Рішення адміністративного суду від 2008-10-02 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, комісії управління міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області з питань встановлення статусу учасника Великої Вітчизняної війни та учасника бойових дій про зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 1986 року по 1990 рік навчаючись в Горьківській вищій школі МВС СРСР він залучався до виконання спеціальних задач в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах, по нормалізації обстановки, відновення законності та правопорядку на території Закавказзя -у Вірменській РСР м. Кіровакан з 19.09.1988р. по 25.12.1988р. згідно наказу ГВШ МВС СРСР №311 від 16.09.1988р. 20.05.2008р. ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці за згодою сторін залучено до участі у справі в якості другого відповідача Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій УМВС України у Вінницькій області встановлення статусу учасника Великої Вітчизняної війни та учасника бойових дій. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом у справі встановлено, що позивач в період з 1986 року по 1990 рік курсантом Горьківської вищої школи міліції МВС СРСР був задіяний для виконання спеціальних задач по охороні порядка, нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку на території Вірменської РСР м. Кіровакан в період з 19.09.1988р. по 25.12.1988р. В 2006 році [PERSON] звернувся до Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області щодо визнання його учасником бойових дій з посиланням на вищевказані обставини та 17 травня 2006 року за №2Д-12 отримав відповідь Комісії про те, що підстав, які передбачені дійсним законодавством України, для цього не існує. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” ветеранами війни визнаються - учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 року за № 63 “Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території. Посилання позивача на пункт вказаного Переліку “Інші країни -після грудня 1979 р.”спростовує п. 6 приміток до Переліку, згідно якого положення цього пункту стосуються лише військових фахівців. Це означає, що учасником бойових дій у розумінні п. 2 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” є особа, яка безпосередньо проходила службу, працювала чи перебувала у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брала участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Викладене узгоджується не лише із Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а витікає зі змісту підзаконних актів, прийнятих у його розвиток. Так, пунктом 5 Інструкції про порядок видачі посвідчень, нагрудних знаків ветеранів війни та листів талонів на право одержання проїзних квитків безплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості ветеранам війни-військовослужбовцям, які проходять військову службу у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31.03.1996 р. № 87 і зареєстрованої Міністерством юстиції України 19.04.1996 р. за № 193/1218 встановлено, що підставою для видання посвідчень учасникам бойових дій за правилами п. 2 ст. 6 Закону військовослужбовцям, які були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії, є надання: витягу з наказу відповідного командира (начальника) про направлення у відрядження, копії посвідчення про відрядження з відповідними відмітками про прибуття та вибуття, витягу з наказу по стройовій частині з військової частини, в яку вони були направлені у відрядження, довідки про участь у бойових діях встановленого зразку, видану військової частиною, яка входила до складу миротворчих сил. Разом з тим Постановою Пленуму Верхоного Суду України “Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення”N 5 від 31.03.95 передбачено, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов'язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Суд дійшов висновку, що рішення Комісії з питань розгляду матеріалів учасників війни та бойових дій УМВС України у Вінницькій області про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій було прийняте у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також у відповідності до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку щодо відмови [PERSON] у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied