Рішення адміністративного суду від 2008-03-03 00:00:00+02

Відповідно до посвідчення [NUMBER] від 25 грудня 1992 року позивач відноситься до 2 категорії осіб, що евакуйовані у 1986 році із зони відчуження. На підставі вказаних документів [PERSON] у 2005, 2006, 2007 роках виплачена щорічна допомога на оздоровлення відповідно в сумі 15 грн. 70 коп., 75 грн., 75 грн. Позивач просить визнати неправомірними дії Смілянського міського управління праці та соціального захисту населення в частині відмови провести перерахунок вказаних сум відповідно до діючого законодавства. Представник відповідачів позов не визнала повністю, посилаючись на те, що ст. 101 ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” надає право КМУ встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до діючого законодавства нараховуються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, а також виплата коштів, в розмірах вказаних позивачем, не передбачена обсягом державного фінансування. Відповідно до ст. 67 вказаного Закону України розмір виплат визначається КМУ, а тому виплати проводились згідно їх розмірів, встановлених постановами уряду. Крім того відповідачі лише здійснюють делеговані повноваження та виконують постанови уряду в межах, доведеного їм, фінансування. Також позивачами пропущено встановлений ст. 99 КАС України строк на звернення до суду. Заслухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ст. 48 ЗУ „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення громадян, евакуйованих із зони відчуження у 1986 році в розмірі 3-х мінімальних заробітних плат, яка виплачується за місцем їх проживання та розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Протягом 2005-2007 років дія цієї норми закону призупинялась Законами України „Про Державний бюджет” та виплати проводились на підставі Постанов КМУ № 836 від 26 липня 1996 року „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” і № 562 від 12 липня 2005 року „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Проте рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 71 ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” в частині абзаців 2-7 ч.1, ч.3, абзаців 2-7 ч.4, ч.7 ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Таким чином, при проведенні виплат на оздоровлення необхідно керуватися діючим спеціальним законом, оскільки рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів про правовідносини, що виникли внаслідок дії положень закону, що визнані неконституційними. Крім того, ст. ст. 70, 71 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачають, що громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати свої законні інтереси та дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. ЗУ „Про статус і соціальний захист...” був доповнений ст. 71 Законом України від 5 жовтня 2006 року, а ЗУ „Про Державний бюджет України на 2007 рік” прийнятий 19 грудня 2006 року. Суд, не вбачаючи в діях відповідачів порушень діючого законодавства через його недосконалість та суперечливість норм, та не оспорюючи ст. ст. 63, 67 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” про те, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок бюджету та розмір виплат визначається постановами КМУ, проте не може прийняти до уваги посилання їх представника на те, що відсутнє фінансування на проведення виплат в межах, визначених вказаним Законом, та виплати проводились у централізованому порядку і у визначеному урядом розмірі, оскільки постанова Кабінету Міністрів України не може вносити зміни чи скасовувати Закон України, а саме ним визначено розмір виплат, що оспорює позивач. Так само повинно бути передбачено і фінансування тих соціальних виплат, які держава гарантує громадянам. Виходячи з наведеного, вимоги позивача в частині стягнень за 2007 рік є правомірними та підлягають задоволенню. Проте при визначенні суми стягнень повинні бути враховані вже отримані ним раніше кошти, а також розмір мінімальної заробітної плати на день розгляду справи. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути одноразову допомогу на оздоровлення в сумі 1470 грн.((515х3) - 75=1470). Разом з тим ст. 99 КАС України, який введений в дію з 1 вересня 2005 року, передбачає річний строк на звернення до суду за захистом прав, що вираховується з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про їх порушення. Позивач не мав ніяких перешкод для ознайомлення з нормами Закону України, що передбачав для нього соціальні виплати і пільги, та звернення за належними правовими роз'ясненнями чи до суду, якщо вважав, що його права порушені, так як Закон був загальнодержавним, опублікованим у засобах масової інформації, доступним для ознайомлення, не вимагав спеціальних правових знань. В зв'язку з цим задоволенню підлягають лише вимоги в межах стягнень за 1 рік. Так як вимоги позивача задоволені з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 грн. 40 коп. На підставі ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”,

Результат розгляду: granted