Рішення адміністративного суду від 2008-08-21 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації та Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в якому просить суд зобов'язати відповідача, Управління праці та соціального захисту населення Красноградської райдержадміністрації забезпечити перерахунок і виплату належних позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати на день фактичного виконання виплати, а саме заборгованості по належних соціальних виплатах в сумі 2200 грн. та зобов'язати співвідповідача, Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, організувати і проконтролювати призначення позивачу відповідачем по справі належних соціальних виплат, а також виплату позивачу відповідачем по справі заборгованості по належних соціальних виплатах. В обґрунтування позовних вимог в позові позивач вказав, що він віднесений до другої категорії учасників ліквідації аварії на ЧАЕС і відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Проте, нарахування та виплата вказаної допомоги здійснюється відповідачем в значно менших розмірах ніж передбачено законодавством. До суду позивач надав письмову заяву в якій прохав суд розглянути справу без його участі в судовому засіданні. Відповідачі до суду надіслали письмові заяви в яких просили суд розглянути справу без участі їх представників в судовому засіданні. Також надали письмові заперечення на позов в яких прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на те, що всі виплати відповідачем були здійснені в межах діючого законодавства і будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача не було. Враховуючи що всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, то суд відповідно до ст. 122 КАС України ухвалив проводити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, встановивши наступні обставини. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у 1986-1987 роках другої категорії. Відповідно до довідки від 15 липня 2008 р. №08-23/2076 відповідачем, Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, позивачу була нарахована та виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії в таких розмірах, згідно до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”: · За 2007 рік - 100 грн. (листопад 2007). Позивач 26 травня 2008 року звертався з письмовою заявою до Управління праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області в якій прохав зробити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі 2200 грн. Але відповідач своїм листом №01-36/Т.56 від 28.05.2008 року відмовив йому в даному перерахунку та виплаті. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі п'ятьох мінімальних заробітних плат. Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», виключно законами України визначається мінімальний розмір заробітної плати. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Доводи відповідачів, що позивачу правомірно виплачена щорічна допомога на оздоровлення, виходячи із розмірів, що встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 р. «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає безпідставними з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат, законів України про Державний бюджет України, якими визначалися мінімальні розміри заробітних плат, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до пункту 30 Закону «Про Державний Бюджет на 2007 рік» дію абзацу другого частини першої статті 48 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Однак, Рішенням Конституційного Суду України у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) від 9 липня 2007 року (надалі -Рішення КСУ від 9 липня 2007 року) пункт 30 Закону про Державний Бюджет на 2007 рік було визнано таким, що не відповідає Конституції України. Зокрема, в частині 1 резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року зазначено: «Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»: … пункту 30 статті 71, яким зупинено на 2007 рік дію … в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої …та частини сьомої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з частиною 3 резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року «Положення … пунктів … 30 …. статті Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення». Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України «Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність». Відповідно до частини 5 резолютивної частини Рішення КСУ від 9 липня 2007 року «Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними». Згідно із ч. 6 резолютивної частини Рішення КСУ від 9.07.2007 року «Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене». Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції України «Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені». Враховуючи Рішення КСУ від 9.07.2007 року та його обов'язковість до виконання, Суд вважає, що положення Закону № 796-XII не є призупиненими на цей час та підлягають застосуванню при розгляді справи, а також зазначає, що на час виплати відповідачем позивачу щорічної допомоги на оздоровлення були чинними положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Статтею 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» № 489-V від 19.12.2006 року були встановлені наступні розміри мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року - 400 грн. на місяць, з 01.04.2007 року - 420 грн. на місяць, з 01.07.2007 року - 440 грн. на місяць та з 01.10.2007 року - 460 грн. на місяць. На час виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в листопаді 2007 року положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були чинними. Таким чином відповідачем, Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, було порушено право позивача на отримання передбаченої соціальної виплати в належному обсязі з передбачених законом 2300 грн., а тому позивачу належить нарахувати та виплатити 2200 грн. (460*5-100=2200), тобто позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується інших позовних вимог позивача, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом не було встановлено жодного порушення прав позивача з боку Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації. Позивач в позовній заяві їх також не зазначив, а тому позовні вимоги позивача до Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації необґрунтовані та безпідставні. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial