Рішення адміністративного суду від 2008-03-13 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління ПФУ в Ічнянському районі про стягнення заборгованості по невиплаченому в повному обсязі в 2007 році підвищення до пенсії як дитині війни, вказуючи на те, що він належить до соціальної категорії дітей війни, отримує пенсію за віком і йому відповідно до ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» повинні в підвищеному рівні на 30% мінімальної пенсії за віком виплачувати пенсію, але в 2007 році це підвищення до пенсії йому не виплачувалося. Тому дану бездіяльність відповідача просить визнати протиправною і зобов'язати їх здійснити перерахування пенсії та забезпечити їх виплату відповідно до вимог закону. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача Управління ПФУ в Ічнянському районі в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із слідуючого. При прийнятті постанови суд керувався Конституцією України, Законом України « Про соціальний захист дітей війни», рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007року № 6-рп/2007. В судовому засіданні встановлено, що позивач є дитиною війни. Це підтверджується ксерокопією посвідчення № [NUMBER] (а.с.7). Згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» № 2195 - IV (Далі ЗУ № 2195- IV) з послідуючими змінами, дітям війни пенсії … підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Із заперечення УПФУ в Ічнянському районі вбачається, що підвищення до пенсії у 2007 році позивач не отримував. ЗУ № 489-16 (п.12 ст. 71) було зупинено на 2007 рік дію статті 6 ЗУ № 2195- IV, з урахуванням ст. 111 ЗУ № 489-16. Таким чином, законом про Державний бюджет України призупинено на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупинено дію механізму реалізації конституційних соціальноекономічних прав громадян. У Конституції України ( 254 к/96-ВР) Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України. У ст. 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дій цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Тому Конституційний Суд України в рішенні від 9 липня 2007року № 6-рп/2007р. вказав, що відповідно до ч.3 ст.22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк, а звідси випливає, що закон про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами. Даним рішенням Конституційний Суд України визнав неконституційним положення п. 12 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік», за якою на 2007рік зупинено дію ст. 6 ЗУ № 2195- IV, з урахуванням ст. 111 ЗУ №489-16. Виходячи з цього суд вважає, що позивачу незаконно не виплачувалося підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно п.5 даного рішення, рішенням Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальною юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними. Однак, стаття 7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» передбачає, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пенсійний Фонд України діє на підставі Положення «Про Пенсійний Фонд України», здійснює свої повноваження на підставі п.15 Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Управління Пенсійного Фонду України в Ічнянському районі здійснює свої повноваження по ефективному використанню коштів Пенсійного Фонду України. Реалізація нормативних приписів і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених прибутковою частиною бюджету Пенсійного Фонду джерел і відповідно до конкретних напрямів витратної частини бюджету Пенсійного Фонду України, бюджет Пенсійного Фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Пункт 9 Положення «Про Пенсійний Фонд України» передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються виключно за призначенням і вилученню не підлягають. На підставі ст. 6 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на принципах, згідно яких ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадовці зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень і способом, передбаченим законодавством України. Враховуючи, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат по даному закону проводиться із Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не із бюджету Пенсійного Фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України, на думку суду, бездіяльність Управління ПФУ в Ічнянському районі по незабезпеченню виплати позивачці підвищення до пенсії не можна визнати протиправною, оскільки воно діяло в межах чинного законодавства. В той-же час, Управління ПФУ в Ічнянському районі зобов'язане здійснити перерахування пенсії позивачу з урахуванням її підвищення відповідно до ст. 6 ЗУ № 2195- IV, яку він отримував в 2007 році, але за рахунок коштів Державного бюджету України, а не коштів Пенсійного Фонду України. В іншій частині позовних вимог позивача необхідно відмовити. Одночасно на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України в особі управління Державного казначейства у Ічнянському районі Головного управління Державного казначейства України у Чернігівській області необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 3 гривні 40 копійок в рахунок оплати держмита відповідно до п.1 ст. 94 КАС України.

Результат розгляду: granted