Рішення адміністративного суду від 2008-09-08 00:00:00+03

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено поняття суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Судом встановлено, що відповідачем по справі являється Управління Пенсійного фонду в Київському районі м. Сімферополя АРК. Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року, № 8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду. Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України. Таким чином, Управління Пенсійного фонду в Київському районі АРК у відносинах з фізичними та юридичними особами, під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, являються органами виконавчої влади та суб'єктами владних повноважень. Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керувався критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта. Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стаття 19 Конституції України зобов'язує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Отже «на підставі» означає, що суб'єкт владних повноважень повинний бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами. «У спосіб» означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень. Суд з'ясовує, чи використане повноваження, надане суб'єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи. Відповідно до частини 1 статті 55 Господарського кодексу України суб'єктом господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків встановлених законом. Згідно з п. 1 частини 2 статті 55 ГК України юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, підприємства, створені відповідно до Господарського кодексу України та зареєстровані в установлено законом порядку визнаються суб'єктами господарювання. Судом встановлено, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» 13.09.1999 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради АР Крим включено до ЄДР юридичних осіб, ідентифікаційний код 20676633, місце знаходження товариства: 95023, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Бородіна, 16, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 431236 (а.с. 47). Відповідно до п. 2.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (далі ТОВ «Консоль ЛТД»), затвердженого Рішенням учасника товариства з обмеженою відповідальністю «Реал естейт» 12.10.2006 року зазначене товариство на реалізацію своїх цілей та завдань здійснює господарську діяльність(а.с.49-74). Відповідно до п. 1.14 Статуту ТОВ фірма «Консоль ЛТД» має право створювати на території України і за її межами філії та представництва, які діють від його імені на підставі Положень про них, затверджених товариством. Судом встановлено, що ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» створена філія ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробниче обєднання «Консоль-відділка», яке не є юридичною особою, але стосовно якої проводилася перевірка відповідачем по справі. Відповідно до статті 48 КАС України адміністративно-процесуальна правосуб'єктність, тобто здатність мати та особисто здійснювати особисто свої процесуальні права та обов'язки належить підприємствам, установам та організаціям, які є юридичними особами. Отже, позивач по справі ТОВ фірма «Консоль ЛТД», яке являється юридичною особою, в даній адміністративній справі діє в особі філії виробничого обєднання «Консоль-відділка». Таким чином, судом встановлено, що ТОВ фірма «Консоль ЛТД» являється суб'єктом господарювання, юридичною особою, діє в особі філії ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробничого обєднання «Консоль-відділка», зобов'язане виконувати обов'язки, покладені на нього законами у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та є належним позивачем по справі. Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до частини 1 та 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон) всі відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються виключно зазначеним законом, яким також визначаються порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками, організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Контроль за правильним нарахуванням, своєчасним та повним перерахуванням та надходженням страхових внесків, інших платежів, здійснюється органами Пенсійного фонду. Відповідно до п. 7 частини 1 статті 64, абзацом 8 частини 3 статті 106 Закону орган Пенсійного фонду має право звертатися до суду з позовами про стягнення недоїмки Згідно з п.1 частини 1 статті 14 Закону страхувальниками визнаються роботодавці - підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Частиною 1 статті 15 Закону визначено, що платниками страхових внесків є страхувальники, зазначені у статті 14 Закону. Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Консоль ЛТД», філія ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробниче об'єднання «Консоль-відділка» під час здійснення підприємницької діяльності використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору або на інших умовах, передбачених законодавством, що підтверджується відомостями, зазначеними позивачем в розрахунках суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2007-2008 роки. (а.с. 21,26,31). Судом встановлено, що філія ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробниче об'єднання «Консоль-відділка» 27.07.2005 року зареєстрована як платник внесків в Пенсійному фонді, реєстраційний номер 14-03-9884 (а.с. 6 зв.). Таким чином, ТОВ фірма «Консоль ЛТД», філія ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробниче об'єднання «Консоль-відділка» являються страхувальниками та платниками страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з п.п. 4,6 частини 2 статті 17 Закону страхувальник зобов'язаний подавати звітність територіальним органам Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом; нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Частиною 6 статті 20 Закону встановлено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовий період для виду страхувальника, до якого відноситься позивач, встановлений зазначеною нормою закону - один календарний місяць. Судом встановлено, що відповідно до розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за лютий 2008 року, філія ТОВ фірми «Консоль ЛТД» виробниче об'єднання «Консоль-відділка» визначило загальну суму фактичних витрат на оплату праці в розмірі 2800942,43 гривень, фактичні витрати на оплату праці, на які нараховуються внески в розмірі 2766112,86 гривень, у тому числі для 33,2% - в розмірі 2757365,67 гривень та зобов'язалося сплатити страхових внесків для 33.2% в розмірі 915795,29 гривень, а загальну суму внесків, які підлягають сплаті за лютий 2008 року визначило 971127,26 гривень. Судом встановлено, що загальна сума фактичних витрат на оплату праці в розмірі 2800942,43 гривень визначена позивачем відповідно до зведеної відомості підрозділу філії ТОВ фірма «Консоль ЛТД» ВО «Консоль-відділка» Ексклюзив в розмірі 129495,11 гривень та зведеної відомості філії ТОВ фірма «Консоль ЛТД» ВО «Консоль-відділка» в розмірі 2671447,32 гривні (а.с. 32,34). Судом встановлено, що відповідно до зведеної відомості філії ТОВ фірма «Консоль ЛТД» ВО «Консоль-відділка» до складу загальної суми фактичних витрат на оплату праці включена компенсація використання автомобільного транспорту в розмірі 4781,58 гривень, яка була утримана з суми фактичних витрат на оплату праці, на які нараховуються внески, що також підтверджується зазначеної зведеною відомістю (а.с. 34). Відповідно до частини 3 статті 20 Закону територіальні органи Пенсійного фонду мають право обчислювати страхові внески лише на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески. Судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду в Київському районі м. Сімферополя АРК проведена перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, достовірності відомостей, наданих до системи персоніфікованого обліку відомостей у філіалі фірми ТОВ «Консоль ЛТБ» виробничому об'єднані «Консоль-відділка», яка оформлена актом від 23.05.2008 року. За результатами перевірки було встановлено заниження фонду оплати праці, на які нараховуються внески за ставкою 31,8%, 33,2%,4% на загальну суму 11486,08 гривень, у тому числі в розрахунку суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за лютий 2008 року в строке 2.1 заявлена сума виплат, на які нараховуються внески за ставкою 33,2 % в розмірі 2757365,37 гривень, а фактично відповідно зведеної відомості нарахування заробітної плати за лютий 2008 року сума виплат - 2762147,25 гривень (заниження 4781,58 гривень). Відповідно до акту зазначені відхилення призвели до заниженню страхових внесків на загальну суму 22813,32 гривень, у тому числі за лютий 2008 року в розмірі 1587,49 гривень. У той же час судом встановлено, що в акті жодним чином не зазначено у чому саме виразилися ці порушення, що стало підставою донарахування страхових внесків, не додана до акту ця зведена відомість, на яку ревізор посилається в акті для дослідження та встановлення фактів та причин розбіжностей. Судом також встановлено, що зазначений акт перевірки підписаний позивачем з запереченням, що спростовує доводи представника відповідача в судовому засіданні, яка пояснила, що позивач погодився з сумою донарахованих страхових внесків та з підставами для їх нарахування. Частиною 2 статті 106 Закону встановлено, що суми страхових внесків, своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Право застосування фінансових санкцій п. 6 частини 1 статті 64 Закону надано територіальним органам Пенсійного фонду. Частиною 17 статті 106 встановлено, що від імені виконавчих органів Пенсійного фонду накладати фінансові санкції мають право начальники управлінь Пенсійного фонду в районах. Відповідно до частини 13 статті 106 Закону про нарахування пені та накладення штрафів, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду виносять рішення. Рішенням № 970 від 27.06.2008 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальниками сум своєчасно не нарахованих або не сплачених страхових внесків за не нарахування страхових внесків в сумі 3030,43 гривень застосовані фінансові санкції в розмірі 1786.41 гривень (а.с.19). Згідно з розрахунком фінансових санкцій (а.с. 20) до суми нарахованих внесків включена сума 1587,49 гривень за лютий 2008 року, за яку застосована фінансова санкція в розмірі238,12 гривень. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення № 970 від 27.06.2008 року про застосування фінансових санкцій судом встановлено наступне. Відповідно до підпункту 3.22 пункту 3 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713 до фонду оплати праці не належать компенсації працівникам за використання для потреб виробництва особистого транспорту. У той же час відповідно до підпункту 2.3.4. пункту 2.2. Інструкції до додаткового фонду заробітної плати включаються інші виплати, що мають індивідуальний характер, у тому числі суми компенсації вартості виданого працівникам палива, у випадках, не передбачених чинним законодавством. Як вже зазначалося, відповідач у судовому засіданні стверджувала, що позивач не включив до фонду оплати праці саме суми компенсації за видане працівникам палива, але жодного доказу на підтвердження своїх висновків не надав. Навіть в акті перевірки не зазначений характер та сутність порушення, що призвела до не нарахування страхових внесків. Представники відповідача посилаються лише на те, що на час перевірки в зведеної відомості, яка складена безпосередньо позивачем була вказана компенсація за паливо, але ці відомості під проведення перевірки ніяким чином не перевірялись. В свою чергу, позивач зазначає, що за лютий 2008 року до фонду оплати праці не включалися суми компенсації за використання працівниками особистого транспорту, як це й передбачено діючим законодавством. Судом встановлено, що саме позиція позивача знайшла повне підтвердження під час розгляду справи доказами, які були досліджені в судовому засіданні в їх сукупності. Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року генеральним директором філіалу ТОВ фірми “Консоль ЛТД” виробничого об'єднання “Консоль-відділка” виданий наказ № 498ко згідно з яким з метою виконання виробничого плану щомісячно з січня 2008 року здійснювати компенсацію 13 працівникам, які використовують власний транспорт в службових цілях відповідно до покладених на них посадових обов'язків. Наказом генерального директора філіалу ТОВ фірми “Консоль ЛТД” виробничого об'єднання “Консоль-відділка” від 03.03.2008 року № 89/1ко передбачена виплата компенсації використання власного транспорту в службових цілях за лютий 2008 року в сумі 5651,77 гривень 12 працівникам філії. Відповідно до розрахунку компенсації за лютий 2009 року сума компенсації визначена в розмірі, що не перевищує вартість амортизаційних відрахувань, згідно з наданими путевими листами залежно від марки автомобіля, строку його служби та інтенсивності використання. Факт використання особистого транспорту в службових цілях підтверджується також заявами працівників позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких базуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Пунктом 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного рішення про застосування штрафних санкцій покладено на Управління Пенсійного фонду України в Київському районі в АРК. Суд не може визнати обґрунтованими заперечення відповідача в тій частині, що позивач не відніс до фонду оплати праці компенсацію вартості виданого працівникам палива, оскільки відповідач не надав жодного доказу, що ці витрати були саме витратами компенсації палива, а не витратами компенсації використання працівниками особистого транспорту. Крім того, навіть в акті перевірки не зазначено, у чому саме були встановлені порушення, у чому вони виразилися, не надані додатки до акту, де б було зазначено, що ці витрати являються компенсацією палива. Навпаки, всі ці доводи спростовуються не лише поясненнями представників позивача, а всіма документами, наданими позивачем у сукупності, що підтверджують саме факт, що оскаржувані витрати були компенсацією за використання транспорту працівниками. Відповідно до частини 2 статті 11 суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб. Приймаючи до уваги, що позивач невірно зазначив позовні вимоги про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, а не про визнання його протиправним та скасування, як це передбачено для актів індивідуальної дії, суд вважає можливим в цій частини вийти за межи позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав та інтересів сторін по справі. Суд враховує, що рішення, дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий, корпоративний інтерес. Приймаючи рішення по справі або вчинюючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може проявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом. Суд також враховує, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум вчасно не нарахованих і не сплачених страхових внесків № 970 від 27.06.2008 року в частині застосування штрафних санкцій на суму 238,12 гривень не може бути визнане таким, що прийнято на підставі закону, безсторонньо (неупереджено), обґрунтовано та добросовісно, тому воно в цій частині підлягає скасуванню. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги являються обґрунтованими, підтверджуються доказами, дослідженими судом у судовому засіданні в їх сукупності, та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. У зв'язку зі складністю справи судом у судовому засіданні 08 вересня 2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови, в повному обсязі постанова складена 13 вересня 2008 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted