Рішення адміністративного суду від 2008-05-29 00:00:00+03

У березні 2008 року позивачка звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що з серпня 2005року по лютий 2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39, 48, 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивачка визначила в розмірі 24080,50 грн., по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст. 37) -в розмірі 4816,10 грн., по щорічній допомозі на оздоровлення (ст. 48) -в розмірі 1410 грн. по додатковій пенсії (ст. 50) -в розмірі 5792,74 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Позивачка позов підтримала. Представник управління праці і соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивачка в спірний період часу проживала в м. Овруч, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивачка є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 06.12.1994 року, інвалідом 3 групи загального захворювання, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується довідкою серії[NUMBER] від 10.11.1994 року. Згідно із ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -Закон ), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення -40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно із ст. 39 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення -дві мінімальні заробітні плати щомісяця. В такому ж розмірі підвищуються пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Відповідно до абз. 4 ст. 50 Закону, особам, віднесеним до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю інвалідам III групи, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком. Проте вказані допомоги, доплата та додаткова пенсія виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати і мінімальної пенсії за віком, тобто в значно меншому розмірі. По статті 37 Закону вона отримувала по 2 грн. 10 коп. щомісячно, по ст. 39 -по 10 грн. 50 коп., по ст. 50 -по 9 грн. 96 коп. Щорічна допомога на оздоровлення (ст. 48) виплачувалась у розмірі 90 грн. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати і допомоги в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Проте позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд враховує встановлений статтею 99 КАС України річний строк звернення з позовом до адміністративного суду. Крім того, дію абзацу третього частини першої статті 37, абзацу третього частини першої статті 39 та абзацу четвертого частини четвертої статті 48 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV (3235-15) від 20.12.2005р. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006р., і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007р. Відповідно до змін, внесених Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-VI "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення і змін до деяких законодавчих актів України" до ст. ст. 37, 39 48 Закону, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у 2008 році допомоги та доплати виплачуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Тому вимога позивачки про стягнення на її користь допомог і доплат за січень 2008 року у кратному відношенні до мінімальних пенсії і зарплати є безпідставною. Разом з тим, з врахуванням положень частини 2 ст. 11 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та стягує на користь позивача заборгованість по ст. 48 Закону за 2007 рік більшу, ніж визначила позивач, виходячи із мінімальної заробітної плати на 2007 рік. Таким чином, в межах заявлених вимог заборгованість по ст. ст. 37, 39 Закону підлягає стягненню -за 6 місяців 2007 року, по ст. 48 -за 2007 рік, по ст. 50 -в межах визначеного ст. 99 КАС України річного строку давності, а саме з березня по грудень 2007 року, оскільки позовна заява надійшла до суду в березні 2008 року. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати, допомог і додаткової пенсії, отриманих позивачкою за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 37 Закону, становить 1067,40 грн., по ст. 39 Закону -5337 грн., по ст. 48 -1670 грн., по ст. 50 Закону -1943,26 грн., а всього -10017,66 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial