Рішення адміністративного суду від 2008-04-02 00:00:00+03

Позивач [PERSON] перебував на службі на посаді начальника головного управління МНС в Донецькій області у званні майора внутрішньої служби з квітня 2005 року. Наказом Міністра МНС № 530 від 21.12.2006року позивача звільнено з посади та зараховано в розпорядження Міністра МНС. А наказом № 285 від 3.07.2007року позивача за його заявою від 2.07.2007року звільнено зі служби в запас. У вересні 2007 року позивач звернувся з адміністративним позовом , в якому просив визнати накази Міністра МНС не чинними та поновити його на службі на посаді начальника головного управління МНС в Донецькій області. Мотивував тим, що його звільнення з посади у розпорядження міністерства було безпідставним і воно не повинно було перевищувати більш ніж два місяця, а він перебував у розпорядженні міністерства протягом 7місяців, з наказом про звільнення він не був ознайомлений . Рішення про його звільнення зі служби також прийнято з порушенням Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яким передбачено звільнення за власним бажанням при наявності поважних причин, а він подав рапорт про звільнення 2 липня , а 4 липня 2007р він подав рапорт про видкликання попереднього рапорту. Але керівництво незважаючи на норму п. 68 Положення про проходження служби про необхідність особам , які виявили бажання звільнитися за особистим проханням ,попередження прямого начальника про прийняте рішення не пізніше як за три місяці . Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2007року позов [PERSON] - задоволений . Визнані не чинними накази № 530 та № 285 .Поновлено [PERSON] на службі в Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи-в званні майора внутрішньої служби на посаді начальника головного управління МНС України в Донецькій області Суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений зі служби з порушенням Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ . У розпорядженні міністерства МНС позивач перебував тривалий час , що не передбачено даним Положенням. Він не був ознайомлений з наказом від 21.12.2006року про звільнення з посади і зарахування в розпорядження . Звільнення зі служби за його власним бажанням також проведено неправомірно, тому що позивачем був поданий 4.07. рапорт про видкликання первісного рапорту про звільнення , але це не було прийнято до уваги. На постанову суду першої інстанції подана апеляційна скарга відповідачем в особі заступника Міністра України з питань надзвичайних ситуацій та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи а також до апеляційної скарги приєдналось головне управління МНС України в Донецькій області та зацікавлена особа - [PERSON] Просять скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу позові. Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ . Міністр згідно вказаного Положення мав право на зарахування позивача у розпорядження міністерства , тим більш , що у грудні 2006року планувалась ротація особового складу МНС . Строк перебування позивача у розпорядженні міністерства був обумовлений тим, що позивач одразу ж після ознайомлення його з наказом від 21.12.2006 року про звільнення з посади , перебував на лікарняному -по 22.01.2007р, потім в учбовій відпустці - по 10.03.2007р, а з 12.03. по 11. 04.2007р - знов на лікарняному . Позивачем 2 липня був наданий рапорт про звільнення за власним бажанням з 3 липня 2007р. На підставі його заяви був виданий наказ від 3 липня 2007 року про звільнення позивача зі служби . Про те, що позивач змінив намір звільнятися, він не повідомляв керівництво МНС. У судовому засіданні апеляційного суду відповідачі підтримали доводи апеляційної скарги. Представник позивача заперечував проти апеляцій і просив залишити їх без задоволення. Вважав, що рішення суду першої інстанції законне і обґрунтоване, позивача звільнено зі служби безпідставно і в порушення діючого Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Права [PERSON] позивачем і рішенням суду ніяким чином не порушувались. Судова колегія, вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню. З огляду на ст.. 2 та ст.. 17 п.3 Кодексу адміністративного судочинства України вказані правовідносини відносяться до вирішення спорів , пов,язаних з публічною службою - її проходженням та звільненням з публічної служби. З матеріалів справи встановлено, що позивач був прийнятий на службу до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи на посаді начальника головного управління МНС в Донецькій області .