Рішення адміністративного суду від 2008-08-19 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в Печерському районі м.Києва, в якому просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії. 21 травня 2008 року позивач уточнив позовні вимоги та просить суд зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Печерському районі міста Києва провести перерахунок його пенсії з дня визнання неконституційним положення абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто з 11 жовтня 2005 року, в установленому Законом України «Про державну службу» розмірі, виходячи із усієї суми заробітної плати, зазначеної у Довідці Головного управління державної служби України від 12 березня 2008р. , яка видана для перерахунку пенсії, без застосування обмеження нарахування пенсії з граничної суми заробітної плати на яку нараховуються страхові внески. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що Управлінням Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва на підставі Закону України «Про державну службу», позивачу, була нарахована пенсія державного службовця із застосуванням абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якими було встановлено, що заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, і розмір пенсії не може перевищувати цю межу. У зв'язку з цим пенсія позивачу була обчислена не з усієї суми заробітної плати, як передбачено Законом України „Про державну службу", а із установленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», максимального граничного розміру. З урахуванням того, що рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі №1-21/2005 за конституційним поданням Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положень частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначені положення Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які обмежували, розмір пенсії відповідним категоріям громадян, яким пенсія обчислювалася за спеціальними законами, в тому числі і державним службовцям, з дня ухвалення цього рішення, тобто з 11 жовтня 2005 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України, позивач в березні 2008 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва із заявою про перерахунок пенсії, однак йому було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених в ньому підстав, просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, зазначивши, що відповідно до ст.37 Закону України „Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723 із змінами та доповненнями пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від суми їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. Згідно ст.37 Закону перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Статтею 93 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» від 23.12.2004р. № 2285 встановлено з 1 січня 2005 року максимальну величину фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничну суму заробітної плати (доходу)), з яких відповідно до законів України справляються страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Пенсійного фонду України, в розмірі 4100 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу - платника внесків. Статтею 90 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005р. № 3235 встановлено з 1 січня 2006 року максимальну величину для працездатних осіб 4830 грн., з 01.04.2006р. - 4960 грн. з 01.10.2006р. - 5050 грн. Статтею 81 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006р. № 489 встановлено з 1 січня 2007 року максимальну величину для працездатних осіб 7875 грн., з 01.04.2007р. - 8415 грн., з 01.10.2007р. - 8520 грн. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»« від 28.12.2007р. № 107 встановлено з 1 січня 2008 року максимальну величину для працездатних осіб 9495 грн., з 01.04.2008р. - 9705 грн., з 01.07.2008р. - 9735 грн., з 01.10.2008р. - 10035 грн. Абзаци 3, 4 пункту 13 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058, де зазначено, що при призначенні пенсій відповідно до Закону № 3723 заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку не протирічать статтям 37, 37і Закону № 3723. Тому норми статті 37 і не були предметом конституційного подання, відповідно і рішення Конституційного Суду України відносно цієї норми не приймалося. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з липня 2003 року позивачу призначена пенсія державного службовця. 12 березня 2008 року позивач з посиланням на Закон України „Про державну службу в Україні", та рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, звернувся до Управління Пенсійного фонду в Печерському районі міста Києва із заявою про перерахунок йому пенсії на підставі довідки Головного управління державної служби України від 12 березня 2008 року №51. Відповідач листом від 14 березня 2008 року за №57/Б/75 відмовив позивачу у проведенні перерахунку , посилаючись на відсутність законних підстав. У відповідності до ст.ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу», якими встановлено відповідно порядок нарахування та перерахунку пенсій державним службовцям, не встановлено обмеження граничного розміру пенсій, а навпаки, частиною другою статті 37 встановлено, що вона виплачується без обмеження граничного розміру. Зазначеними положеннями Закону встановлено, які саме суми включаються в заробітну плату державного службовця: це усі суми, на які нараховується збір на соціальне страхування ( відповідно до статті п 19 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" такими сумами є суми витрат на оплату праці (грошового забезпечення), що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України „Про оплату праці", проте ними не встановлено величину цих сум, тобто не встановлено, що при призначенні чи при перерахунку пенсії державному службовцю вона обчислюється із заробітної плати, яка не перевищує межу максимальної величини суми, з якої роботодавець сплачує страхові внески до соціальних фондів. Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі №1-21/2005 за конституційним поданням Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положень частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначені положення Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які обмежували, розмір пенсії відповідним категоріям громадян, яким пенсія обчислювалася за спеціальними законами, в тому числі і державним службовцям, з дня ухвалення цього рішення, тобто з 11 жовтня 2005 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Слід також зазначити, що Закон України «Про державну службу» хоч і не був предметом конституційного подання, як зазначається у вказаному листі-відповіді Управління Пенсійного фонду України, однак він був предметом конституційного розгляду Конституційного Суду України, який у зазначеному рішенні встановив, що розмір пенсії для окремих категорій громадян, в тому числі і тим, яким пенсія призначається відповідно до Закону України «Про державну службу», визначається у відсотках і не фіксується максимальним граничним розміром пенсії у грошовому еквіваленті. Суд, не приймає посилання відповідача на статті законів України про Держбюджет на 2005 ,2006, 2007 та 2008 роки, оскільки обмеження встановлені даними законами протирічать Конституції України, згідно ст.22 якої закріплені нею права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Підтвердженням цього стало рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, в якому зазначається, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Конституційний Суд України, у рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) дійшов висновку, що « законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина». Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, суд вважає , що Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва безпідставно відмовило позивачу в перерахунку пенсії , чим порушило права та законні інтереси останнього, які підлягають поновленню шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 11 жовтня 2005 року. На підставі вищенаведеного,

Результат розгляду: granted