Рішення адміністративного суду від 2008-08-07 00:00:00+03

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області щодо несвоєчасного проведення розрахунку при його звільненні з посади головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі, а також просить стягнути з відповідача 3201 гривню середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 400 гривень за заподіяну моральну шкоду. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08.12.2005 року він був призначений на посаду головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі Київської області, в порядку переведення з Київського обласного управління юстиції, що підтверджується копією наказу про його призначення від 08.12.2005 року, та копією довідки відповідача від 15.05.2007 року за №Н-167-05/1. 30 жовтня 2006 року ним було подано заяву про звільнення з займаної посади з 01.12.2006 року за угодою сторін, що підтверджується копією заяви від 30.10.2006 року. Наказом від 01.12.2006 року за №2015/05 його було звільнено з посади головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі, що підтверджується копією даного наказу. Перед звільненням 17.11.2006 року та після звільнення він неодноразово, як в усній так і письмовій формі, звертався до відповідача з клопотанням про сплату всіх грошових сум належних йому до виплати, а саме просив виплатити його заробітну плату за листопад 2006 року, грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної (основної) оплачуваної відпустки, грошову компенсацію за роботу у вихідні дні, компенсацію службових відряджень, грошову компенсацію за виконання посадових обов'язків тимчасово відсутніх працівників, тощо, що підтверджується копією письмових заяв від 17.11.2006 року, та від 05.02.2007 року. Однак його неодноразові звернення фактично залишились без уваги і відповідачем йому не було своєчасно та в повному обсязі сплачено всі грошові суми належні до виплати, що підтверджується копією виписки від 27.03.2007 року з його особового рахунку [NUMBER] в ФАБ "Київська Русь", на який перераховувалась відповідачем його заробітна плата. Як вбачається з цієї виписки, кошти на його особовий рахунок перечислювались відповідачем з грубим порушенням ст. 116 КЗпП України, а саме: перше перерахування коштів (з підставою перерахування - зарплата за 11.2006 р.) в сумі 1020,00 грн., було проведено відповідачем 08.12.2006 року, друге перерахування коштів (з підставою перерахування - розрахункові за 12.2006 рік), було проведено відповідачем 15.12.2006 року, третє перерахування коштів (з підставою перерахування - зарплата по ЧАЕС) було проведено відповідачем 26.12.2006 року і четверте перерахування коштів (з підставою перерахування - заробітна плата за лютий 2007 року) в сумі 367,81 грн., було проведено відповідачем 03.03.2007 року. Підтвердженням грубого порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем є той факт, що наказ про виплату йому компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки був виданий лише 19.02.2007 року за №117/05, тобто в той час коли він вже звільнився з займаної посади. Тобто, виходячи з вищенаведеного, стає очевидним той факт, що відповідач - орган державної влади та суб'єкт владних повноважень, грубо порушив його право на повне та своєчасне отримання всіх належних йому до виплати грошових коштів в якості заробітної плати та розрахункових коштів, що передбачено ст.116 КЗпП України, внаслідок чого заподіяв йому моральну шкоду, яка передбачена ст. 237-1 КЗпП України, ч. 1 ст.1167 ЦК України, та яка виражається у перенесених ним моральних (душевних) стражданнях, втрати нормальних життєвих зв'язків, постільки затримка розрахунку при звільненні позбавила його об'єктивної можливості використовувати кошти за необхідним для нього призначенням: сплачувати комунальні платежі, спрямовувати ці кошти для розвитку сім'ї, придбання ліків, тощо, а тому з огляду на вищевикладене він оцінює моральну шкоду в розмірі 400 грн., і вважає, що таке відшкодування відповідає характеру та ступеню перенесених ним моральних (душевних) страждань і такий розмір моральної шкоди повинен бути відшкодований відповідачем. Крім того відповідач з своєї вини не провів своєчасний розрахунок всіх належних йому до виплати грошових коштів в якості заробітної плати і розрахункових коштів, та фактично прострочив цю виплату, а тому він має право на виплату середнього заробітку, який він мав на посаді головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ст.117 КЗпП України. Згідно розрахунку середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника від 12.03.2008 року, відповідач повинен компенсувати йому середній заробіток за період з 02.12.2006 року по 03.03.2007 року в розмірі 3201 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, обгрунтувавши свої вимоги вищевикладеними фактами, а також він погодився з розрахунком середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні працівника, який був наданий відповідачем і становить 2627 гривень 10 коп. Моральну шкоду просить стягнути в розмірі 400 гривень. Представники відповідача Мирутенко О.М. і Шкарупа О.С. в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позивачу при звільненні дійсно не було виплачено всі розрахункові кошти. По мірі надходження коштів [PERSON] було повністю виплачено його заробітну плату та компенсацію на невикористані дні щорічної основної відпустки. В період, коли була затримка розрахунку позивачу, проходила реорганізація державної виконавчої служби, а тому достатніх коштів на рахунку не було і вини відповідача в затримці розрахунку не має. З цих підстав позов не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши позивача, представників відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] в період з 8.12.2005 року по 01.12.2006 року проходив публічну службу на посаді головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі Київської області. Наказом начальника Державної виконавчої служби Київської області від 01.12.2006 року за №2015/05 позивача було звільнено з посади головного державного виконавця державної виконавчої служби у Богуславському районі, що підтверджується копією даного наказу. Відділ державної виконавчої служби головного управління юстиції у Київській області на даний час є правонаступником Державної виконавчої служби Київської області відповідно до Закону України "Про внесення змін до законів України" "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження" щодо реформування органів державної виконавчої служби від 22 грудня 2006 року N521-7. Відповідачем на порушення вимог ст. 116 КЗпП України не було своєчасно та в повному обсязі сплачено всі грошові суми належні [PERSON] до виплати, що підтверджується копіями виписок від 27.03.2007 року та від 24.07.2008 року з його особового рахунку [NUMBER] в ФАБ "Київська Русь", на який перераховувалась відповідачем заробітна плата позивачу. Як вбачається з цих виписок, кошти на особовий рахунок [PERSON] були перераховані: перше перерахування коштів з підставою перерахування - зарплата за 11.2006 р. в сумі 1020,00 грн. було проведено відповідачем 08.12.2006 року, друге перерахування коштів з підставою перерахування - розрахункові за 12.2006 рік було проведено відповідачем 15.12.2006 року, третє перерахування коштів з підставою перерахування - зарплата по ЧАЕС було проведено відповідачем 26.12.2006 року і четверте перерахування коштів з підставою перерахування - заробітна плата за лютий 2007 року в сумі 367,81 грн. було проведено відповідачем 03.03.2007 року. Підтвердженням порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем є той факт, що наказ про виплату [PERSON] компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки був виданий лише 19.02.2007 року за №117/05, тобто в той час коли він вже був звільнений з займаної посади. Остаточний розрахунок відповідач провів із позивачем 03.03.2007 року, що підтверджується вищевказаними виписками з особового рахунку [PERSON] в ФАБ "Київська Русь". У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Періодичність виплати належних позивачу грошових сум з часу його звільнення до 03.03.2007 року свідчить про те, що кошти на рахунку відповідача були, а тому це є підтвердженням вини відповідача в затримці розрахунку. Об'єктивних доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача в затримці розрахунку останнім не було надано суду. З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 2627 гривень 10 коп. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Несвоєчасне проведення розрахунку з позивачем є грубим порушенням законних прав позивача і це без сумніву призвело до моральних страждань, оскільки своєчасна виплата грошових сум при звільненні позивача з роботи не погіршила б його матеріальне становище в той час, а досить тривала затримка розрахунку вимагала додаткових зусиль позивача для організації свого життя. З урахуванням ступеню та характеру моральних страждань позивача суд визначає розмір моральної шкоди до відшкодування в сумі 200 гривень. З урахуванням викладеного та

Результат розгляду: partial