Рішення адміністративного суду від 2008-09-03 00:00:00+03

Позивач - [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова про визнання права на пенсію та зобов'язання виплатити пенсію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в 1992 році відділом соціального захисту населення Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова йому була призначена пенсія за віком та видане пенсійне посвідчення [NUMBER] від 11 05 1993 року. В грудні 1997 року він виїхав на постійне місце проживання до Німеччини , в зв'язку з чим йому в порядку, передбаченому ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була виплачена пенсія за 6 місяців наперед перед в'їздом за кордон. В серпні 2006 року позивач повернувся на постійне місце проживання до України, в м. Харків, де на цей час мешкає. З жовтня 2006 року виплата пенсії йому була поновлена і видано нове пенсійне посвідчення [NUMBER] від 21 03 2007 року.09 08 2007 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова з заявою про виплату йому заборгованості по пенсії, яка склалась за період перебування позивача на постійному місці проживання. Листом від 13 08 2007 року відповідач повідомив про відмову у задоволенні заяви позивачу, посилаючись на ст.51 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а між Україною і Німеччиною такого договору не має. Однак він, як громадянин України має всі права і всі підстави вимагати належного пенсійного забезпечення за час його перебування на постійному місці проживанні за кордоном, на рівні з іншими громадянами України, незалежно від місця його перебування. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги адміністративного позову підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали та пояснили, що у 1992 року відділом соціального захисту населення Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова позивачу була призначена пенсія за віком. В грудні 1997 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Німеччини в зв'язку з чим йому була виплачена пенсія за 6 місяців наперед відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В серпні 2006 року позивач повернувся на постійне місце проживання до України, з жовтня 2006 року виплата пенсії позивачу була поновлена. 9 серпня 2007 року позивач звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова з заявою про виплату йому заборгованості по пенсії, яка склалась за період перебування позивача на постійному місці проживання в Німеччині. УПФУ в Ленінському районі м. Харкова надіслало на адресу позивача лист №10616/02-29 від 13 08 2007 року в якому повідомило, що відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за 6 місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Оскільки міжнародного договору про пенсійне забезпечення між Україною та Німеччиною не має, виплатити пенсію за період постійного проживання у Німеччині не має можливості. Суд, вислухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачу - Лейбович М. Ш. в 1992 році відділом соціального захисту населення Ленінської районної ради народних депутатів м. Харкова призначена пенсія за віком. У 1997 році [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Німеччини. Згідно ст. 92 Закону України „ Про пенсійне забезпечення” позивачу за його заявою була виплачена пенсія за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. ( а.с. 32) В серпні 2006 року [PERSON] повернувся на постійне місце проживання до України та з жовтня 2006 року за його заявою виплата пенсії була поновлена. ( а.с. 37) 09 08 2007 року [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату йому заборгованості по пенсії, яка склалась за період його перебування на ПМП у Німеччині. (А.с 7). 13 08 2007 року управлінням Пенсійного фону України в Ленінському районі м. Харкова було відмовлено [PERSON] в задоволенні його заяви, посилаючись на ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за 6 місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України. (А.с 8). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року №1-рн/|99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Правовідносини між сторонами виникли під час дії норм Закону України „ Про пенсійне забезпечення”. Так, відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 11 1991 року №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин, пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивачу була призначена трудова пенсія, тобто, він не відносився до категорії громадян, яким виплачується пенсія за час перебування за кордоном. За таких обставин, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому адміністративний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied