Рішення адміністративного суду від 2008-07-15 00:00:00+03

До суду надійшов адміністративний позов [PERSON]. до Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недорахованої одноразової допомоги. Позивач у судовому засіданні уточнила заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що вона є інвалідом третьої групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до вимог закону вона має право на щорічні компенсаційні виплати на оздоровлення з 2001 по 2007 роки у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальних заробітних плат повинен визначатись на момент здійснення виплати. Але, відповідачем за період з 2001 р. по 2004 р. їй було виплачено лише по 21,50 грн., а з 2005 р. по 2007 р. - по 90 грн. Таким чином, відповідачем їй не доплачена компенсація на оздоровлення за 2001 р. - 718,50 грн., 2002 р. - 798,50 грн., 2003 р. - 926,50 грн., 2004 р. - 1026,50 грн., 2005 р. - 1238 грн., 2007 р. - 1510 грн. Просила суд визнати дії відповідача неправомірним та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради недоотриману суму компенсації на оздоровлення за вказаний період в сумі 6218 грн. Представники відповідачів - Остроушко Т.М. та Тверженкова І.А., що діють на підставі довіреностей у судовому засіданні вимоги позовної заяви [PERSON]. не визнали. Представник відповідача - Остроушко Т.М. пояснила, що по-перше, позивачем пропущений річний строк звернення до суду за захистом прав, свобод, та інтересів. Виплата компенсацій на оздоровлення [PERSON]. здійснювалась щорічно. Вважає, що підстав для поновлення пропущеного строку у позивача немає. Дійсно, позивач є інвалідом третьої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи і їй як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, ІІІ групи інвалідності передбачена щорічна компенсаційна виплата за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, розмір яких визначається на момент виплати. Однак, на підставі ст. 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, застосування Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання місцевими органами виконавчої влади та іншими органами. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року встановлена щорічна матеріальна допомога у розмірі 21,50 грн. та 90 грн. - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Виходячи з цього розміру виплачується допомога на оздоровлення у 2003-2007 роках. Це повністю відповідає нормам Конституції України, Законам України “Про державний бюджет” на відповідні роки, а також Бюджетному кодексу, згідно з яким всі компенсації і виплати проводяться з бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань. На підставі викладеного, просила суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON]. Стосовно позовних вимог про стягнення виплат на оздоровлення за 2001-2002 роки, просила суд відмовити у їх задоволені, оскільки відповідач є розпорядником бюджетних коштів лише з 2003 року. Представник відповідача - Тверженкова І.А., що діє на підставі довіреності, підтримала думку представника Остроушко Т.М. та просила суд відмовити позивачеві у задоволені її позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. У судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом третьої групи (категорія 1) (а.с. 2,5,6). Але, при виплаті щорічної допомоги [PERSON]. Управління керувалося постановою Кабінету міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 836), вимогами якої розмір вказаної допомоги встановлений для інвалідів 3 групи - 21,50 грн., а з 2005 року - постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - постанова № 562), розмір такої допомоги встановлений 90 грн. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними постановами №№ 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів третьої групи 21,50 грн. та з 2005 р. - 90 грн. відповідно. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 року, а не постанови №№ 836, 562. Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 21,50 грн. за період з 2003, 2004 та 90 грн. за період 2005, 2007 роки, суд вважає за необхідне визнати неправомірними та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Центрально-Міської районної адміністрації Макіївської міської ради недоотримані суми щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення, виходячи з розрахунку: 2003 рік - 237 х 4 - 21,50 = 926,50 грн. 2004 рік - 262 х 4 - 21,50 = 1026,50 грн. 2005 рік - 332 х 4 - 90 = 1238 грн. 2006 рік - 460 х 4 - 90 = 1750 грн., а всього 4941 грн. Розмір мінімальної заробітної плати був визначений судом на момент виплати частини грошової допомоги на оздоровлення [PERSON]. (а.с. 4). Що стосується проведення перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2001, 2002 роки, то ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29.10.2003 року відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (зі змінами та доповненнями), а також відповідно до Закону України № 2638-ІІІ. Таким чином, вказані позовні вимоги пред'явлені позивачем не до належного позивача та задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: partial