Рішення адміністративного суду від 2008-03-26 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до УПСЗН Ічнянської РДА про стягнення грошової допомоги в сумі 2542 гривні 00 копійок, вказуючи на те, що являється ветераном війни - інвалідом 3 групи і згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому до 5 травня щорічно повинні виплачувати разову грошову допомогу у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, однак в порушення вимог даного закону відповідач в 2007 році виплатив 300 гривень і недоплачена сума допомоги складає 2542 гривні 00 копійок, яку і просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача УПСЗН Ічнянської РДА в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позовних вимог заперечувала. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи із слідуючого. При прийнятті постанови суд керувався Конституцією України, Законом України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007. В судовому засіданні встановлено, що позивач є ветераном війни - інвалідом 3 групи. Це підтверджується ксерокопією посвідчення [NUMBER], виданого 29 березня 2007 року (а.с.4). Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 -ХII від 22.Х.1993р. з послідуючими змінами, щорічно до 5 травня учасникам війни, інвалідам 3 групи, виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Із заперечення УПСЗН Ічнянської РДА вбачається, що позивачу в 2007р. - 300 грн., хоча мінімальна пенсія в 2007 році становила 410 грн. 06 копійок і тому розмір разової грошової допомоги повинен був становити: 2007 рік - 410.06 х 7= 2870 гривень 42 копійки. Однак Законами України Про державний бюджет України на 2005-2007рр. дію ч.5 ст. 14 ЗУ від 22.Х.1993р. № 3551-ХII було зупинено, тому виплати і проводилися в тому розмірі, які передбачені даним законом. Таким чином, законом про Державний бюджет України призупинено на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупинено дію механізму реалізації конституційних соціально-економічних прав громадян. У Конституції України ( 254 к/96-ВР) Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України. У ст. 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дій цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Тому Конституційний Суд України в рішенні від 9 липня 2007року № 6-рп/2007р. вказав, що відповідно до ч.3 ст.22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк, а звідси випливає, що закон про Державний бюджет України не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами. Даним рішенням Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік», за якою у 2007році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 55грн., при цьому вказавши, що аналогічними рішеннями Конституційного Суду України визнавалися неконституційними положення аналогічних статей ЗУ «Про державний бюджет України на 2005 і 2006р.р.». Згідно п.5 даного рішення, рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальною юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей, що визнані неконституційними. Виходячи з цього суд вважає, що позивачу незаконно виплачувалася в 2007 році одноразова грошова допомога в розмірі 300 гривень, замість семи мінімальних пенсій за віком, а тому з відповідача на користь позивача необхідно достягнути за 2007 рік 2570 гривень 42 копійки (410.06 х 7 - 300). Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України “..суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять...”. Отже, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог на суму 2542 гривні 00 копійок, стягнувши на його користь недоплачену грошову допомогу в розмірі 2570 гривень 42 копійки.

Результат розгляду: granted