Рішення адміністративного суду від 2008-07-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом в якому послався на наступне. Він є інвалідом 3 групи від захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і, відповідно до закону, має статус інваліда війни. Щороку до 5 травня інвалідам війни 3 групи повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, що складає 3367 грн. Відповідач у 2008р виплатив тіль 350 грн і відмовляється від виплати решти суми. Просив суд визнати дії відповідача неправомірними в частині відмови у виплаті всієї належної йому суми та стягнути різницю між належним та виплаченим розміром допомоги в сумі 3017 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позов. Представник відповідача до суду не з'явився, у своєму письмовому запереченні просить суд відмовити в позові оскільки УПСЗН є бюджетною установою і розпоряджається бюджетними коштатми у відповідності із затвердженим кошторисом. Розмір разової грошової допомоги установлений постановою КМ України від 12.03.2008р №183 і виплачений позивачу в повному розмірі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України “Про статус ветаранів війни, гарантії їх соціального захисту” №3551 від 22.10.93р (Закон №3551), до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Частиною п'ятою статті 13 (в редакції від 22.03.2007р) цього ж Закону передбачалося, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи-десяь мінімальних пенсій за віком; інвалідам П групи- вісім мінімальних пенсій за віком; інвалідам Ш групи- сім мінімальних пенсій за віком. Посвідченями [NUMBER] від 06.07.2005р та від 29.07.2008р, виданими відповідачем, підтверджується, що позивач є інвалідом 3 групи безстроково і має пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни. Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (107-17) частину п'яту ст. 13 Закону №3551 було викладено в новій редакції, а саме, що розміри грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Положення вказаного закону протирічили положеннями ч.ч. 2,3 ст. 22 Конституції України, згідно із якими, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 по справі N 1-28/2008 положення пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону №107-17, за яким в частину п'яту ст. 13 Закону №3551 було викладено в новій редакції, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). У зв'язку із цим частина п'ята ст. 13 Закону №3551 діє в редакції від 22.03.2007р. Статтею 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за віком встановлено у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. А законом №3551 прожитковий мінімум для вказаних осіб встановлено з 1 квітня у розмірі 481грн. Тобто позивачу слід було сплатити: 481х7=3367 грн. Фактично сплачено 350 грн. Недоплачена сума складає: 3367-350=3017 грн. Судом не приймаються до уваги аргумент відповідача, що він розпоряджається бюджетними коштатми у відповідності із затвердженим кошторисом і випалтив позивачу суму, яка була передбачена цим кошторисом. Оскільки Європейський суд з прав людини у п. 26 свого рішення у справі “Кечко проти України” зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Частиною 1 ст. 17-1 Закону 3551 передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення. А відповідно до п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. N 256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники... управлінь... виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Оскільки відповідач є головним розпорядником коштів за рахунок субвенцій з державного бюджету на спірні цілі у 2008р, його відмова у виплаті позивачу разової допомоги до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком є неправомірною. А у зв'язку із цим недовиплачена сума допомоги підлягає стягненню в судовому порядку. Виходячи із викладеного

Результат розгляду: granted