Рішення адміністративного суду від 2008-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини А-0501 про відшкодування грошової компенсації замість речового майна у сумі 1848,99 грн., заборгованість по якому утворилася станом на 11.03.2000р. та про зобов'язання відповідача видати в натурі речове майно на загальну суму 2318,69 грн., заборгованість по якому утворилась після 11.03.2000 р. Одночас, просить відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона проходила військову службу у військовій частині А-0501. Наказом командира військової частини А-0501 від 28.10.2003р. № 536 була звільнена з військової служби у відставку. Наказом командира військової частини А-0501 № 222 від 29.10.2003р. виключена зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 1 листопада 2003 року. В період проходження військової служби позивачка знаходилась на речовому забезпеченні військової частини А-0501, яким вона в повному обсязі не забезпечувалась. Відповідно до ст. 9 та п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в редакції до 28.12.2007р., військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за бажанням військовослужбовця, грошову компенсацію замість них”. Крім того, згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. На день виключення позивачки зі списків особового складу військової частини А-0501 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом на 11.03.2000 р. складає в сумі 1848,99 грн., згідно довідки № 1860 від 20.11.2003р., яка видана в\ч А 0501 та після 11.03.2000 р. в сумі 2318,69 грн., про що свідчить довідка № 76 від 30.01.2006 р., яка видана в/ч А 0501. Оскільки, на момент виключення позивачки зі списків особового складу, тобто на 29.10.2003р., відповідач не розрахувався з нею стосовно належного до видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, відповідаючи на неодноразові звернення відмовою, тому позивачка вважає, що з боку останнього має місце противоправність, яка порушує її право на одержання даної грошової компенсації. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину неприбуття, не надавши заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, а тому суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних доказів в порядку ст. 128 КАСУ. Заслухавши позивача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] проходила військову службу у військовій частині А-0501. Наказом командира військової частини А-0501 від 28.10.2003р. № 536 була звільнена з військової служби у відставку. Наказом командира військової частини А-0501 № 222 від 29.10.2003р. виключена зі списків особового складу, з усіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 1 листопада 2003 року. В період проходження військової служби позивачка знаходилась на речовому забезпеченні військової частини А-0501, яким вона в повному обсязі не забезпечувалась. На день виключення позивачки зі списків особового складу військової частини А-0501 сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом на 11.03.2000 р. складає в сумі 1848,99 грн., згідно довідки № 1860 від 20.11.2003р., яка видана в\ч А 0501 та після 11.03.2000 р. в сумі 2318,69 грн., про що свідчить довідка № 76 від 30.01.2006 р., яка видана в/ч А 0501. Відповідно до ст.ст.9, 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна ( за винятком військовослужбовців Міністерства Оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців), а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 цього закону виключено. Таким чином, вимоги позивачки про виплату їй грошової компенсації за період служби до 11.03.2000р. у сумі 1848,99 грн. є законними, відповідають Положенню про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженим Постановою КМУ від 22.07.1998р. № 1135 та обґрунтовані довідкою № 1860 від 20.11.2003р., яка видана військовою частиною А - 0501, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позивачка не відноситься до категорії осіб, які використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, а дія положення про отримання грошової компенсації замість речового майна відносно решти військовослужбовців з 11.03.2000р. зупинена була, а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» виключено, то вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошової компенсації замість речового майна в сумі 2318,69 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Суд зазначає, що згідно ст. 11 КАСУ суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно Законами України визначаються -права і свободи людини і громадянина, гарантії цих праві свобод: основні обов”язки громадянина, а також встановлюються : Державний бюджет України і бюджетна система України, Ст.95 Конституції України передбачає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Виходячи з викладеного, суд вважає, що в період проходження військової служби позивач мав право на забезпечення речовим майном, а в разі звільнення на одержання цього майна в натурі. Також, враховуючи, що дію п. 2 ст. 9-1 Закону України „ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців” виключено, згідно із Законом України „Про Державний бюджет на 2008 р.” від 28.12.2007 р. № 107-VI, але діючим законодавством не передбачена заборона видачі речового майна в натурі, заборгованість по якому має місце, то позивач має право на одержання речового майна в натурі, оскільки його право в частині забезпечення речовим майном в період проходження військової служби було порушено і захист цього права можливо здійснити шляхом видачі вказаного майна в натурі. А тому маються підстави для задоволення позову в цій частині. Згідно ст. 90 КАСУ витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: partial