Рішення адміністративного суду від 2008-06-12 00:00:00+03

Позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що вона проживає в місті Овручі, працює в Овруцькій дистанції колії Південно-Західної залізниці. Має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3 категорії. За період з 01.01.1997 року по 31.03.2003 року відповідачами не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначив в розмірі 12118,50 грн. Посилається на те, що вона отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача УПСЗН Овруцької РДА в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Направив до суду заперечення щодо позовних вимог, з проханням про розгляд справи без них. Представник ДТГО "Південно-Західна залізниця" в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала суду заперечення проти вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає та працює в місті Овручі Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 3 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадяться доплати - у зоні гарантованого добровільного відселення - в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінет Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, що підтверджується відповідною довідкою. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. Однак, дію абзацу третього частини першої статті 39 було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІУ( 3235-15 ) від 20.12.2005 рік. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-У ( 489-16 ) від 19.12.2006 і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( у0а6р710-07 ) від 09.07.2007 року. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційним положення п. 30 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію в частині виплати допомоги у розмірах до мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 73 Закону України “Про Конституційний Суд України”, якщо акти (закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим) або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме: розмір мінімальної заробітної плати у спірний період становив: з 2 вересня 1996 року -15 грн., з січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року - 205 грн., заборгованість, передбачена ст. 39 Закону, становить: - січень 1997 року - грудень 1997 року = 360 грн. (15 грн. х 2 х 12 міс.) - січень 1998 року -червень 1998 року = 540 грн. (45 грн. х 2 х 6 міс.), - липень 1998 року -грудень 1998 року = 660 грн. (55 грн. х 2 х 6 міс.) - січень 1999 року -березень 2000 року = 2220 грн. (74 грн. х 2 х 15 міс.) - квітень 2000 року - червень 2000 року = 540 грн. (90 грн. х 2 х 3 міс.) - липень 2000 року -грудень 2001 року = 4248 грн. (118 грн. х 2 х 18 міс.), - січень 2002 року -червень 2002 року = 1680 грн. (140 грн. х 2 х 6 міс.), - липень 2002 року -грудень 2002 року = 1980 грн. (165 грн. х 2 х 6 міс.) - січень 2003 року -березень 2003 року = 1110 грн. (185 грн. х 2 х 3 міс.) а всього: 13338 грн. -787,50 грн.(отриманих по постанові КМУ) = 12550,50 грн. Так як головним розпорядником коштів щодо виплати допомоги такої категорії являється УПСЗН Овруцької РДА, то суд стягує вказану суму заборгованості саме з цього відповідача.

Результат розгляду: partial