Рішення адміністративного суду від 2009-11-04 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю ДОТ-Україна 20 червня 2006 року отримало ліцензію Міністерства фінансів України на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор серії АВ № 082979. Строк дії ліцензії встановлено з 12 травня 2006 року по 11 травня 2011 року. 07 травня 2009 року Кабінетом Міністрів України видано розпорядження № 494-р Про заходи щодо підвищення рівня безпеки громадян яким, зокрема, зобов`язано Мінфін зупинити строком на один місяць дію ліцензій, виданих суб`єктам господарювання, які провадять діяльність у сфері грального бізнесу (крім лотерей), для забезпечення їх перевірки МНС, Держгірпромнаглядом, іншими контролюючими та наглядовими органами з питань забезпечення їх безпечного використання. На виконання зазначеного розпорядження Міністерством фінансів України видано наказ від 08 травня 2009 року № 650 Про зупинення дії ліцензій Міністерства фінансів України на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор. Згідно з цим наказом зупинено до 07 червня 2009 року дію ліцензій, виданих суб`єктам господарювання на провадження організації діяльності з проведення азартних ігор, в тому числі й ліцензії, \\~виданої 20 червня 2006 року АВ № 082979 позивачу. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на таке. Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Статтею 113 Конституції України вищим органом у системі органів виконавчої влади є Кабінет Міністрів України. Згідно з частиною 1 статті 117 Конституції України, якій кореспондує стаття 52 Закону України Про Кабінет Міністрів України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України Про Кабінет Міністрів України, Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів. Закон України Про ліцензування певних видів господарської діяльності (далі - Закон про ліцензування) є спеціальним законом, який визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб`єктів господарювання та органів ліцензування порушення законодавства у сфері ліцензування. Згідно зі статтею 1 Закону про ліцензування, орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або спеціально уповноважений виконавчий орган рад для ліцензування певних видів господарської діяльності. Одним з основних принципів державної політики у сфері ліцензування є захист прав, законних інтересів, життя та здоров`я громадян, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави (стаття 3 Закону про ліцензування). Статтею 4 цього Закону про ліцензування передбачено, що реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України, спеціально уповноважені виконавчі органи рад, уповноважені провадити ліцензування певних видів господарської діяльності. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2000 року № 1698 Про затвердження переліку органів ліцензування визначено, що Міністерство фінансів України є органом, який здійснює ліцензування щодо господарської діяльності з організації проведення азартних ігор. Міністерство фінансів України здійснює свою діяльність відповідно до законодавства та на підставі Положення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837 (далі - Положення). Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України (частина 1 Положення). Згідно з частиною 2 цього Положення \\~Міністерство фінансів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України. Мінфін у межах своїх повноважень на основі та на виконання актів законодавства видає накази, організовує і контролює їх виконання (частина 7 Положення). З урахуванням викладеного розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 травня 2009 року № 494-р Про заходи щодо підвищення рівня безпеки громадян є обов`язковим до виконання Міністерством фінансів України. Видаючи оскаржуваний наказ Міністерство фінансів України діяло в межах повноважень та на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України, суд не вбачає підстав для визнання цього наказу протиправним і його скасування. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність в діях відповідача порушень законодавства, а отже про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо вимоги про стягнення матеріальних збитків, яка обґрунтовується тим, що відповідач оскаржуваним наказом заборонив позивачу займатися господарською діяльністю та завдав цим реальних збитків, тому що останній провів оплату ліцензії, патентів на гральні автомати, орендував приміщення та провів оплату послуг щодо обслуговування електронних контрольно-касових апаратів та охоронної сигналізації, суд вважає цю вимогу \\~необґрунтованою з огляду на таке. Згідно з частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) збитками є: втрати, \\~яких \\~особа \\~зазнала \\~у \\~зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, \\~а також витрати, \\~які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, \\~які \\~особа \\~могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування матеріальних збитків є одним із засобів захисту порушених прав. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, а саме: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Однак, серед зазначених складових відсутній такий \\~елемент як протиправна поведінка Міністерства фінансів України щодо прийняття оскаржуваного наказу. Таким чином, у суду відсутні підстави щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності. Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів суду правомірність виданого наказу, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Результат розгляду: denied