Рішення адміністративного суду від 2008-07-07 00:00:00+03

[PERSON]. звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати як незаконні і не відповідаючи нормам діючого законодавства акт про результати перевірки № 2146/17-262903909110/33 від 05.09.2007 року ДПІ у Красногвардійському районі міста Дніпропетровська та рішення-повідомлення № 001321701/0 від 19.09.07 р. і № 001311701/0 від 19.09.07 р. про нарахування фінансових санкцій на суму 158819,8 грн. за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності за період з 01.10.04 по 30.06.07. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не врахував схему побудови господарських взаємовідносин між оператором мобільних послуг і дилером. Позивач є субдилером ТОВ «АЛЛО» за угодою СДУ 47/2006 від 01.05.06, здійснював підключення клієнтів до мережі мобільного оператора, а також продаж мобільних терміналів за правилами, встановленими самим оператором. У зв'язку з тим, що податковий інспектор проігнорував специфіку роботи позивача, висновки, викладені в акті є невірними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник позивача пояснив суду, що позивач здійснює купівлю мобільного телефону , умовно, за 100 грн. Продає цей телефон клієнту за 1 грн. і отримує від ділера компенсацію, з якої справляються податки. Ця схема підтверджена договором СДУ 47/2006 від 01.05.06. Так, придбати телефон на 1 грн. може не будь-яка особа, а лише та, яка має достатню кількість бонусних балів. Продаж телефону здійснюється шляхом списання бонусних балів з рахунка клієнта за користування мережею мобільного зв'язку МТС. Прикладом цього є взаємовідносини позивача з ВАТ «Павлоградвугілля», за проханням якого списані бонусні бали з подальшим отриманням мобільного терміналу. Податкова не мала права застосовувати поняття звичайної ціни для телефонів, які продаються за наведеною схемою. У випадку неправильного оформлення позивачем первинних бухгалтерських документів, до нього необхідно застосувати лише адміністративне покарання, а не санкції за оскарженими рішеннями. Представники відповідача позов не визнали, зазначивши, що при проведенні перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства приватним підприємцем [PERSON]. було встановлено здійснення ним роздрібної торгівлі мобільними телефонами і предметами мобільного зв'язку, аксесуарами; розповсюдження послуг стільникового мобільного зв'язку оператора ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем», який є власником мережі стільникового мобільного зв'язку загального користування та підключення абонентів до мережі шляхом укладення угод про надання послуг стільникового мобільного зв'язку згідно субділерської угоди № СД 100/2004 від 01.02.2004 року з ТОВ «АЛЛО»; продаж товару «Стар-Тайм» за комісійну винагороду в інтересах комітента - ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» згідно договору комісії № 015К від 27.01.2004 року; розповсюдження послуг стільникового мобільного зв'язку оператора ЗАТ «УМС», який є власником мережі стільникового мобільного зв'язку загального користування та підключення абонентів до мережі «УМС бонус» шляхом укладення угод про надання послуг стільникового мобільного зв'язку згідно субдилерської угоди №СДУ 47/2006 від 01.05.2006 р. з ТОВ «АЛЛО»; комісійний продаж скрейтч-карт, ваучерів, Інтернет карт. За перевіряємий період позивачем здійснювався продаж товару (мобільних телефонів) із значним збитком, а саме: І півріччя 2006 року придбано телефонів, які в подальшому були реалізовані, на суму 13148,0 грн. з ПДВ, а продано на суму 131,5 грн. з ПДВ; збиток склав 13056,7 грн. Зазначена сума була безпідставно віднесена на витрати. І півріччя 2007 року придбано телефонів, які в подальшому були реалізовані, на суму 75014,0 грн. з ПДВ, а продано на суму 5662,4 грн. з ПДВ; збиток склав 57793,3 грн. Збиток сформований внаслідок продажу позивачем мобільних телефонів за ціною, нижчою, ніж ціна придбання, а також справедлива ринкова ціна. Заниження чистого доходу за перевіряємий період склало 11767,5 грн. Сума ПДВ, яка не сплачена складає 98872 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши надані письмові докази. Встановив, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.11.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Згідно свідоцтва [NUMBER], виданим ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська 29.11.2000 року позивач є платником податку на додану вартість. Згідно листа ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 14.09.2007 року за вих. № 21173/10/17-3-38 , адресованого [PERSON]., про строки проведення планової перевірки, узгодження місця проведення перевірки позивач повідомлявся листом від 23.07.2007 року № 15920/6/17-338. Документи були надані до ДПІ 13.08.2007 року згідно опису. У зв'язку із значним обсягом операцій, проведеними позивачем, з метою забезпечення якісного проведення документальної перевірки, термін її проведення був продовжений з 27.08.2007 р. по 31.08.2007 р. Однак, позивач до ДПІ не з'явився, за юридичною адресою не знаходився, що підтверджено актом № 1/17-3-26 від 28.08.2007 року. За результатами перевірки був складений Акт № 2146/17-3-2629039091110/33 від 05.09.2007 року, який направлено позивачу 05.09.2007 року у зв'язку з неможливістю вручення позивачу . Зазначені обставини підтверджені письмовими доказами і не спростовані позивачем у судовому засіданні. Законність проведення перевірки позивачем у судовому засіданні не оспорюється. Згідно ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 року «Про прибутковий податок з громадян» оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України “Про оподаткування прибутку