальності. Крім того, страхувальник - в даному випадку позивач, відповідно до п. З «Порядку виправлення помилок минулих звітних періодів у звітності страхувальників», затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.12.2003р. № 123, мав змогу до початку перевірки органом Фонду виявити помилки, що містяться у раніше поданій ним звітності, і які стосуються правильності нарахування суми страхових внесків до Фонду, та вжити невідкладних заходів щодо їх виправлення шляхом письмового повідомлення за підписом керівника та головного бухгалтера про факт та зміст помилок робочому органу Фонду за місцем реєстрації, у якому мають бути відображені причини виникнення помилок та надано розрахунок сум донарахованих (зменшених) внесків. З боку страхувальника таких заходів вжито не було. Рішенням Конституційного Суду України від 30.05.01р. № 7-рп/2001 надано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з яким адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення, слід розуміти так, що передбачені цією статтею строки не застосовуються у випадках притягнення юридичних осіб до відповідальності за порушення валютного чи податкового законодавства. Наголошуючи на важливості гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, Конституція України встановила, що склад правопорушення як підстава притягнення особи до юридичної відповідальності та заходи державно-примусового впливу за його вчинення визначаються виключно законом, а не будь-яким іншим нормативно-правовим актом, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, та бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (статті 58, 61, пункти 1, 22 частини першої статті 92 Конституції України). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах, наданої законом компетенції та відповідно до законодавства про адміністративну відповідальність, а отже правомірно Фондом правомірно винесено постанову про адміністративне стягнення стосовно головного бухгалтера ВАТ «УБРП»[PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачки, а тому позов визнається таким, що не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied