Рішення адміністративного суду від 2008-09-01 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що в період з 01 січня 1997 по 31 грудня 2007 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначила в розмірі 47627, 00 грн. Посилалася на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач у судове засідання не з'явилась. Просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився тоді, як про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Письмове заперечення на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу, за виключенням періоду з 01.06.2004 року по 31.12.2006 рік -декретної відпустки, працювала в зоні гарантованого добровільного відселення. Згідно ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказана доплати виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомог в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Позов підлягає задоволенню, при цьому суд враховує, що дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІV(3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цієї норми зупинено згідно із Законом N 489-У ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року її дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 (V0а6р710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України, незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати, тобто за періоди з вересня 1996 року по травень 2004 року, та з липня по грудень 2007 року включно. З врахуванням викладеного вище, фактично отриманих сум та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем по виплатах, передбачених ст.39 Закону - 25179,64 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial