Рішення адміністративного суду від 2008-03-13 00:00:00+02

Звернувшись до суду, позивач посилається, що вона є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в таких розмірах: у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата, пенсії пенсіонерам, які проживають на цих територіях і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених ч. 1 цієї статті. Також посилається, що відповідно до ст.51 вказаного Закону вона має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Просить суд зобов»язати відповідача провести перерахунок доплати до її пенсії згідно ст.. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії відповідно до ст.51 вказаного закону та стягнути заборгованість по вказаних виплатах за період 2004-2007 років. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач та її представник в судове засідання не з»явилися, натомість представник позивача за довіреністю, подав до суду заяву якою позов підтримав та просить справу розглянути у його відсутності та відсутності його довірителя. Представник відповідача за дорученням позов не визнала та в судовому засіданні пояснила, що відповідач діє на законних підставах у відповідності до чинного законодавства щодо пенсійного забезпечення. У задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області як непрацюючий пенсіонер, що сторонами на оспорюється, та є зареєстрованою і постійно проживає в смт. Рокитне Київської області, яке згідно постанови КМ України від 23.07.1991 за №106 (додаток №1) віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачу відповідач нараховує та виплачує доплату до пенсії та додаткову пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виплати яких передбачені ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а саме в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. За викладеного, позивач, як непрацюючий пенсіонер, відповідно до вказаного Закону, має право на доплату до пенсії за проживання на території посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, така доплата проводиться її відповідачем значно в меншому розмірі, а саме в сумі 5-20 грн., який передбачений постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розділ восьмий вищевказаного Закону передбачає правила призначення та виплати пенсій і компенсацій, особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, тоді як стаття 49 цього ж Закону визначає пенсії таким особам у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ст..51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії, проте і остання нараховується та виплачується позивачу в значно меншому розмірі ніж передбачено Законом. Таким чином, розмір доплати до пенсії та додаткової пенсії, нарахування та виплату яких позивачу проводить відповідач відповідно до постановами КМ України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», суперечить вимогам ст.ст. 39, 51 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позиція відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується виключно на положеннях постанов КМ України, тоді як відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст..8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами президента України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови КМ України від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Згідно ч.4 ст.9 КАС України уразі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Розмір доплати до пенсії, визначений вказаною вище постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить вимогам ст.39 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що стосувалися встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Жоден з них, окрім ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік» та ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», не мали обмежень щодо застосування положень ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до положень Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за №6-рп визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», і в тому числі положення цього Закону в частині зупинення дії статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про виплату компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає. Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що право на доплату до пенсії на рівні однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії позивач набув не з 01.07.2007 року, а з 09.07.2007року, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Про це також вказано і в п.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007року. Одночасно суд приходить до висновку, що період такої виплати необхідно визначити до 31.12.2007 року, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» внесено зміни до ст.ст. 39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими чітко визначено розмір доплати до пенсії та додаткової пенсії особам, що проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю, починаючи з 01.01.2008 року і що узгоджується з положеннями ст.71 цього Закону. На підставі Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати державного мита (судового збору) на користь держави.

Результат розгляду: partial