Рішення адміністративного суду від 2008-03-24 00:00:00+02

[PERSON] є військовим пенсіонером, загальна вислуга років у складі Збройних Сил складає 26 років. З 17.07.90р. позивач отримує пенсію, яку призначено йому за вислугу років. Станом на 11.01.08р. пенсія складається з наступного: сума посадового окладу; оклад за військове звання; 40% надбавка за вислугу років; грошове забезпечення збільшено на 100%; 10% 10% за роботу з таємними виробами, носіями, документами; 50% за безперервну службу; 33, 3% премії, а також 35% 35% надбавки за віднесення до льотного складу. Указом Президента України від 14.07.1999р. № 847 «Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України»встановлено з 1 вересня 1999 року військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) щомісячну надбавку за службу у Збройних Силах України в розмірі до 40 відсотків посадового окладу в межах видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Збройних Сил України. Указом Президента України від 23.02.2002р. «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»визнано таким, що втратив чинність, Указ Президента України від 14 липня 1999 року N 847 "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України" у частині, що стосується військовослужбовців Військово-Морських Сил, з 1 липня 2002 року, інших військовослужбовців - з 1 січня 2003 року. Указом Президента України від 23.02.2002р. № 173 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»встановлено військовослужбовцям (крім військовослужбовців Служби безпеки України, Управління державної охорони, суддів військових місцевих та військових апеляційних судів України та військовослужбовців строкової військової служби) щомісячні надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років). Виплачувати зазначену надбавку військовослужбовцям Військово-Морських Сил з 1 липня 2002 року у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Міністерства оборони України, іншим військовослужбовцям - з 1 січня 2003 року. Указ втратив чинність згідно Указу Президента України від 18.12.07р. № 1234/2007. Указом Президента України від 05.05.2003р. № 389 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу»надано Міністрові оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України право встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 25 років -до 90%. Виплату надбавок відповідно до цього Указу здійснювати з 1 травня 2003 року за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України. Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18.12.07р. № 1234/2007. Указом Президента України від 04.10.1996р. № 923 «Про грошове забезпечення військовослужбовців»надано командирам військових частин, керівникам установ та організацій право преміювати військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат у межах фонду преміювання, створеного в розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами. Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 16.05.00р. № 685/2000. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2000р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців»встановлено, що виплати, передбачені пунктами 2-7 цієї постанови, провадяться з 16 травня 2000 року. Проте, пункти 1-6 постанови втратили чинність, пункт 7 встановлює право на допомогу в проведенні поховання і компенсування матеріальних витрат на ритуальні послуги та до суті заявлених вимог не відноситься. Таким чином, на час звернення позивача до суду із позовом про перерахунок пенсії за період 1996-2003 роки, нормативно-правові акти, на які посилається позивач, втратили свою чинність. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні у справі «Кечко проти України», та положення ч.1 ст. 58 Конституції України про незворотність дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, суд приходить до висновку, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Разом з тим, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. Так, Указ Президента України від 14.07.1999р. № 847 був чинним до 01.01.2003р.; Указом Президента України від 23.02.2002р. № 173 та Указом Президента України від 05.05.2003р. № 389 (що були чинними до 18.12.07р.) виплату надбавок встановлено з 1 січня 2003 року та 1 травня 2003 року відповідно; Указ Президента України від 04.10.1996р. № 923 втратив чинність 16.05.2000р. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.04р. встановлено право Махині Л.В. на перерахунок пенсії з 16.09.03р. з урахуванням 100% надбавки згідно Указу Президента України від 23.02.02р. № 173, премії у розмірі 33, 3% згідно Указу Президента України від 04.10.96р. № 923 та надбавки за безперервну службу у розмірі 50% згідно Указу Президента України від 05.05.03р. № 389. Таким чином, рішенням місцевого суду визнано право позивача на перерахунок пенсії з вересня 2003 року згідно указів Президента України від 23.02.02р. № 173, від 04.10.96р. № 923 та від 05.05.03р. № 389. У задоволені позову в частині вимог позивача про перерахунок пенсії згідно Указу Президента № 847 від 14.07.1999р. судом відмовлено. Слід зазначити, що місцевим судом було надано оцінку щодо періоду, з якого починається право позивача на проведення перерахунку та встановлено його з 16.09.03р. З огляду на встановлені місцевим судом обставини, а також враховуючи, дати прийняття та втрати чинності наведених актів Президента, суд не вбачає підстав для визнання права позивача щодо перерахунку пенсії за період до 2003 року. До того ж, суд приймає до уваги доводи відповідача-1 щодо застосування наслідків пропущення строків звернення до суду. Щодо доводів позивача стосовно внесення змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», суд вважає за необхідне наголосити, що перерахунок пенсії з урахуванням положень цього Закону проводиться у розмірі 50% з січня 2005 року, а з січня 2006 року -у розмірі 100%, а тому дія ст. 43 зазначеного Закону не розповсюджується на період 1996-2003 років. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Результат розгляду: denied