Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

позивач просить суд стягнути із Управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради на його користь суму недоплаченої щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій за період часу з 2006 по 2008 роки, в розмірі 5410 грн. 30 коп., відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» посилаючись на те, що він є учасником бойових дій і відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком і беручи до уваги, що мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2006 року становила - 359 грн., станом на 04.05.2007 року становила - 410,06 грн. та станом на 04.05.2008 року становила - 481 грн. відповідач повинен був виплатити йому за мінусом виплачених сум за 2006 рік - 359 грн. х 5 - 250 грн. = 1545 грн.; за 2007 рік - 410,06 грн. х 5 - 280 грн. = 1770,30 грн.; за 2008 рік - 481 грн. х 5 - 310 грн. = 2095 грн., а всього за вищевказаний період відповідач повинен був виплатити йому 1545грн.+1770,30 грн.+2095 грн. = 5410 грн.30коп. Також просить суд поновити йому пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вважає, що пропустив цей строк з поважних причин, так як йому стало відомо про порушення своїх прав лише в травні 2008 року, отримавши довідку від відповідача про виплату йому вищезазначених сум та порівнявши її з довідкою відділу статистики про розмір мінімальних пенсії за віком, а тому строк звернення до суду за захистом порушеного права він вважає, що ним не порушено. І ставить питання про стягнення недоплачених сум саме за три роки. Відповідач в добровільному порядку не бажає відшкодувати позивачеві завдану матеріальну шкоду, а тому при таких обставинах він і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача позовні вимоги представника позивача не визнав повністю і просить суд в позові відмовити, оскільки виплати разової грошової допомоги позивачу проводилися на підставі Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, якими були встановлені розміри грошової допомоги окремим категоріям громадян і які були відповідно виплачені відповідачу. Провести виплати в повному обсязі відповідно до Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» управління не в змозі в зв'язку з відсутністю коштів. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, вони є законними, обґрунтованими і підтверджуються відповідними доказами. В суді встановлено, що позивач дійсно є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідченням [NUMBER] (а.с.1) і відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, але всупереч ст.2 зазначеного Закону та ст.22 Конституції України, грошова допомога призначена позивачу за період часу з 2006 по 2008 роки виплачувалася не в повному обсязі. А саме у 2006 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» йому було виплачено - 250 грн., коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2006 року, складала - 359 грн., а тому сума виплати за 2006 рік мала складати - 359 грн. х 5 - 250 грн. = 1545 грн..; у 2007 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» йому було виплачено - 280 грн., коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2007 року складала - 410,06 грн., а тому сума виплати за 2007 рік мала складати - 410,06 грн. х 5 - 280 грн. = 1770,30 грн.; у 2008 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» йому було виплачено - 310 грн., коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2008 року складала - 481 грн., а тому сума виплати за 2008 рік мала складати - 481 грн. х 5 - 310 грн. = 2095 грн., а всього 5410 грн. 30 коп. А тому, на користь позивача слід стягнути недоплачену частину разової щорічної грошової допомоги за період часу з 2006 по 2008 роки, оскільки рішенням Конституційного Суду України №20 РП/2004 від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст.ст.44, 47, 78, 80 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини другої, третьої, четвертої ст.78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учаснику бойових дій в розмірі - 120 грн. чітко визначено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав шляхом прийняття нових законів, або внесення до чинних Законів за ст.22 Конституції не допускається, про що також зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007. Посилання представника відповідача на те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. А тому суд прийшов до висновку, що в даному спорі щодо розміру разової щорічної грошової допомоги, яка повинна виплачуватись позивачу до 5 травня як учаснику бойових дій, слід керуватися не Законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він, як Закон постійної дії має пріоритет над Законами про Державний бюджет України на 2006 - 2008 роки. Крім того відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «[PERSON] проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки про порушення свого права щодо отримання у повному обсязі разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, як учасника бойових дій позивач дізнався в травні 2008 року, отримавши довідку від відповідача та Управління пенсійного фонду про розмір мінімальної пенсії за віком (а.с.8), а тому строк звернення до суду за захистом порушеного права суд вважає, що ним не порушено і в даному випадку суд вважає за необхідне застосувати саме трирічний строк позовної давності, який є загальним в Цивільному праві. Тому, враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача суму недоплаченої щорічної разової допомоги, як учаснику бойових дій за період часу з 2006 по 2008 роки, в розмірі 5410 грн. 30 коп., а також стягнути з відповідача 51 грн. судового збору в доход держави. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted