Рішення адміністративного суду від 2008-10-23 00:00:00+03

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська з позовом до 41-ої самостійної державної пожежної частини ГУ МНС в Луганській області, третя особа: Стахановське УМНС України в Луганській області - про поновлення строку звернення до суду, стягнення заборгованості по матеріальній допомозі у розмірі 3317,21 грн. за період з 1996 року по 2005 рік, заборгованість по компенсації за невиданий формений одяг в сумі 727,50 грн. та заборгованість по компенсації за невикористану відпустку у розмірі 464,23 грн. Постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 14 липня 2008 року позовні вимоги було задоволено частково. Відновлено строк звернення до суду з даним позовом. Стягнуто з 41-ої самостійної державної пожежної частини ГУ МНС в Луганській області на користь позивача несплачену матеріальну допомогу за період з 2003 року по 2005 рік у розмірі 623,49 грн., невиплачену компенсацію за невикористану відпустку за 2005 рік у розмірі 436,64 грн. та невиплачену компенсацію за невиданий формений одяг в сумі 727,50 грн. В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку із закінченням трирічного строку звернення до суду відповідно до ст. 257 ЦК України. 41-ою самостійною державною пожежною частиною ГУ МНС в Луганській області подано апеляційну скаргу, в яких відповідач просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Луганська від 14 липня 2008 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні усіх позовних вимог, у зв'язку з пропущенням річного строку звернення до суду, відповідно до вимог КАС України. Відповідач та третя особа надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. Позивач в судове засідання за викликом не з'явився. Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга 41-ої самостійної державної пожежної частини ГУ МНС в Луганській області підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав. У відповідності до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив службу в 41-ій самостійній державній пожежній частині ГУ МНС в Луганській області та був звільнений наказом № 162о/с від 20 грудня 2005 року згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом у МВС України. На момент звільнення позивачу було відомо про наявність заборгованості відповідача з виплати йому матеріальної допомоги за період з 1996 року по 2005 рік, компенсації за невиданий формений одяг та компенсації за невикористану відпустку. Але позивач звернувся до суду з вказаними позовними вимогами лише 09 липня 2007 року, тобто після спливу передбаченого КАС України однорічного строку для звернення до адміністративного суду. Згідно ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідно до матеріалів справи, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі третя особа та відповідач наполягали на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України. Колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції трирічного строку звернення з вказаним позовом у відповідності до ЦК України, адже справу було розглянуто в порядку КАС України, в якому передбачено річний строк звернення до суду з адміністративним позовом та не яких винятків щодо даної категорії справ КАС України не передбачено. Крім того, посилання суду першої інстанції, як на підставу відновлення строку звернення до суду, на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити існуючу заборгованість, однак йому відмовляли, є необґрунтованим, оскільки це пере6шкоджало йому відразу звернутися до суду для захисту своїх порушених прав діями відповідача. Оскільки, відповідач наполягає на застосуванні положень ст. 100 КАС України, а позивач не довів суду наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних причин, а тому вважає необхідним відмовити[PERSON]у задоволенні позову. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Результат розгляду: denied