Рішення адміністративного суду від 2008-06-24 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська в якій просила: - визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Кіровському щодо відмови в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”; - зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання, передбачене ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він як дитина війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право отримувати державну соціальну підтримку у підвищеному розмірі. Проте ст.111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» право на отримання такої соціальної допомоги скасовано. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року вимоги п. 12 ст.71, ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України. А оскільки рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів просить адміністративний позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003р., що набрав чинності з 01.01.2004р. Також зазначає, що позивач звернувся до УПФУ в Кіровському районі з заявою про перерахунок та виплату щомісячної доплати у передбаченому законом розмірі за період з 9 липня 2007 року. Позивачу була надана відповідь на звернення відповідно до Закону України ”Про звернення громадян” (лист від 26.12.2007р. Т-924/01-21). Тобто, в перерахуванні та виплаті щомісячної доплати позивачу не відмовлялось. Крім того, в позовних вимогах позивачем не визначений грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання, що в свою чергу є підставою для ствердження про відсутність предмету спору. Представник відповідача також зазначив, що позивачу з 01.01.2008 року проведено підвищення до пенсії для осіб, що мають статус „діти війни” та виплата здійснюється автоматизовано в розмірі 47 гривень. Позовну заяву просить залишити без задоволення. В судове засідання позивач не з'явився згідно заяви від 07.01.2008р. просить розглянути позовну заяву без її участі, позов підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив посилаючись на доводи зазначені в адміністративному позові. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін суд дійшов висновку, про необхідність часткового задоволення адміністративного позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], є інвалідом з дитинства та має статус дитини війни, що підтверджується відміткою «дитина війни» в пенсійному посвідченні [NUMBER], виданому Амур-Нижньодніпровським районним соцзабезом м. Дніпропетровська 29.10.1973р, яка, використовуючи своє право, звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою про перерахунок доплати до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. Листом від 26.12.2007р. Т-924/01-21 Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська позивачу надано відповідь на її звернення щодо призначення підвищення до пенсії як дитині війни, де зазначено, що питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни» має бути вирішено у законодавчому порядку, нарахування підвищення до пенсії дітям війни буде проводитися після прийняття відповідного законодавчого акту. Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в редакції від 19.12.2006 року № 489-V дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Законом України ”Про державний бюджет на 2007 рік” зупинено дію положень окремих законів в частині надання пільг, гарантій, компенсацій окремим категоріям громадян. Конституційний Суд України (Рішення від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 ) дійшов висновку, що положення статей 29, 36, 56, 66, 9,12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, 71, 98, 103, 11 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік” не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ч.2,3 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, норми Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, які визнані неконституційними, втратили чинність з 9 липня 2007 року. Відповідно, категоріям осіб які підпадають під поняття „діти війни” згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з цього моменту поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, та підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Оскільки судом встановлено, що управлянням Пенсійного Фонду України у Кіровському районі м. Дніпропетровська не було відмовлено у здійсненні перерахунку і зазначене рішення позивачем не приймалось суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в цій частині позовних вимог. Заперечення відповідача стосовно відсутності на законодавчому рівні механізму згідно з яким можливо було визначити величину мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни» судом не приймаються до уваги оскільки зазначене не звільняє суб'єкта владних повноважень в особі Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Також в судовому засіданні встановлено, що позивачка отримує пенсію, а в прохальній частині позовних вимог просить визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного щодо відмови в перерахунку та виплаті їй довічного грошового утримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», здійснити його перерахунок і виплату. Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту позивача На підставі вищевикладеного, враховуючи ч.1 ст.2 КАС України згідно з якою завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також те що відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову

Результат розгляду: partial