Рішення адміністративного суду від 2008-05-21 00:00:00+03

Позивач, звернувшись з позовом до суду вказує, що наказом в.о. начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Остропольської О.А. від 10 грудня 2007 року за №127 її було звільнено з посади заступника начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації за прогули без поважних причин за (п.4 ст.40 КЗпП України). Звільнення вважає не законним, оскільки 11 жовтня 2007 року вона звернулася із заявою на ім'я начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА, у якій просила надати відпустку по догляду за внучкою до досягнення нею трирічного віку з 11 жовтня 2007 року. До заяви додала перелік документів. Лише 29 листопада 2007 року з управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА одержала рекомендований лист за № 01-25/1995 від 27.11.2007 року, в якому повідомлялось про відмову в наданні їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з підстав ненадання повного пакету документів, однак яких саме документів не зазначалось. Вказує, що тим же листом її було зобов'язано до 30 листопада 2007 року подати необхідні документи, а в разі їх ненадання її буде звільнено з роботи. Також зауважила, що з неї було витребувано довідку з місця роботи доньки, не дочекавшись якої (в день вимоги вказаної довідки) 10 грудня 2007 року її було звільнено з роботи. Позивач просить визнати неправомірними дії виконуючої обов'язки начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Остропольської О.А. стосовно видачі наказу № 127-к від 10 грудня 2007 року про її звільнення та зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації виплатити їй середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 11 жовтня 2007 року по 12 лютого 2008 року. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити. Від вимог про відшкодування моральної шкоди позивач відмовилась. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення в яких позов визнав частково та пояснив, що позивач з 11.10.2007 року по 09.12.2007 року не виходила на роботу без поважних причин. Невихід на роботу мотивувала тим, що знаходилася у відпустці для догляду за дитиною (внучкою) до досягнення нею трирічного віку. Хоча у відпустці їй було відмовлено 11.10.2007 року в зв'язку з тим, що документи були подані не в повному обсязі, а також, що вона була матеріально - відповідальним працівником і у таку відпустку могла вийти лише після передачі матеріальних цінностей. Доказами факту відмови являється Акт про самовільне залишення роботи від 11.10.2007 року підписаний особами, які стали свідками самовільного залишення роботи [PERSON], а також подана самим позивачем скарга до Рівненської райдержадміністрації щодо незаконної відмови в наданні їй відпустки, що свідчить про те, що [PERSON] знала про відмову в день коли подала заяву, хоча в позові вказує, що дізналася лише 29 листопада 2007 року. Також про відмову в наданні відпустки вона була повідомлена листами відповідача № 01-25/1784 від 22.10.2007 року та Рівненською РДА № 06/436 від 22.10.2007 року в яких чітко вказувалось про відмову в надані відпустки із зазначенням причин. Відповідач вважає розрахунок позивача щодо виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2007 року по 12 лютого 2008 року в розмірі 6067 грн. 13 коп. невірним, оскільки згідно особового рахунку [PERSON] за даний період сума становить 4 428 грн. 70 коп. Також зазначає, що прогул з вини відповідача був здійсненні позивачем за період з 10 грудня 2007 року (з дати видачі наказу) по 12 лютого 2008 року і сума виплати заробітної плати становить 2432 грн. 56 коп. згідно особового рахунку [PERSON], а з 11 жовтня 2007 року по 09 грудня 2007 року позивач перебувала у відпустці в яку самовільно вийшла, чим здійснила прогул не з вини Управління (відповідача), а тому прогул за цей період є не вимушений і не підлягає оплаті. Дії виконуючої обов'язки начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації Остропольської О.А. стосовно видачі оспорюваного наказу відповідач вважає цілком правомірними. Третя особа на стороні відповідача - Остропольська О.А., в судовому засіданні дала аналогічні пояснення що й відповідач у запереченнях на позов та просить в його задоволенні відмовити.. Заслухавши учасників процесу, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Як вбачається з матеріалів справи наказом № 127-к від 10 грудня 2007 року в.о. начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА позивачку було звільнено з посади заступника начальника управління праці та соціального захисту населення - з 11 жовтня 2007 року, за прогул без поважних причин за (п.4 ст.40 КЗпП України). Відповідно до ч.2 ст.7 Типового положення про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації затвердженого Постановою КМ України № 790 від 30.05.2007 року, начальник управління має заступників, які призначаються на посаду і звільняються з посади головою районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації за поданням начальника управління та погодженням з начальником Головного управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської держадміністрації, управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації. Отже в.о. начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської райдержадміністрації Остропольська О.А., видавши наказ про звільнення [PERSON] вийшла за межі своїх повноважень, а тому її дії є неправомірними. Наказом начальника управління праці та соціального захисту населення Рівненської РДА № 09-к від 12 лютого 2008 року наказ № 127-к від 10 грудня 2007 року в.о. начальника управління про звільнення [PERSON] було відмінено та поновлено її на роботі і запрпопоновано приступити до виконаннгя обов'язків з 13 лютого 2008 року. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Оскільки в наказі про звільнення позивачки була вказана дата з якої її звільнено - 11 жовтня 2007 року, то при скасуванні цього наказу і при поновленні її на роботі повинно було прийняте рішення про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу , а саме з дня звільнення 11 жовтня 2007 року до дня поновлення на роботі 12 лютого 2008 року. Отже вимога позивачки про виплату їй заробітної плати за час вимушеного прогулу саме за цей проміжок часу є законною. Вимога позивачки про стягнення з відповідача 1000 грн. судових витрат, понесених на оплату адвоката не ґрунтується на законі, оскільки ці витрати відповідно до ст.. 94 КАС України в разі документального їх підтвердження стягуються з Державного бюджету України (або відповідного місцевого). Крім того, відсутній договір про надання оплатної юридичної допомоги та квитанція до прибуткового касового ордера не містить підпису бухгалтера, тому в її задоволенні слід відмовити. За таких обставин позов підтверджений належними та допустимими доказами і підлягає до задоволення, крім стягнення судових витрат.

Результат розгляду: granted