Рішення адміністративного суду від 2008-09-03 00:00:00+03

У березні 2007 року[PERSON],[PERSON] (надалі - позивачі) звернувся до суду з позовом до УПСЗН в Ленінському районі м. Вінниці, ГУ ПСЗН Вінницької ОДА, ГФУ Вінницької ОДА про стягнення невиплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2004, 2005, 2006 роки, вказуючи, що вони відповідно є учасниками війни і згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» мають право на отримання щорічно до 5 травня відповідного року разової грошової допомоги, проте відповідачем зазначена допомога виплачувалася в значно менших розмірах. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 червня 2007 року відмовлено в задоволені позовних вимог [PERSON]., [PERSON] Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач[PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 червня 2007 року скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечень на апеляційну скаргу від відповідачів до суду не надходило. В судове засідання сторони не з'явились, причини неявки суду невідомі, були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції частковому скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Колегію суддів встановлено, що позивач -[PERSON] - є учасником війни та відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» повинна щорічно до 5 травня отримувати разову грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Однак, разова щорічна грошова допомога в 2004-2006 роках [PERSON]. була нарахована та виплачена в наступних розмірах: 2004 році - 130,00 грн., 2005 рік - 270,00 грн., 2006 рік - 270,00 грн. Частиною 3 ст. 2 цього Закону встановлено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Однак, Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки зупинено дію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги та встановлений інший розмір такої виплати, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету. Обговорюючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин Законів України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки, колегія суддів виходить з наступного. Згідно приписам ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк). Рядом Рішень Конституційного Суду України роз'яснено, що окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України. Окрім того, встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Отже, встановлення Законами України «Про Державний бюджет України» на 2004-2006 роки розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Залишивши незмінним зміст права на отримання щорічної разової грошової допомоги, Закони про Державний бюджет України на відповідні роки звузили обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасували конституційну гарантію забезпечення належних умов існування ветеранів війни. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції при розрахунку суми разової щорічної допомоги, обґрунтовано керувався положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положеннями Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки. Одночасно слід відмітити, що з огляду на встановлені фактичні обставини справи щодо надання повноважень по виплаті одноразової щорічної грошової допомоги кошти слід стягувати саме з Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації. За таких обставин, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову [PERSON]. не в повній мірі дослідив матеріали справи, та прийняв рішення, яке не відповідає нормам процесуального права. Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Результат розгляду: granted