Рішення адміністративного суду від 2008-03-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління МВС України в Харківській області, у якому просив скасувати наказ ГУМВС України в Харківській області №65 о/с від 03.05.2007 року, поновити його на посаді дільничного інспектора міліції ВДІМ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області, відшкодувати заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 8204 грн. 76 коп. та моральну шкоду 10000 грн.. В обґрунтування вимог позивач вказав, що з 1998 року перебував на службі в органах міліції, в тому числі за останнім місцем служби на посаді дільничного інспектора міліції ВДІМ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області. Наказом ГУМВС України в Харківській області № 65 о/с від 03.05.2006 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі ст.64 Положення про проходження служби за порушення дисципліни. Позивач вважає звільнення неправомірним, та таким, що суперечить діючому законодавству, оскільки постанова суду від 10.04.2006 року яка стала підставою звільнення була скасована постановою заступника голови апеляційного суду Харківської області від 03 травня 2006 року, а постановою Жовтневого райсуду від 08.06.2006 року він був звільнений від адміністративної відповідальності без встановлення факту вини у скоєні правопорушення. Таким чином, адміністративний проступок, передбачений ст. 130 КУпАП встановлений у судовому порядку не був, тому підстав вважати дії порушення дисципліни не можливо. Також позивач вважає, що відповідачем по справі йому заподіяна моральна шкода, яка складається в понесенні ним моральних страждань у зв'язку з незаконними дисциплінарними стягненнями, незаконним звільненням. У судовому засіданні позивач збільшив розмір вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до 15042 грн. 06 коп. і в іншій частині вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити позивачу у задоволенні позову, вказала, що 10.04.2006 року постановою суду Жовтневого району м. Харкова [PERSON] був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, що керівництвом головного управління МВС України було кваліфіковано, як грубе порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, присяги працівника органів внутрішніх справ України, та наказом № 208 УМВС України в Харківській області позивач був звільнений з органів внутрішніх справ, вважає, що звільнення позивача було правомірним та обґрунтованим. Крім того зазначає, що 18.08.2006 року постановою Київського районного суду м. Харкова [PERSON] визнаний винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому п. „Г” ч.3 ст. 5 Закону України „Про боротьбу з корупцією”, та його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, а згідно зі ст..5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної відповідальності, можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом, позивачу було відмовлено в анулюванні наказу про його звільнення за порушення дисципліни. Вважає, що накази ГУМВС України в Харківській області від 27.04.2006 року № 208 та від 03.05.2006 року № 65 о\с, щодо накладення дисциплінарного стягнення та звільнення [PERSON] видані без порушення норм чинного законодавства, а тому позивачу слід відмовити у задоволенні вимог повністю. Крім того, представник відповідача вказала, що ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ встановлений тримісячний строк для оскарження дисциплінарного стягнення, та оскільки позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду представник відповідача з посиланням на положення ст.ст. 99, 100 КАС України просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи судом встановлене наступне. [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ з 1998 року, остання займана посада -дільничний інспектор міліції ВДІМ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Харківській області, спеціальне звання „старший лейтенант міліції”. Наказом в.о. начальника управління МВС України в Харківській області № 208 від 27.04.2006 року [PERSON] за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп”яніння та притягнення до адміністративної відповідальності був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. Наказом по особовому складу ГУМВС України в Харківській області № 65 о/с від 03.05.2006 року [PERSON] звільнено з запас Збройних Сил за ст. 64 п. „Є” Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України” - за порушення дисципліни. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2006 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУоАП та піддано стягненню у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Постановою заступника голови апеляційного суду Харківської області від 3 травня 2006 року постанова Жовтневого райсуду від 10.04.2006 року була скасована та справа направлена на новий судовий розгляд. Постанови судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 червня 2006 року [PERSON] був звільнений від адміністративної відповідальності у зв'язку зі закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. У клопотання про поновлення строку для звернення до суду [PERSON] вказав, що спірний наказ про звільнення був оскаржений ним у дисциплінарному порядку без звернення до суду, а саме на адресу начальника ГУМВС України в Харківській області були подані заяви від 02.08.2006 року, 13.09.2006 року та 12.01.2007 року про скасування наказу, у жовтні 2006 року отримана відповідь від 05.09.2006 року №7/д-346 та у березні відповідь лист №7/д-24 від 09.02.2007 року, після чого у строк визначений ч.2 ст. 99 КАС України звернувся до суду у липні 2007 року. Позивач вважав, що строк звернення був пропущений з поважних причин, так як він здійснював заходи досудового врегулювання спору. Суд вважає, доводи позивача [PERSON] надуманими, а причини пропуску строку неповажними з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Дисциплінарного Статуту ОВС особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. На засіданні кадрової комісії ГУМВС України в Харківській області 05.09.2006 року розглядалося звернення [PERSON] про анулювання звільнення, та у проханні про анулювання наказу йому було відмовлено. [PERSON] був присутнім на засіданні комісії, знав про прийняте рішення, що підтверджується протоколом №119 (а.с. 51) та позивачем не заперечувалося. У подальшому позивач звертався 13.09.2006 року та 12.01.2007 року до начальника ГУМВС України в Харківській області з питання організації та контролю за законним та належним розглядом його заяви від 02.08.2006 року та спірний наказ не оскаржував (а.с. 14, 16), а тому зазначене листування не може розцінюватися як досудове вирішення спору, згідно ст. 20 Дисциплінарного статуту ОВС, оскільки [PERSON] не звертався послідовно із скаргами до старших прямих начальників - аж до міністра внутрішніх справ. До адміністративного суду [PERSON] звернувся лише 24.07.2007 року Згідно зі ст.21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено, тобто позивач пропустив строк для звернення до адміністративного суду без поважних причин, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання наказу про звільнення слід відмовити на підставі ч.1 ст. 100 КАС України. Посилання позивача на необхідність застосування річного строку звернення до адміністративного суду є помилковим, оскільки згідно ч.3 ст. 99 КС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, тобто у даному спорі застосуванню підлягає тримісячний строк, встановлений ст. 21 Дисциплінарного статуту ОВС. У задоволенні решти вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є наслідками визнання звільнення незаконним, проте наказ про звільнення позивача № 65 о/с від 03.05.2006 року судом не визнаний незаконним та не скасований. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied