Рішення адміністративного суду від 2008-02-12 00:00:00+02

Позивач, Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного Прапору виробниче підприємство звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Харкові, Відділення Державного казначейства у м.Харкові, в якому просить суд визнати незаконною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Харкові в частині відсутності своєчасного вчинення передбачених Законом України „Про податок на додану вартість” обов’язкових дій в межах процедури відшкодування податку на додану вартість, стягнути з Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 345570,83 грн. та судові витрати. За наслідками підготовчого провадження у справі ухвалою суду від 09.10.2007 року за клопотанням представника другого відповідача - Відділення Державного казначейства у м.Харкові, за згодою позивача, допущено заміну первинного другого відповідача належним відповідачем - Головним управлінням державного казначейства України у Харківській області. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням ухвали суду від 09.10.2007 року та просив суд визнати незаконною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м.Харкові в частині відсутності своєчасного вчинення передбачених Законом України „Про податок на додану вартість” обов’язкових дій в межах процедури відшкодування податку на додану вартість, стягнути з Державного бюджету України матеріальну шкоду у розмірі 345570,83 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує з посиланням на те, що позивач є особою, яка зареєстрована як самостійний платник податку на додану вартість (свідоцтво № 30007744, видане першим відповідачем) і відповідно його господарська діяльність в частині оподаткування податком на додану вартість регулюється Законом України „Про податок на додану вартість” з урахуванням статусу позивача, як підприємства літакобудування (Закон України „Про державну підтримку літакобудівної промисловості в Україні”. В позові зазначає, що згідно з п.13 „Перехідних положень” розділу 2 Закону України „Про внесення змін до Закону України „про Державний бюджет України на 2005 рік та деяких інших законодавчих актів України” встановлено, що при від’ємному значенні сум податку на додану вартість, обрахованого в порядку, передбаченому в пп..7.7.1 п.7.7 ст.7 цього Закону, по підприємствах суднобудування і літакобудування, відшкодування з бюджету здійснюється в податковому періоді, наступному за звітним періодом, в якому виникло від’ємне сальдо податку у порядку і строки, передбачені у п.7.7 ст.7 цього Закону. З вказівкою на наведені норми права зазначає, що реалізуючи власне право на відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України, надав до першого відповідача податкові декларації з податку на додану вартість та розрахунки суми бюджетного відшкодування за червень-грудень 2005 року, січень, лютий, квітень, липень, вересень-грудень 2006 року, січень, лютий, березень 2007 року. Правомірність заявлених до відшкодування сум податку на додану вартість на його думку підтверджено відповідними актами перевірок позивача, що складені першим відповідачем. Вважає, що фактичні обставини свідчать про те, що перший відповідач не здійснив передбачених законом необхідних та обов’язкових дій в межах процедури відшкодування податку на додану вартість на користь позивача у встановлені строки, що призвело до порушення права позивача на своєчасне отримання заявленого відшкодування податку на додану вартість з Державного бюджету України. Порушення першим відповідачем передбачених законом вимог стосовно проведення передбаченої процедури відшкодування податку на додану вартість (протизаконна бездіяльність відповідача) є причиною несвоєчасного отримання позивачем грошових сум податку на додану вартість, правомірно заявлених до відшкодування з Державного бюджету України. Наполягає, що протиправна бездіяльність першого відповідача призвела до завдання позивачу майнової (матеріальної) шкоди, що характеризується втратою готівковими коштами, які підлягають відшкодуванню, власної вартості (знецінення) внаслідок інфляції. Виробник продукції під впливом інфляції зазначає додаткових негативних наслідків у вигляді знецінення майна (грошових коштів), правом на відшкодування яких володіє. Щодо обґрунтування своїх вимог з приводу відшкодування матеріальної шкоди посилається на ст.ст.2, 177, 190, 1166, 1173 Цивільного кодексу України, ст.74, 144 господарського кодексу України. Вказує, що між незаконними діяннями першого відповідача та завданою позивачу шкодою снує причинно-наслідковий зв’язок. В судовому засіданні, яке відбулось 17.01.2008 року було оголошено перерву для підготовки сторонам до судових дебатів, про наступний час та місце розгляду справи позивачбув повідомлений належним чином, але свого представника в судове засідання, яке відбулось 12.02.2008 року не направив. При обговоренні питання про можливість подальшого судового розгляду за відсутністю позивача з посиланням на вимоги ст.128 КАС України представник першого відповідача зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, і його неявка в судове засідання не може вважатися поважною причиною неприбуття до суду. Суд, заслухавши думку представника першого відповідача про можливість продовження розгляду справи у судовому засіданні за відсутності представника позивача, вирішив продовжити судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, оскільки останній про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Перший відповідач в своїх запереченнях на позов та його представник у судовому засіданні проти позовних вимог заперечуютьта вважають їх такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Розрахунок розміру матеріальної шкоди, на думку першого відповідача, розрахований позивачем з урахуванням положень листа Верховного Суду України від 03.04.97р. №62-97р. не відповідає жодному чинному нормативно - правовому акту. Вважає. що твердження позивача про те, що право на відшкодування (кінцевий термін проведення відшкодування (2 колонка розрахунку розміру матеріальної шкоди)) настає на останній день місяця, в якому подано декларацію, взагалі суперечить п.п.7.7.5, п.п.7.7.6 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”від 03.04.1997р. №168/97 – ВР, із змінами та доповненнями (надалі-Закон №168/97-ВР від 03.04.97р.). Позивач податкові декларації з податку на додану вартість надає до СДПІ ВПП у м. Харкові за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, - протягом 20 днів календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, перший відповідач зазначає, що строк на відшкодування сум ПДВ з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок платника податку настає не раніше ніж на 70 –й день від дня отримання органом ДПС податкової декларації із заявленою сумою бюджетного відшкодування за умови проведення позапланової виїзної перевірки, наступних за днем проведення документальної невиїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування. Крім того, вказує на той факт, що відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» орган державної податкової служби зобов’язаний лише надати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а не перераховувати кошти з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку, що відноситься відповідно до компетенції органів державного казначейства. Наполягає, що позивач вже у розрахунку майнової шкоди помиляється у строках проведення відшкодування. Також, СДПІ ВПП у м. Харкові зазначає, що п.п.7.7.5 п.7.7. ст.7 Закону України«Про податок на додану вартість» не визначено з якого часу проводиться позапланова виїзна перевірка, тобто строки на відшкодування сум ПДВ подовжується за рахунок перебігу часу між проведенням документальної невиїзної перевірки та проведенням позапланової виїзної перевірки з питань заявлених сум ПДВ до відшкодування. Непогоджуючись з твердженням позивача щодо бездіяльності СДПІ ВПП у м. Харкові в частині відсутності своєчасних обов»язкових дій в межах процедури відшкодування ПДВ перший відповідач, що всі дії з боку СДПІ ВПП у м. Харкові вчинені в межах процедури відшкодування податку на додану вартість, що передбачені Законом України “Про податок на додану вартість”, а саме: проведені документальні невиїзні (камеральні) перевірки по деклараціям за червень 2005р. – лютий 2007р. з питань заявлених в деклараціях даних, проведені позапланові виїзні перевірки з питань достовірності декларування від’ємного значення за червень 2005р. - лютий 2007р. та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування за червень 2005р.- лютий 2007р., наданий висновок органу Державного казначейства. Тобто, враховуючи вищезазначене, СДПІ ВПП у м. Харкові наполягає, що нею були здійсненні усі дії в межах повноважень та передбачених Законом України “Про податок на додану вартість” у процедурі відшкодування податку на додану вартість, томупосилання позивача на бездіяльність відповідача вважає необґрунтованим. Також, СДПІ ВПП у м. Харкові не погоджується з твердженням позивача щодо наявності майнової шкоди, в зв’язку з відсутністю у позивача настання певних правових наслідків та вчинення з боку СДПІ ВПП у м. Харкові всіх дій передбачених Законом України “Про податок на додану вартість” щодо процедури відшкодування. Тобто, позивна вимога у вигляді стягнення матеріальної шкоди на думку першого відповідача є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Щодо суми податку на додану вартість з урахуванням індексу інфляції, що позивач неправомірно застосовує індекс інфляції до суми податку на додану вартість, оскільки по – перше відшкодування ПДВ не є грошовим зобов’язанням у розумінні Закону України «Про податок на додану вартість» (тобто СДПІ ВПП не є боржником, а ХДАВП не є кредитором), а по –друге механізм відшкодування ПДВ визначається Законом України “Про податок на додану вартість”, який не передбачає застосування індексу інфляції за несвоєчасність відшкодування ПДВ. Підсумовуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Другий відповідач, Головне управління державного казначейства України у Харківській області в судове засідання не з’явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 27.12.2007 року через канцелярію суду надав заяву. В якій він з посиланням на п.3 ст.122 КАС України просить розглядати справу за відсутністю другого відповідача. Представник прокуратури в судове засідання не з’явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що неприбуття другого відповідача та представника прокуратури у судове засідання не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість Харківське державне авіаційне орденів Жовтневої революції та Трудового Червоного прапору виробниче підприємство є платником податку на додану вартість та має відповідне свідоцтво № 30007744 та індивідуальний податковий номер 143088920395, копія якого додана до матеріалів справи. З 01.09.2000р. за № 106 позивача взято на облік СДПІ ВВП у м.Харкові, код платника податків за ЄДРПОУ 14308894. Судом встановлено, щопозивач надає до СДПІ ВПП у м. Харкові податкові декларації з податку на додану вартість за базовий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, - протягом 20 днів календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Положеннями п.п.7.7.5. п.7.7.ст..7 Закону №168/97-ВР від 03.04.97р встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Як вбачається з положень ст.7 до Закону України «Про податок на додану вартість» орган державної податкової служби зобов’язаний лише надати висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, а не перерахувати коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку, що відноситься відповідно до компетенції органів державного казначейства. Виходячи зі змісту п.п.7.7.6 п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР від 03.04.97р орган державного казначейства на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податкув обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу. Також, суд зазначає, що п.п.7.7.5 п.7.7. ст.7 Закону України«Про податок на додану вартість» не визначено з якого часу проводиться позапланова виїзна перевірка, тобто строки на відшкодування сум ПДВ подовжується за рахунок перебігу часу між проведенням документальної невиїзної перевірки та проведенням позапланової виїзної перевірки з питань заявлених сум ПДВ до відшкодування. Системний аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що строк на відшкодування сум ПДВ з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок платника податку настає не раніше ніж на 70–й день від дня отримання органом ДПС податкової декларації із заявленою сумою бюджетного відшкодування за умови проведення позапланової виїзної перевірки, наступних за днем проведення документальної невиїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування. В зв’язку з наведеним суд вважає, що твердження позивача про те, що право на відшкодування (кінцевий термін проведення відшкодування (2 колонка розрахунку розміру матеріальної шкоди)) настає на останній день місяця, в якому подано декларацію суперечить п.п.7.7.5, п.п.7.7.6 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”від 03.04.1997р. №168/97 – ВР, із змінами та доповненнями (надалі-Закон №168/97-ВР від 03.04.97р.) є помилковим і ґрунтується на довільному тлумаченні норм діючого законодавства України. Щодо посилання позивача на бездіяльність СДПІ ВПП у м. Харкові в частині відсутності своєчасних обов’язкових дій в межах процедури відшкодування ПДВ, з урахуванням наданих до справи первинних документів, судом встановлено, що СДПІ ВПП у м. Харкові, в межах процедури відшкодування податку на додану вартість, вчинені всі дії, що передбачені Законом України “Про податок на додану вартість”. А саме: проведені документальні невиїзні (камеральні) перевірки по деклараціям за червень 2005р. – лютий 2007р. з питань заявлених в деклараціях даних; проведені позапланові виїзні перевірки з питань достовірності декларування від’ємного значення за червень 2005р.- лютий 2007р., та достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування за червень 2005р.- лютий 2007р., надані висновки органу Державного казначейства. Тобто, враховуючи вищезазначене, суд робить висновок про те, що СДПІ ВПП у м. Харкові були здійсненні усі дії в межах повноважень та передбачених Законом України “Про податок на додану вартість” у процедурі відшкодування податку на додану вартість. В зв’язку з чим, посилання позивача на бездіяльність відповідача в частині відсутності своєчасних обов’язкових дій в межах процедури відшкодування ПДВ є необґрунтованим і не підтвердженим документально. Суд не погоджується з твердженням позивача щодо наявності майнової шкоди виходячи з наступного. Так, позивач у позовній заяві зазначає, що бездіяльність СДПІ ВПП у м. Харкові у вигляді відсутності обов’язкових дій в межах процедури відшкодування податку на додану вартість та внаслідок впливу інфляції зменшилось його майнове благо, що дозволяє позивачу стверджувати про наявність завдання майнової шкоди. Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Виходячи зі змісту поняття майнової шкоди, вона характеризується наступними ознаками: всі дії або бездіяльність повинні бути направлені на знищення майнового блага; наявність причинно-наслідкового зв’язку;настання певних правових наслідків (так, наприклад, нарахування пені (неустойки) за несвоєчасність виконання грошових зобов’язань, розірвання договорів (контрактів), у зв’язку з неналежним виконанням або невиконанням зобов’язань взагалі, тощо). Позивач у позовні заяві зазначає, що внаслідок росту цін зменшилась його покупна спроможність на товари та послуги, які використовуються в його господарській діяльності, але при цьому не констатує на яку дату відбулось таке зростання, на які саме товари (послуги), яку саме різницю складає вартість товару до росту інфляції та вартість аналогічного товару (послуги) після росту інфляції, документальне підтвердження такого зростання, середні показники товару (послуг) (ринкова вартість, біржова вартість). Виходячи з наведеного, приведення позивачем суду лише поняття „інфляції”, яке визначене на нормативному рівні без констатування позивачем індексів інфляції на невизначену категорію товарів (послуг), надає можливість суду прийти до висновку про довільне твердження позивача про настання певних правових наслідків для нього внаслідок бездіяльності СДПІ ВПП у м.Харкові. Крім того, позивач розраховуючи суму матеріальної шкоди у розмірі 345 570, 83 грн. застосовує індекс інфляції на суму податку на додану вартість з посиланням на лист Верховного Суду України від 03.04.97р. №62-97 р. “Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ”, який стосується проведення перерахунків грошових сум при розгляді судових справ, та як, приклад, у листі наведено застосування індексу інфляції при розгляді справ, зокрема прострочення боржника за грошовим зобов'язанням. Положеннями ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, лист Верховного Суду України від 03.04.97р. №62-97 р. стосується правовідносин, які передбачають відповідальність за порушення грошових зобов’язань (невиконання або неналежне виконання грошових зобов’язань за цивільно-правовими договорами). Тобто, індекс інфляції застосовуються за умови, якщо боржник прострочив виконання грошового зобов’язання. З огляду на все вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач неправомірно застосовує індекс інфляції до суми податку на додану вартість, оскільки по – перше, відшкодування ПДВ не є грошовим зобов’язанням у розумінні Закону України «Про податок на додану вартість» (тобто СДПІ ВПП не є боржником, а ХДАВП не є кредитором), а по – друге, механізм відшкодування ПДВ визначається Законом України “Про податок на додану вартість”, який не передбачає застосування індексу інфляції за несвоєчасність відшкодування ПДВ. Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відсутність у позивача настання певних правових наслідків та вчинення з боку СДПІ ВПП у м. Харкові всіх дій передбачених Законом України “Про податок на додану вартість” щодо процедури відшкодування дає підстави СДПІ ВПП ум. Харкові стверджувати, що позивна вимога у вигляді стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied