Рішення адміністративного суду від 2008-05-16 00:00:00+03

05.02.2008 року до Ржищівського міського суду надійшов адміністративний позов [PERSON]до Міністерства праці та соціальної політики України, третя особа без самостійних вимог з боку відповідача: Ржищівське міське управління праці та соціального захисту населення, про бездіяльність відповідача щодо перерахунку щорічної разової допомоги та виплати недоплаченої суми за минулий час, в якому вказано, що: позивач, [PERSON], пенсіонер з 1991р, інвалід війни 2-ої групи з вересня 2006 року, має загальний трудовий стаж 47 років. Позивачу була нарахована пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Як інвалід війни 2-ої групи позивач має право на одержання до Дня Перемоги щорічної разової грошової допомоги. Позивач вважає, що розмір виплаченої йому у 2007 році щорічної разової грошової допомоги - 360 грн., встановлений згідно Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 року", не відповідає Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Рішенню Конституційного суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. Позивач звернувся до Міністерства праці та соціальної політики України з проханням зробити перерахунок розміру його щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2-ої групи з 2007 року з урахуванням 8 фактичних мінімальних пенсій за віком. Проте, у його відповіді не визнається його право на перерахунок цієї допомоги у розмірах, встановлених вказаним Законом України та відповідним рішенням Конституційного суду України. Стаття 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" прямо встановлює позивачу, як інваліду війни 2-ої групи, до 5 травня кожного року розмір щорічної разової допомоги, а саме - 8 мінімальних пенсій за віком. У своєму Рішенні від 9 липня № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) статтю 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється інвалідам війни 2-ої групи у розмірі 360 грн. Конституційний Суд визначив, що його Рішення у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції, тобто не потребує доказів, і це Рішення є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим. Позивач вважає, що саме Міністерство праці та соціальної політики України, як орган, який є головним розпорядником коштів, повинно було виконати вказане рішення Конституційного Суду України і забезпечити через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату не тільки йому, а всім ветеранам війни до дня Перемоги одноразової допомоги у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та згідно вказаному Рішенню Конституційного Суду. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд зобов'язати Міністерство праці та соціальної політики України провести йому перерахунок його щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік; зобов'язати Міністерство праці та соціальної політики України забезпечити через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплатити йому суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік та зобов'язати Міністерство праці та соціальної політики України забезпечити в подальшому через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни 2-ї групи, в розмірі восьми фактичних розмірів мінімальних пенсій за віком. Представник позивача Кривенко О.О. позов також підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені вище. Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце слухання справи був повідомлений належним чином, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 131750 від 16.04.2008 року та розписки про отримання судової повістки від 08.05.2008 року. Представник Ржищівського міського управління праці та соціального захисту населення Апостол С.М позовні вимоги викладені в адміністративному позові [PERSON] не підтримала та просила відмовити в повному обсязі, так як виплачуючи позивачу щорічну допомогу до 5 травня в 2007 році управління праці та соціального захисту населення керувались Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" в межах коштів, закладених в бюджеті. Згідно з ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, обгрунтовуючи своє рішення нижченаведеними доказами. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом війни 2-ої групи з 28 вересня 2006 року, що підтверджено довідкою медико-соціальної комісії серії КИО-І № 151455 від 9.10.2006 року та посвідченням інваліда ІІ групи серії [NUMBER]від 25 лютого 2008 року. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" [PERSON]. щорічно до 5 травня повинна була виплачуватись разова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Факт отримання позивачем в 2007 році разової грошової допомоги до 5 травня як інвалід війни 2-ої групи через Ржищівське міське управління праці та соціального захисту населення в розмірі 360 гривень не заперечувався представником третьої особи, а тому не потребував доказування. Закон про Державний бюджет на відповідний рік має обмежений термін дії, тобто являється Законом тимчасової дії - на період певного бюджетного періоду (п. 20 ст. 2 Бюджетного кодексу України), який становить 1 календарний рік, що починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України), а тому даний закон не може скасовувати або звужувати, чи встановлювати нові розміри разової допомоги до 5 травня, які встановлені в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", котрий є Законом постійної дії, тому що порушується конституційний принцип верховенства права, закріплений ст. 8 Конституції України. Згідно зі ст. ст. 95, 96 Конституції України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків і Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, проте, відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, згідно ст. 46 Конституції України кожен громадянин України має право на соціальний захист. Виходячи з положень ст. ст. 8, 22, 46 Конституції України виплата щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій, інвалідам війни та іншим категоріям осіб, зазначеним у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" є соціальною гарантією і не можуть бути скасованими, а також не можуть бути звужені за їх змістом і обсягом при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) статтю 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснювалась інвалідам війни 2-ої групи у розмірі 360 грн. Тому суд прийшов до висновку, що в даному спорі щодо розміру разової грошової допомоги слід керуватися не Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, а Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оскільки він, як Закон постійної дії, має прерогативу над Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”. Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено порядок виплати разової грошової допомоги, зокрема, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст. ст. 12-16 Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача), пенсіонерам - за місцем отримання пенсії. Згідно з ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини” від 23.02.2006 року № 3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. У рішенні, ухваленому 30.11.2004 року у справі “[PERSON] проти України”, Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: granted