підприємств». Під час проведеної відповідачем перевірки було встановлено здійснення позивачем продажу товару (мобільних телефонів) із значним збитком, а саме: І півріччя 2006 року придбано телефонів, які в подальшому були реалізовані, на суму 13148,0 грн. з ПДВ, а продано на суму 131,5 грн. з ПДВ; збиток склав 13056,7 грн. Зазначена сума була безпідставно віднесена на витрати. І півріччя 2007 року придбано телефонів, які в подальшому були реалізовані, на суму 75014,0 грн. з ПДВ, а продано на суму 5662,4 грн. з ПДВ; збиток склав 57793,3 грн. Збиток сформований внаслідок продажу позивачем мобільних телефонів за ціною, нижчою, ніж ціна придбання, а також справедлива ринкова ціна. Заниження чистого доходу за перевіряємий період склало 11767,5 грн. Сума ПДВ, яка не сплачена складає 98872 грн. Як пояснили у судовому засіданні позивач та його представник, позивач дійсно придбав телефони за ціною, яка встановлена податковим органом при перевірці, однак їх продаж здійснювався на підставі субдилерського договору доручення СДУ 47/2006 від 01.05.2006 року. За умовами п. 1.6 Додатку 1 до цієї угоди починаючи з першого квітня 2004 року субдилеру ( яким за твердженнями позивача він є) встановлюється винагорода за якість «Абонентської Бази-Пролонгація» на наступних умовах: під «Абонентською Базою-пролонгація» розуміється загальна кількість абонентів, з якими субдилер уклав від імені та за дорученням Дилер Додаткова Угода до Договору про надання послуг мобільного зв'язку в рамках програми «УМС Бонус» за формою, встановленою УМС. Згідно ст. 305 Господарського кодексу України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються цим Кодексом, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. У частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини доручення. Суд дослідивши наданий в якості доказу Додаток 1 встановив, що Договір № СДУ 47/2006 укладений 01.05.2006 року, а пункт 1.6, на який посилається позивач, як на підтвердження правомірності своєї діяльності, визначає виконання умов Додатку 1 з 01.04.2004 року, тобто до укладення самої основної угоди. Окрім того, у п.п. 2.2.2. п.2 .2. Договору передбачено, що дилер зобов'язаний виплачувати субдилеру винагороду за надані послуги відповідно до умов Додатку 1 до Договору та на підставі билингової системи УМС. У п.1.8 Додатку 1 зазначено, що за «Абонентів Бази-Пролонгація», з якими субдилер уклав від імені та за дорученням дилера Додаткову Угоду до Договору про надання послуг мобільного зв'язку в рамках програми «УМС Бонус» за формою, встановленою УМС та за умовами, що таким «Абонентом Бази- Пролонгація» у субдилера був придбаний будь-який мобільний телефон зі знижкою, за виключенням мобільних терміналів, які були надані субдилеру на умовах Договору доручення на продаж продукції, субдилеру встановлюються одноразова винагорода у гривнях. Твердження позивача щодо продажу ним телефонів за ціною 1 грн. на виконання умов зазначеного Договору не підтверджено відповідними доказами, оскільки винагорода, яка передбачена Додатком 1, виплачується дилером за укладення від імені та за дорученням Додаткових Угод до Договору, однак жодного доказу укладення передбачених Договором угод з абонентами не надано. Позивачем наданий пакет документів, який, на його думку, підтверджують вчинення ним таких дій, а саме - лист - довіреність ВАТ «Павлоградвугілля» від 24.09.2007 року, адресованого директору Дніпропетровського управління «УМС». Лист містить прохання директора ВАТ «Павлоградвугілля» списати з особового рахунку організації певну кількість бонусних балів для отримання подарунка - термінал Нокіа № 73 1 шт. Таким чином, мобільний телефон абонент мав отримувати у подарунок, а не шляхом його купівлі за одну гривню. В якості доказу на отримання компенсації за продаж телефону за ціною, нижчої за ціною його придбання, позивачем надано акт від 30.04.2007 року, згідно з яким ТОВ «АЛЛО» та позивач підтверджують фактичне виконання у квітні 2007 року підключень телефонів абонентів ТОВ «АЛЛО» до мережі мобільного зв»язку «УМС» у кількості 21 одиниця; пролонгацій у кількості 83 одиниці. Нарахована комісійна винагорода на суму 292195 грн. 83 коп. Однак, враховуючи діяльність позивача на підставі: угоди № СД 100/2004 від 01.02.2004 року з ТОВ «АЛЛО», продаж товару «Стар-Тайм» за комісійну винагороду в інтересах комітента - ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» згідно договору комісії № 015К від 27.01.2004 року, розповсюдження послуг стільникового мобільного зв'язку оператора ЗАТ «УМС», який є власником мережі стільникового мобільного зв'язку загального користування та підключення абонентів до мережі «УМС бонус» шляхом укладення угод про надання послуг стільникового мобільного зв'язку згідно субдилерської угоди №СДУ 47/2006 від 01.05.2006 р. з ТОВ «АЛЛО», документально не підтверджено, які саме мобільні телефони, за якими угодами були реалізовані. Як пояснив представник позивача у судовому засіданні, позивач дійсно не обізнаний у питаннях оформлення первинних бухгалтерських документів і податкова сама мала розібратись в особливостях його господарської діяльності, однак, суд вважає, що перевірка була проведена на підставі тих документів, які надав сам позивач, при цьому, він не з'являвся на запрошення ДПІ після продовження терміну перевірки, не знаходився за юридичною адресою, не надав пояснень та додаткових документів. Суд вважає, що оскаржені рішення відповідач прийняв у межах повноважень, на підставі Акту перевірки, в якому викладені допущені позивачем порушення ст.ст. 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» , ст.1.20 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied