Рішення адміністративного суду від 2008-10-02 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду надійши позовні заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON] до військової частини А 2287 про стягнення з військової частини грошової компенсації за продовольче забезпечення моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі проходили військову службу у військовій частині А 0624 та знаходились на продовольчому забезпеченні в військовій частині А 0624, правонаступником якої в подальшому стала військова частина А 2287. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до командування військової частини А 2287 з проханням нарахувати та виплатити їм грошову компенсацію за продовольчий пайок, який вони з березня 2000 року не отримували. Оскільки, відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, позивачі мають право на одержання продовольчого пайка, або за їх бажанням грошової компенсації замість нього. На свої неодноразові звернення щодо виплати грошової компенсації за продовольче забезпечення отримували відмову керівництва частини. У зв'язку з цим, вище зазначені особи звернулися до суду із позовами про відшкодування їм грошової компенсації за не отримане продовольче забезпечення. У судовому засіданні, представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовних заявах, та просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення на позов та пояснив, що Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”дія Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”в частині виплати грошової компенсації замість речового майна зупинена, а тому підстав для задоволення позову немає. Судом у справі встановлено наступне. Відповідно до довідок, виданих військовою частиною №А 0624 (А2287) позивачі перебули на військовій службі у військовій частині А 0624, з яких вбачається, що позивачі перебували на продовольчому забезпеченні у військовій частині А 0624, правонаступником якої стала військова частина А 2287, що є відповідачем у справі. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, що і не заперечується самими позивачами, заборгованості у військової частини А 2287 по продовольчому забезпеченні до 10 березня 2000 року перед [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не було, а з 11 березня 2000 року по 11 квітня 2005 року позивачі продовольчим пайками не забезпечувались. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позови [PERSON], [PERSON], [PERSON] до військової частини А 2287 про стягнення з військової частини грошової компенсації за продовольче забезпечення моральної шкоди не підлягає задоволенню з наступних підстав. Види забезпечення військовослужбовців встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону (в редакції з останніми змінами внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію частини другої статті 9 призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”. Згідно з частиною 3 зазначеного Закону останній набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді є чинним. Таким чином, на підставі викладеного грошова компенсація замість продовольчого забезпечення, нарахована [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом після 10.03.2000 року виплаті не підлягає. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування 5000 гривень моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. У ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх повноважень. Суд бере до уваги те, що зобов'язання з відшкодування моральної шкоди регулюються чинним цивільним законодавством України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені у ст. 1167 Цивільного кодексу України. У ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази по справі, суд, з урахуванням встановлених у справі обставин,

Результат розгляду: denied