Рішення адміністративного суду від 2008-02-21 00:00:00+02

30.05.2007 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд винести постанову, якою визнати незаконною та скасувати Постанову Верховної Ради України від 30 травня 2007 року «Про тимчасовий порядок призначення суддів на адміністративні посади та звільнення з цих посад». Свій позов позивач обґрунтовує тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007 у справі № 1-6/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п'ятої статті 20 Закону України "Про судоустрій України", відповідно до якого голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду та звільняються з посади Президентом України. Цим же рішенням Верховній Раді України рекомендовано невідкладно в законодавчому порядку врегулювати питання про призначення судді на посаду голови суду, заступника голови суду та звільнення його з цієї посади. Таким чином, частина п'ята статті 20 Закону України "Про судоустрій України" у першому реченні визначає, що голова суду, заступник голови суду призначається на посаду строком на п'ять років з числа суддів та звільняються за поданням Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду) на підставі рекомендації Ради суддів України (щодо спеціалізованих судів - рекомендації відповідної ради суддів). Оскаржуваною Постановою Верховної Ради України, всупереч зазначеному рішенню Конституційного Суду України замість законодавчого врегулювання цього питання запроваджено тимчасовий порядок призначення суддів на адміністративні посади та звільнення з цих посад, за яким голова суду, заступник голови суду (крім Голови Верховного Суду України та заступників Голови Верховного Суду України) призначаються на посаду строком на п'ять років із числа суддів відповідного суду та звільняються з посади Вищою радою юстиції на підставі: рекомендації Ради суддів України (а щодо спеціалізованих судів - відповідної ради суддів); або Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду); або зборів суддів відповідних судів; або члена Вищої ради юстиції. Таким чином, зазначеною Постановою Верховної Ради України суттєво порушуються його права і обмежуються повноваження члена Ради суддів України, заступника Голови Ради суддів України, голови комітету Ради суддів України з питань забезпечення контролю за організацією діяльності судів, діяльністю Державної судової адміністрації та кадрових питань. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Верховної Ради України в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки вимоги позивача на його думку є безпідставними. Представник третьої особи - Голови Верховного суду України в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник третьої особи - Вищої ради юстиції в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки оскаржувана постанова не зачіпає прав позивача і він не має права оскаржувати вказану постанову Верховної Ради України. Представники третіх осіб у справі - Голови Вищого адміністративного суду України, Ради суддів адміністративних судів, Голови Вищого господарського суду України, Ради суддів господарських судів України, Ради суддів України до суду не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи про що в справі є розписки про вручення повісток їх представникам. У відповідності до вимог ст. 171 КАС України відповідачем на вимогу суду 18 серпня 2007 року в газеті «Урядовий кур'єр» поміщено оголошення про розгляд зазначеної адміністративної справи, копія якого є в матеріалах справи, в зв'язку з чим, суд на підставі ч. 6 ст. 171 КАС України вважає всіх зацікавлених осіб, належним чином повідомленими про судовий розгляд справи. В зв'язку цим на підставі ч. 2 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників третіх осіб, які не з'явилися до суду, та не повідомили суд про причини своєї неявки. Розглянувши адміністративну справу, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, представників третіх осіб - Голови Верховного суду України та Вищої ради юстиції, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007 у справі № 1-6/2007 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини п'ятої статті 20 Закону України "Про судоустрій України", відповідно до якого голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду та звільняються з посади Президентом України. Цим же рішенням Верховній Раді України рекомендовано невідкладно в законодавчому порядку врегулювати питання про призначення судді на посаду голови суду, заступника голови суду та звільнення його з цієї посади. Вказана рекомендація Конституційного суду України ґрунтується на положеннях Конституції України. Так у відповідності до вимог ст. 92 Конституції України - виключно законами України регламентуються питання, судоустрою, судочинства та статусу суддів. Всупереч вимогам вказаної статті Конституції України Верховна Рада України врегулювала питання призначення суддів на адміністративні посади та звільнення з цих посад не в законодавчому порядку, як зазначено в рішенні Конституційного суду України і в ст. 92 Конституції України, а постановою, відповідно до якої вирішено: «тимчасово, до законодавчого врегулювання, запровадити такий порядок призначення суддів на адміністративні посади та звільнення з цих посад: 1. Голова суду, заступник голови суду (крім Голови Верховного Суду України та заступників Голови Верховного Суду України) призначаються на посаду строком на п'ять років із числа суддів відповідного суду та звільняються з посади Вищою радою юстиції на підставі рекомендації: Ради суддів України (а щодо спеціалізованих судів - відповідної ради суддів); Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду); зборів суддів відповідних судів; члена Вищої ради юстиції. 2. Повноваження голови суду, заступника голови суду, призначених після 16 травня 2007 року на підставі відповідних положень частини п'ятої статті 20 Закону України “Про судоустрій України” (3018-14), визнаних неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 16 травня 2007 року N 1-рп/2007 (v001p710-07), підлягають підтвердженню у порядку, встановленому пунктом 1 цієї Постанови.» Статтею 20 Закону України «Про судоустрій України» визначено, що голова суду, заступник голови суду призначаються на посаду строком на п'ять років з числа суддів та звільняються з посади за поданням Голови Верховного Суду України (а щодо спеціалізованих судів - голови відповідного вищого спеціалізованого суду) на підставі рекомендації Ради суддів України (щодо спеціалізованих судів - рекомендації відповідної ради суддів). Всупереч вимогам всказаного закону оскаржуваною постановою Верховної Ради України розширено коло суб'єктів, які мають право вносити рекомендації щодо призначення суддів на адміністративні посади та звільнення суддів з адміністративних посад, а саме таке право надано зборам суддів та члену Вищої ради юстиції, а також надано право Вищій раді юстиції призначати суддів на адміністративні посади та звільняти їх з цих посад. Зазначені положення про розширення кола суб'єктів, які мають право вносити рекомендації щодо призначення та звільнення суддів з адміністративних посад, а також про надання повноважень Вищій раді юстиції щодо призначення та звільнення суддів з адміністративних посад суперечать ст.ст. 3, 27 Закону України «Про вищу раду юстиції», оскільки вказаною постановою Верховної ради України Вища рада юстиції у спосіб, що суперечить Конституції України (ст. 92 Конституції України), наділяється повноваженнями, які не надані їй ані Законами України (ст. 3, 27 Закону Про вищу раду юстиції» не містять даних повноважень) ані Конституцією України (ст. 131 Конституції України також не містить вказаних повноважень). Крім того положення оскаржуваної постанови про надання повноважень Вищій раді юстиції щодо призначення та звільнення суддів з адміністративних посад суперечать рішенню Конституційного суду України № 14-рп/2001 від 16 жовтня 2001 року, відповідно до якого: «За змістом пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України право внесення подань Верховній Раді України про обрання суддів безстроково та призначення суддів на адміністративні посади в судах загальної юрисдикції на Вищу раду юстиції не поширюється». Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень - Верховна Рада України, приймаючи 30 травня 2007 року постанову «Про тимчасовий порядок призначення суддів на адміністративні посади та звільнення з цих посад», діяла всупереч вимогам Конституції України, а саме, ст. 92 Конституції Ураїни, відповідно до якої виключно законами України регламентуються питання судоустрою, судочинства та статусу суддів, ч. 1 ст. 131 Конституції України та ст.ст. 3, 27 Закону України «Про вищу раду юстиції», відповідно до яких право внесення подань Верховній Раді України про обрання суддів безстроково та призначення суддів на адміністративні посади в судах загальної юрисдикції на Вищу раду юстиції не поширюється, ч. 2 ст. 19 відповідно до якої «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України», а також всупереч рішенням Конституційного суду України № 14-рп/2001 від 16 жовтня 2001 року та № 1-рп/2007 від 16 травня 2007 року. Вказаними діями відповідача також були порушені права та обмежено повноваження позивача [PERSON] як члена Ради суддів України, заступника Голови Ради суддів України, голови комітету Ради суддів України з питань забезпечення контролю за організацією діяльності судів, діяльністю Державної судової адміністрації та кадрових питань. У відповідності до вимог ст. 9 КАС України суд при вирішенні вказаної справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Згідно з вимогами ч. 8, 11 ст. 171 КАС України - суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним та визнати його нечинним. Статтею 162 КАС України визначено, що суд у разі задоволення адміністративного позову може прийняти постанову про скасування рішення суб'єкта владних повноважень. Крім того суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Оскільки судом встановлено невідповідність оскаржуваної постанови Конституції України та Законам України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови Верховної ради України є обгрунтованими так як їх задоволення буде в повній мірі поновлювати права позивача, як заступника голови Ради суддів України, члена Ради суддів України, а також буде відповідати вимогам Конституції України, щодо визначення положень судоустрою, судочинства, статусу суддів виключно законами України, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню в межах вказаних в позовній заяві. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted