Рішення адміністративного суду від 2008-02-05 00:00:00+02

Позивач займав посаду прокурора Одеської області з виконанням покладених обов'язків голови колегії прокуратури Одеської області згідно наказу Генерального прокурора України від 18.06.05 р. №948-к, від 12.12.05р. №265-ш. Факт наявності трудових відносин та знаходження на державній службі підтверджується записом в трудовій книжці та відповідними записами в особовій справі. Наказом Генерального прокурора України від 07.06.07 р. №45ш посада прокурора Одеської області була скасована з 24.05.07 р. зі структури та штатного розпису прокуратури Одеської області та зарахована до резерву Генеральної прокуратури України. Правомірність винесення цього наказу була предметом дослідження по справі №1/96. В задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено рішенням суду від 04.12.07 р. 21.09.07 р. позивач отримав попередження згідно п. 1 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України про скорочення посади. Згідно наказу Генерального прокурора України №1008к від 04.12.07 р. позивача звільнено з посади прокурора Одеської області, а також увільнено від виконання обов'язків голови колегії прокуратури Одеської області. Позивач вважає, що звільнення його з посади прокурора Одеської області було здійснено у незаконний спосіб, тому наказ №1008к є незаконним з таких підстав. Позивач стверджує, що примушення його з 07.06.07 р. до знаходження в резерві є протизаконним, так як Генеральна прокуратура України, приймаючи відповідний наказ, вийшла за межі права переміщення працівника, обмеженого умовами трудового договору, змінила умови праці без згоди самого працівника та відповідного попередження не пізніше, ніж за 2 місяці, а тому погіршила умови працівника у порівнянні з вимогами діючого законодавства. Позивач стверджує, що попередження про звільнення було ним одержано 21.09.07 р., тобто, звільнення відбулося без дотримання необхідного двомісячного терміну. Попередження вказує на звільнення з посади на підставі скорочення штату, а не про зміну в організації виробництва та праці, як наголошено в наказі Генеральної прокуратури України від 04.12.07 р. №1008к. Також позивач не одержав письмової пропозиції про подальше його працевлаштування у зв'язку з підставною звільнення: зміна в організації виробництва і праці у встановлений двомісячний термін. Також Генеральна прокуратура України не довела до відома органів державної служби зайнятості про наступне вивільнення позивача. Відповідач -Генеральна прокуратура України -проти задоволення позовних вимог заперечила з таких підстав. У зв'язку з неможливістю встановити місцезнаходження позивача протягом тривалого часу попередження вручено йому лише 21.09.07 р. Від запропонованих посад позивач відмовився, тому після спливу двомісячного терміну наказом Генерального прокурора України від 04.12.07 р. №1008к він був звільнений з посади прокурора Одеської області на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Відповідач стверджує, що згідно ст.ст. 14, 15 Закону України «Про прокуратуру»Генеральний прокурор України має право вирішувати питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників. Також відповідач зазначає, що свою відсутність на роботі з 24.05.07 р. по 04.12.07 р. позивач пояснив тимчасовою непрацездатністю, проте, підтверджуючих листів непрацездатності ним не надано, у зв'язку з чим йому не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав. Частина підстав заявлених вимог стосується фактично оскарження наказу Генеральної прокуратури України від 07.06.07 р. №45ш, який був предметом судового розгляду по іншій справі - №1/96. А саме: твердження щодо порушень ст. 49-2 КЗпП України стосуються саме наказу від 07.06.07 р. №45ш, так як згідно оскаржуваного по справі №1/20 наказу №1008к від 04.12.07 р. позивача було лише звільнено з посади, а питання щодо переміщення до резерву цим наказом не вирішувалося. Постановою суду від 04.12.07 р. по справі №1/96 в задоволенні позовних вимог про визнання зазначеного наказу №45ш від 07.06.07 р. незаконним відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.01.08 р. судове рішення залишене без змін. Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, приймаючи рішення по справі, суд не розглядає повторно питання щодо відповідності законодавству наказу Генеральної прокуратури України від 07.06.07 р. №45ш, а виходить з того, що він прийнятий згідно вимог законодавства. Щодо підстав визнання незаконним наказу Генеральної прокуратури України від 04.12.07 р. №1008к суд зазначає наступне. Твердження про недотримання відповідачем двомісячного терміну попередження про звільнення згідно ст. 49-2 КЗпП України спростовується матеріалами справи. Згідно наявної у матеріалах справи копії попередження від 17.09.07 р. позивач був з ним ознайомлений 21.09.07 р., про що свідчить його підпис та зазначення про відмову у прийнятті пропозицій щодо запропонованих вакантних посад. Підтверджують цю обставину і присутні у судовому засіданні представники сторін. Оскаржуваний наказ видано Генеральною прокуратурою України 04.12.07р., тобто, після спливу двомісячного терміну для попередження. Таким чином, відповідачем не порушено в даному випадку двомісячний термін, передбачений ст. 49-2 КЗпП України. Посилання позивача на той факт, що попередження від 21.09.07 р. стосується лише такої підстав як скорочення штату, і не може бути належним доказом виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо підстави його звільнення -зміна організації виробництва і праці -не може бути прийняте до уваги, так як п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України зазначає обидві ці підстави в одному пункті. При чому, згідно змісту зазначеного пункту скорочення чисельності штату працівників є одним з випадків більш загального поняття -зміни в організації виробництва і праці, про що свідчить словосполучення «в тому числі». Передбачене ст. 49-2 КЗпП України переважне право на залишення на роботі в даному випадку не порушене, так як згідно наказу Генеральної прокуратури України від 07.06.07 р. №45ш скорочено конкретно ту посаду, яку обіймав позивач. Питання надання переваги відновленої посади прокурора Одеської області вирішувалося на колегії Генеральної прокуратури України 15.01.08 р., про що свідчать наданий відповідачем витяг з протоколу засідання колегії Генеральної прокуратури України від 15.01.08 р., згідно якого вирішено призначити державного радника юстиції 2 класу [PERSON] прокурором Одеської області строком на 5 років, а також доповідна записка начальника Головного управління кадрового забезпечення від 14.01.08 р. Згідно інформації, викладеної у доповідній записці, переважне право на призначення на посаду прокурора Одеської області має саме [PERSON] у зв'язку з наявністю у нього більш тривалого стажу роботи в органах прокуратури, більшого досвіду роботи на керівних посадах як низової (міськрайонної), так і обласної ланки. На засіданні колегії Генеральної прокуратури України від 15.01.08 р. зазначені висновки були підтримані. Йому було запропоновано інші посади в системі органів прокуратури, що в даному випадку і є єдиною можливою дотримання його переважного права. Вимоги ст. 49-2 КЗпП України та п. 5 ст. 20 Закону України «Про зайнятість населення»щодо попередження державної служби зайнятості про вивільнення позивача відповідачем було виконано, про свідчить надані суду докази: звіт про заплановане вивільнення працівників станом на 21.09.07 р., в якому міститься інформація про вивільнення позивача. Інших підстав для визнання незаконним наказу Генеральної прокуратури України від 04.12.07 р. №1008к позивачем не наведено. Позовні вимоги про скасування наказу та поновлення позивача на посаді мають похідний характер від вимоги про визнання протиправним наказу від 04.12.07 р. №1008к, тому не підлягають до задоволення. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не може бути і задоволене клопотання про забезпечення позову. На підставі вищевикладеного, п. 1 ч. 1 ст. 40, 49-2 КЗпП України, ст. 72, 160-163, 186 КАС України, суд, -

Результат розгляду: denied