Рішення адміністративного суду від 2008-11-03 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі м. Києва була проведена планова виїзна перевірка суб'єкта господарювання -фізичної особи [PERSON]. з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 16.02.2005 р. по 30.06.2007 р. За результатами перевірки був складений акт від 21.08.2007 р. № 9534/17-4-2607404758 та прийняте податкове повідомлення -рішення від 04.09.2007 р. № 0001931704/0 на загальну суму 29 951,50 грн., з яких 19 061,00 грн. основного платежу та 10 890,50 грн. -штрафних (фінансових) санкцій. Під час проведення перевірки відповідачем були встановлені наступні порушення СПД-ф.о. [PERSON]., а саме: - неподання до податкового органу декларацій з ПДВ за квітень 2006 р., за січень-червень 2007 р. (строк подання-протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця), порушення терміну подання до ДПІ декларації з ПДВ за серпень 2005 р. (дата подання 21.09.05 р.), чим порушено п.п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7 Закону №168/97-ВР, п. 2.2, п.п. 2.6.1 п. 2.6 ст. 2 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 166, пп. «а»пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ зі змінами та доповненнями; - заниження податкових зобов'язань за липень, серпень, вересень 2005 р. на суму 2608,00 грн., 3424,00 грн., 161,00 грн. відповідно; за жовтень, листопад, грудень 2006 р. на суму 1611,00 грн., 9000,00 грн., 923,00 грн. відповідно; за січень, лютий, травень 2007 р. на суму 250,00 грн., 491,00 грн., 593,00 грн. відповідно. До складу податкових зобов'язань у податкових деклараціях відповідних звітних (податкових) періодів не включено суми ПДВ при отриманні коштів на розрахунковий рахунок за продані товари та надані послуги. Порушено п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. №168/97-ВР зі змінами і доповненнями, п. 1.1 ст. 1, п.2.2, пп.2.6.1 п. 2.6 ст. 2 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №166 зі змінами та доповненнями. У зв'язку з цим, за результатами перевірки СГФО [PERSON]. донарахований податок на додану вартість в розмірі 19 061,00 грн. Позивач не погодився з прийнятим податковим повідомленням -рішенням та в порядку передбаченому п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ оскаржив його в апеляційному порядку. За результатами розгляду первинної та повторних скарг ДПІ у Солом'янському районі м. Києва, ДПА у м. Києві та ДПА України податкове повідомлення -рішення залишене без змін, скарги позивача [PERSON]. - без задоволення. Позивач не погоджується з такими висновками відповідача та посилається на п. 25.2 «Положення про реєстрацію платників податків податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 р. № 79, а також на те, що з 01 жовтня 2006 року позивач перейшов з загальної системи оподаткування на спрощену систему оподаткування, відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів підприємництва». При цьому, позивач виявив бажання про зняття його з обліку як платника ПДВ. В ДПІ Солом'янського району в м. Києві позивачу було роз'яснено, що для цього, він повинен до кінця 2006 року подавати декларації, які свідчать про відсутність оподатковуваних операцій, а починаючи з 2007 року, реєстрація його як платника податку на додану вартість буде автоматично анульована. Саме за таких обставин, в період з жовтня 2006 року і до кінця 2006 року [PERSON].подавав декларації, які свідчили про відсутність оподатковуваних операцій, а починаючи з 2007 року не подавав їх зовсім. Таким чином, позивач вважає, що для анулювання реєстрації позивача як платника на додану вартість було дві підстави - це перехід позивача на спрощену оподаткування, та подання ним декларацій, які свідчили про відсутність оподатковуваних поставок протягом 12 місяців - з жовтня 2005 р. по вересень 2006 р. Однак, вказані обставини залишились поза увагою перевірки, внаслідок чого було податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість 29 937,20 грн., включаючи штрафні санкції у 10 876,20 грн., яке позивач вважає прийнятим необґрунтовано. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав. Суб'єкт господарювання [PERSON]. є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом платника податку на додану вартість від 11.03.2005 р. [NUMBER]. Позивач у періоді, який перевірявся здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами з 01.05.2005 р. по 30.09.2005 р.; в період з 01.10.2005 р. 30.09.2006 р. господарська діяльність не проводилася; з 01.10.2006 р. по 30.06.2007 р. здійснювалася діяльність у сфері громадського харчування (організація комплексних обідів, фуршетів тощо) за замовленням згідно укладених договорів. Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про податок на додану вартість», платником податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку; підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку; імпортує товари (супутні послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами цієї статті. Будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася платником податку. Як встановлює п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку. Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 цього Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Підпункт 7.5.1. п. 7.5 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР визначає, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається - дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Згідно з п. 9.8 ст. 9 Закону України № 168/97-ВР, реєстрація діє до дати її анулювання, яка відбувається у випадках, якщо: а) платник податку, який до місяця, в якому подається заява про анулювання реєстрації, є зареєстрованим згідно з положеннями підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону більше двадцяти чотирьох календарних місяців, включаючи місяць реєстрації, та має за останні дванадцять поточних календарних місяців обсяги оподатковуваних операцій, менші за визначені зазначеним підпунктом; б) ліквідаційна комісія платника податку, оголошеного банкрутом, закінчує роботу або платник податку ліквідується за власним бажанням чи за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання); в) особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені цим Законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин; г) зареєстрована як платник податку особа обирає відповідно до цього Закону спеціальний режим оподаткування за ставками, іншими, ніж зазначені у статті 6 та статті 81 цього Закону; ґ) особа, зареєстрована як платник податку, не надає податковому органу декларації з цього податку протягом дванадцяти послідовних податкових місяців або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність оподатковуваних поставок протягом такого періоду, а також у випадках, визначених законодавством стосовно порядку реєстрації суб'єктів господарювання. Анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпункті "а" цього пункту, здійснюється за заявою платника податку. Анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах "б" - "ґ" цього пункту, здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу або такої особи. Відповідно до п.п. «в»п. 25.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 р. № 79 (далі -Положення № 79), за ініціативою відповідного податкового органу анулювання реєстрації платників податку на додану вартість здійснюється в разі, якщо особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного податку або стає суб'єктом інших спрощених систем оподаткування, які визначають особливий порядок нарахування чи сплати податку на додану вартість, відмінний від тих, що встановлені законом, чи звільняють таку особу від сплати цього податку за рішенням суду або з будь-яких інших причин. Згідно з п.п. 25.1 п. 25 Положення № 79, анулювання реєстрації за ініціативою платника податку на додану вартість може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «а»- «ґ»п. 25 цього Положення. Для цього платник податку на додану вартість подає до податкового органу за місцем перебування на обліку заяву про анулювання реєстрації платника ПДВ за формою № 3-ПДВ. Разом із поданням такої заяви зобов'язаний повернути податковому органу Свідоцтво та всі засвідчені копії Свідоцтва. Якщо органом державної податкової служби на підставі заяви суб'єкта малого підприємництва, що зареєстрований платником податку на додану вартість, прийнято рішення, що особа з певного звітного періоду переходить на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності і при цьому не буде платником податку на додану вартість відповідно до абзацу другого статті 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»із змінами і доповненнями від 03.07.98р. №727/98 (далі за текстом - Указ), але цей звітний період ще не настав, то на Свідоцтві, корінці Свідоцтва та всіх засвідчених копіях Свідоцтва у лівій верхній частині робиться спеціальний запис: "Свідоцтво дійсне до "дата останнього дня звітного періоду, що передує переходу платника на сплату єдиного податку", запис зроблено "дата". Запис на Свідоцтві та всіх засвідчених копіях Свідоцтва засвідчується підписом керівника органу державної податкової служби та печаткою. Свідоцтво та копії з такою відміткою повертаються платнику при видачі документів, що підтверджують право платника на застосування спрощеної системи оподаткування, починаючи з певного звітного періоду. По закінченні терміну дії Свідоцтва з такою відміткою воно та його копії здаються суб'єктом малого підприємництва до органу державної податкової служби разом із заявою про скасування реєстрації платника податку на додану вартість. Після цього орган державної податкової служби виключає особу з Реєстру останнім днем звітного періоду, що передує переходу платника податків на обрані ним умови сплати єдиного податку при застосуванні спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності. Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.00р. № 507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 03.07.98р. №727»передбачено, що крім суб'єктів малого підприємництва - юридичних осіб, визначених абзацом другим частини першої статті 6, платниками податку на додану вартість мають право бути також суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи. У разі коли суб'єкт малого підприємництва - фізична особа приймає рішення бути платником податку на додану вартість, на нього поширюється дія Закону України "Про податок на додану вартість". Суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи, які до переходу на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності були платниками податку на додану вартість і після переходу до неї прийняли рішення про те, що вони згідно з абзацом другим частини першої статті 6 Указу не є платниками податку на додану вартість, подають до відповідного органу державної податкової служби заяву про скасування реєстрації їх як платників податку на додану вартість і здають відповідне свідоцтво. За період з 11.03.2005 р. по 30.06.2007 р. позивач до податкового органу не звертався з заявою про обрання спеціального режиму оподаткування та зміну порядку нарахування та сплати податку на додану вартість. Позивач стверджує, що з 01.10.2006 р. він перейшов на спрощену систему оподаткування , тому враховуючи його бажання знятися з обліку платників ПДВ, анулювання його як платника податку на додану вартість повинно було пройти автоматично. Однак, як вже зазначалося вище, порядок реєстрації та зняття з обліку платника ПДВ суб'єктів підприємницької діяльності платниками податку на додану вартість врегульований ст.. 2 та ст.. 9 Закону України «Про податок на додану вартість». Автоматичного виключення з реєстру платників ПДВ Законом не передбачено. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач не подавав декларації з податку на додану вартість за період серпень 2005 р., квітень 2006 р., січень -червень 2007 р. , чим було порушено п.п. 7.8.1 п.7 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР, згідно якого податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал, з урахуванням того, що: якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо податкова реєстрація особи анулюється у день інший, ніж останній день календарного місяця, то останнім податковим періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. Також, позивачем занижені податкові зобов'язання за період липень 2005 р. -2 608,00 грн., серпень 2005 р. -3 424,00 грн., вересень 2005 р. -161,00 грн.; за період жовтень 2006 р. на суму 1 611,00 грн., листопад 2006 р. -9 000,00 грн., грудень 2006 р. -923,00 грн.; за період січень 2007 р. -250,00 грн., лютий 2007 р. -491,00 грн., травень 2007 р. -593,00 грн. До складу податкових зобов'язань податкових деклараціях відповідних звітних (податкових) періодів не включено суми ПДВ при отриманні коштів на розрахунковий рахунок за продані товари та надані послуги, чим було порушено п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України № 168/97-ВР. Згідно якого, датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку. Згідно з п. 10.1 ст. 10 Закону України № 168/97-ВР, особами відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету є платники податків, визначені у ст.. 2 цього Закону. Пунктом 10.2 ст. 10 цього Закону, платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д»п. 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Таким чином, суд вважає дії відповідача по донарахуванню податку на додану вартість позивачу правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України. Суд, також, бере до уваги, що згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення. Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Доказів, які б спростували рішення відповідача, позивач суду не надав. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied