Рішення адміністративного суду від 2008-10-27 00:00:00+02

06.06.2008 року Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська звернулася з позовом до суду, в якому просить припинити підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] та покласти на відповідача витрати по сплаті державного мита. В обґрунтування позову ДПІ зазначила, що фізична особа-підприємець [PERSON] перебуває на обліку у ДПІ Красногвардійського району м. Дніпропетровська як платник податків та інших обов'язковий платежів з 11.01.2000 року, проте декларації та документи податкової звітності останній раз подавала в 2006 році, заборгованості по платежам до бюджету не має. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Судом було направлено на адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі, судову повістку, а також копію позовної заяви та доданих до неї документів, проте конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення, яка свідчить, що відповідач не знаходиться за вказаною адресою. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, юридична адреса відповідача не змінена. З урахуванням викладеного суд доходить висновку про належне повідомлення відповідача про дату судового розгляду справи. Від представника Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська надійшло письмове клопотання з проханням розглянути справу без участі позивача. Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрована рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська 13.01.2000 року та перебуває на обліку в ДПІ Красногвардійського району м. Дніпропетровська як платник податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно до п.2 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування» платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових платежів). Частиною 2 статті 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено, що підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Інструкцією про порядок обліку платників податків, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.1998 №80, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1998 за №791/3231, передбачено, якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі неподання протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно суб'єкта господарювання - про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про припинення юридичної особи. Проте суд зазначає, що відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2008 року позивачем не надано до суду уточнену довідку, яка саме звітність була востаннє подана відповідачем, довідку про відстрочення заборгованості перед бюджетом, а також розпорядження керівника Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська про звернення з відповідним адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Суд вважає недостатніми докази, які подані позивачем, для постановлення судового рішення на користь податкового органу, оскільки за відсутності доказів, визначених судом обов'язковими, можуть бути порушені права та законні інтереси відповідача у справі, що протирічить принципам адміністративного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Щодо позовних вимог про покладення на відповідача судових витрат суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. З урахуванням сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства суд доходить висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Результат розгляду: denied