Має звання - майор внутрішньої служби Згідно його статусу на позивача розповсюджуються норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УСРСР від 29.07.1991 р № 114. Як вбачається з даної справи , при вирішенні питання про зарахування позивача у розпорядження міністр керувався вимогами Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України, зокрема, пунктом 21 Положення, яким передбачено, що особи рядового і начальницького складу зобов.язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Вказаним Положенням також передбачено переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу. Підпунктом “г”пункту 40 вказаного Положення допускається право переміщення осіб середнього , старшого та начальницького складу у розпорядження відповідного вищестоящого органу і тому наказ про звільнення позивача з посади начальника головного управління МНС в Донецькій області та зарахування його в розпорядження Міністра України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи відповідає вказаним нормам діючого законодавства. Тому висновок суду щодо визнання не чинним вказаного наказу є помилковим. Доводи позову та висновки суду про те, що з даним наказом позивач не був ознайомлений спростовуються фактичними обставинами. Представник позивача підтверджував, що позивачу телефоном було повідомлено про видання вказаного наказу. Крім того, позивач після видання наказу про звільнення з посади отримував відпустки за учбові екзаменаційні сесії, чергові відпустки, як особа , яка знаходиться в розпорядженні Міністра, про що позивачу було відомо. До того ж , ніякими нормами Положення про проходження служби не передбачено знайомити осіб особового складу з наказами під підпис. Передбачено оголошення наказу , що було зроблено в даному випадку. Що стосується постанови суду визнання не чинним наказу Міністра МНС від 3 липня 2007 року про звільнення позивача зі служби, то такий висновок також суперечить нормам Положення про проходження служби .Позивач , виходячи з власного волевиявлення 2 липня 2007року подав Міністру рапорт про звільнення за власним бажанням з 3 липня 2007року. Наказом від 3 липня 2007року позивача було звільнено зі служби у запас. Фактично сторони досягли взаємної згоди у вирішенні вказаного питання і такий порядок п припинення служби не забороняється жодною нормою законодавства. Посилання позивача на те, що він 12 липня 2007року подав рапорт від 4 липня 2007 року про відкликання попереднього рапорту про звільнення за власним бажанням , не може бути взято до уваги оскільки відкликання попереднього рапорту про звільнення не створює для позивача ніяких наслідків , якщо його бажання не узгоджене з його начальником, яким вже був виданий наказ. Пункт 68 Положення передбачає, що особа, яка виявила бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджає прямого начальника про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяця до дня звільнення. Але позивач вказав конкретну дату , з якої він прохав його звільнити, і прямий начальник мав право погодитись з вказаною датою і вирішити питання про звільнення з цієї дати. Таким чином у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання вказаного наказу неправомірним. Суд визнаючи вказані накази не чинними і поновляючи позивача на службі на посаді начальника головного управляння в Донецькій області вийшов за межі діючого законодавства в цій частині , взагалі пункту 21 Положення , так як вказана особа за своїм статусом повинна проходити службу там , де це викликається інтересами служби і застережено в наказах прямих начальників. Посилання позивача на норми Кодексу законів про працю в даному випадку не можуть бути прийняті до уваги. Позивач проходив службу в органах Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків і його правовідносини регулюються Указом президента України від 27 січня 2003року № 47 “ Про заходи щодо вдосконалення державного управління у сфері пожежної безпеки, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій” та Положенням про проходження служби. Судова колегія вважає, що накази МНС від 21. 12.2006року та від 3.07.2007року відносно звільнення позивача з посади та зі служби ухвалені у відповідності до вимог законодавства , в межах його повноважень і у спосіб, передбачений законом і тому підстав для визнання їх судом не чинними не було. Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що даний спір з приводу проходження публічної служби позивача в органах МНС вирішений судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права , що є підставою для скасування рішення у відповідності до ч .4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied