Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

У червні 2008 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є особою, яка потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи і відповідно до законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але відповідачем виплачено вказану допомогу за 2007 рік у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2200 грн. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги і просила визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати відповідача провести донарахування недоотриманої суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2180 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що виплата вказаної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України, управління соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Вказаний спір за участю Управління соціального захисту населення як суб'єкта владних повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України) є публічно - правовим і його вирішення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення. Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що позивач є потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи та перебуває на обліку управлінні соціального захисту населення. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, які потерпілі від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи - 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом встановлено, що щорічну одноразову допомогу на оздоровлення позивач отримала 29.12.2007 року в розмірі 120 грн., що підтверджено Ощадною книжкою на ім'я [PERSON] Зазначена допомога на оздоровлення виплачена в тому розмірі, який встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп від 09.07.2007 року визнані неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі п. 30 ст. 71, яким зупинено дію ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому абзац 3 частини 4 статті 48 цього Закону України почав знову діяти із 09.07.2007 року . Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено розміри мінімальної заробітної плати з 01 січня 2007 року - 400 грн., з 01 квітня 2007 року - 420 грн., з 01 липня 2007 року - 440 грн., з 01 жовтня 2007 року - 460 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України. Частина 2 ст. 162 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити певні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб'єктів у сфері публічно-правових відносин. Оскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у донарахуванні допомоги на оздоровлення за 2007 рік, то суд визнає такі дії Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської районної державної адміністрації не правомірними, а тому вважає за можливе зобов'язати відповідача провести перерахунок на користь позивача недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2180 грн. виходячи з наступного: 460 грн. (мінімальна заробітна плата на момент виплати допомоги) х 5 = 2300 грн. - 120 грн. (виплачена допомога) = 2180 грн. (сума допомоги на оздоровлення.) На підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати державного мита на користь держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted