Рішення адміністративного суду від 2008-10-29 00:00:00+02

Позивач відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” в особі Тернопільської філії ВАТ „Укртелеком” звернувся до суду із позовною заявою до міського голови м.Борщева, в якій просить визнати незаконними та скасувати розпорядження міського голови міста Борщева від 14 липня 2004 року № 82 „Про приватизацію квартири [ADDRESS] громадянином [PERSON]” та розпорядження міського голови міста Борщева від 21 липня 2004 року № 90 „Про приватизацію квартири [ADDRESS] громадянином [PERSON]”, посилаючись на те, що приватизовані квартири [ADDRESS],[ADDRESS], розміщені на другому поверсі адміністративного будинку [ADDRESS], не належать до державного житлового фонду, оскільки весь будинок передано у власність ВАТ „Укртелеком” згідно наказу Державного комітету зв”язку та інформації України від 11 грудня 2003 року [ADDRESS] „Про передачу нерухомого майна ВАТ „Укртелеком” і знаходиться на балансі Тернопільської філії ВАТ „Укртелеком”, а тому не може бути приватизованим. В судовому засіданні представник позивача Олійник Т.П. позов підтримала і суду пояснила, що власником квартир, щодо яких винесено спірні розпорядження, на підставі наказу Державного комітету зв»язку та інформатизації України від 11 грудня 2003 року [ADDRESS] «Про передачу нерухомого майна ВАТ «Укртелеком» та відповідного переліку та акту передачі є позивач. ВАТ «Укртелеком» не є державним підприємством. Як власник майна позивач не передавав квартири у комунальну власність міста Борщева. Розпорядженнями, що оспорюються, голова міста Борщева, немаючи на це відповідних повноважень, приватизував квартири, які не є об»єктом комунальної власності, не належать до державного житлового фонду, та передав їх у власність фізичних осіб. Своїми діями відповідач протиправно позбавив позивача права власності. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково і пояснив, що оскільки рішення Борщівської міської ради від 29 січня 2004 року № 44 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади відомчого житла ВАТ «Укртелеком» по [ADDRESS]», яке стало підставою для винесення головою міста розпоряджень, що осполрююються, постановою господарського суду Тернопільської області від 13 квітня 2007 року скасоване, відповідач визнає позов в тій частині, що розпорядження, як наслідок вищевказаного рішення підлягає скасуванню. Представник відповідача заперечує той факт, що голова міста, виносячи 14 та 21 липня 2004 року розпорядження №№ 82,90, не мав на це повноважень. Представник третіх осіб без самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки в результаті визнання розпоряджень міського голови про приватизацію квартир будуть порушені права третіх осіб - власників квартир [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб без саморстійних вимог та їх представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з слідуючих підстав. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управліньких функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У відповідності до ст.19 Конституції України та ст.ст.24,73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року [ADDRESS]\97-ВР (із змінами та доповненнями) органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України, приймають рішення у межах наданих їм повноважень. Пунктом 2 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено форму актів, які приймаються радою, її виконавчим комітетом та головою, порядок прийняття актів, а також встановлено презумпцію прамомірності актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування через вказівку, що такі акти з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України можуть бути визнані незаконними в судовому порядку. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов»язковий характер для суб»єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та\або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов»язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв»язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. У відповідності до ст.4 Закону України «Про власність» в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних розпоряджень (втратив чинність на підставі Закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв»язку з прийняттям Цивільного кодексу України» від 27 квітня 2007 року), власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається належним йому майном, а відповідно до ст.ст.55,56 цього ж Закону, власник не може бути позбавлений правва на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами україни. Жодний державний орган не має права втручатись у здійснення власником правомочностей щодо володіння, користування й розпорядження своїм майном або встановлювати не передбачені законодавчими актами України додаткові обов»язки чи обмеження. Як убачається з матеріалів справи, будинок, у якому розташовані квартири, щодо яких прийняті спірні розпорядження, є власністю ВАТ «Укртелеком». Згідно переліку нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Укртелеком» від 11 грудня 2003 року, на підставі Наказу про створення ВАТ «Укртелеком» від 27 грудня 1999 року [ADDRESS], Державний комітет зв»язку та інформатизації України передав ВАТ «Укртелеком» у власність нерухоме майно, яке враховувалося на балансі Тернопільської дирекції станом на 1 липня 1999 року, зокрема адмінбудинок (інвентарний номер [NUMBER], загальною вартітю станом на 1 липня 1999 року 59738,36 грн.) та будівлю гаражу, що розміщені [ADDRESS]. Відповідно до акта приймання-передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Укртелеком» від 11 грудня 2003 року Державний комітет зв»язку та інформатизації України передав, а ВАТ «Укртелеком» прийняв у власність по Тернопільській дирекції ВАТ «Укртелеком» нерухоме майно, зокрема адмінбудинок та будівлю гаражу, що розміщені [ADDRESS]. Тернопільська дирекція ВАТ «Укртелеком» зверталася до міського голови м.Борщева із листом № ВБ-12-18-108 від 22 грудня 2003 року про прийняття у власність Борщівської територіальної громади відомчого житла ВАТ «Укртелеком» по [ADDRESS], а саме, двох двохкімнатних квартир двохповерхового будинку. Рішенням виконавчого комітету Борщівської міської ради від 29 січня 2004 року № 44 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади відомчого житла ВАТ «Укртелеком» по [ADDRESS]», за результатами розгляду листа ВАТ «Укртелеком» від 22 грудня 2003 року та

Результат розгляду: granted