Рішення адміністративного суду від 2008-09-25 00:00:00+03

У червні 2008 року позивач пред"явив позов до Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, посилаючись на те, що з 01.01.2007 року по 31 грудня 2007 року йому не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в той самий період їй не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 зазначеного Закону та додаткову пенсію, передбачену ст.51, що призвело до порушення прав позивача. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39), позивач визначив в розмірі 6337,00грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст. 37) -в розмірі 1067,40 грн., додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії - 588,87 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Позивач в судове засідання не з"явився, просив справу слухати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав заперечення проти позову. Суд дослідивши наявні докази в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач проживає та працює у [ADDRESS], яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення Чорнобильської катастрофи територію [ADDRESS] віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно ст.37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення в зоні гарантованого добровільного відселення (в т.ч. непрацюючі пенсіонери) -дві мінімальні заробітні плати. Відповідно до ст. 51 Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Крім того, дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006р., і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р. Таким чином, в межах заявлених вимог заборгованість по ст. ст. 37, 39 Закону підлягає стягненню -за 6 місяців 2007 року, по ст. 51 -в межах визначеного ст. 99 КАС України річного строку давності, а саме з червня по грудень 2007 року, оскільки позовна заява надійшла до суду в червні 2008 року. Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON] . згідно ст.39 становить: - за 2007 рік (у період з липня по грудень) -5400,00грн. (440 х 2 х 3 = 2640,00грн.; 460 х 2 х 3 = 2760,00грн.) -63,00грн. (отриманих позивачем) = 5337,00грн.; Всього: 5337,00грн. Заборгованість по допомозі в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивача (ст..37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень 2007 року і становить: 1067,40грн. (440грн.х40%х3=528,00грн., 460грн.х40%х3=552,00грн. = 1080,00грн. - 12,60грн.(отримані по постанові КМ). Враховуючи ст.11 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та встановлює, що заборгованість по додатковій пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 3 категорії становить: ((420х25%х1)+(440х25%х3)+(460х25%х3))-34,86грн. (отриманих позивачем)=750,14грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує з нього дану заборгованість.

Результат розгляду: granted