Рішення адміністративного суду від 2008-05-20 00:00:00+03

У грудні 2007 роки [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення м.Красноармійська Донецької області про стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2006-2007 рр., посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом 2 групи, тому відповідно до ст.48 Закону України від 28.02.1991р. № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон України № 796-XII) має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Але відповідач, в порушення вищеназваного Закону щорічно виплачував компенсацію на оздоровлення: 2006р. - 120грн., 2007р.-120грн., користуючись підзаконними актами - Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996р. та № 562 від 12.07.2005 р., які значно звужують його право на отримання матеріальної допомоги, тому він недоотримав щорічну компенсацію на оздоровлення у розмірі 4175грн., яку він просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні позивач частково змінив позов і просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті недоотриманих сум на оздоровлення за 2006-2007рік і стягнути з нього на його користь 3935грн., так як за 2006-2007рік йому вже сплачено на оздоровлення у загальній сумі 240грн. Представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення м.Красноармійська позовні вимоги не визнав, пояснивши, що виплати допомоги на оздоровлення виплачувалися позивачу відповідно до вимог діючого законодавства, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, інвалідом 2 групи (а.с.3-5) і відповідно до ст.48 Закону України від 28.02.1991р. № 796-XII має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат (а.с.10). Але відповідач, в порушення вищеназваного Закону, при виплаті компенсації на оздоровлення користувався підзаконними актами - Постановами КМУ № 836 від 26.07.1996р. та № 562 від 12.07.2005 і сплатив позивачу у 2006р. -120грн., у 2007р.-120грн. з чим суд не може погодитися з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових Законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України № 796-XII від 28.02.1991р. зменшувати встановлені останнім конкретні розмірі доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 ст.67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У законі України № 796-XII викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України № 796-12 є безпідставним. Згідно зі ст.2 Закону України від 26.12.2002року № 372-IV «Про встановлення розмірі мінімальної заробітної плати на 2003 рік» Кабінету Міністрів України було доручено до 01.03.2003року подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції про поетапне наближення розміру мінімальної заробітної плати до прожиткового мінімуму та про внесення змін до Законів України, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата. Це положення не перешкоджало здійсненню виплат у розмірах установлених ст.48 Закону України № 796-12. Згідно Закону України (3235-15) № 3235-IV «Про державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 року розмір мінімальної заробітної плати з 01.07.2006року встановлений у розмірі 375грн. (а.с.12), а Законом України (749-16) № 749-V «Про державний бюджет України на 2007рік» від 19.12.2006р. розмір мінімальної заробітної плати з 01.10.2007р. встановлений у розмірі 460грн., таким чином вказані мінімальні заробітні плати встановлені не постановами Кабінету Міністрів України. Згідно ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» дію абзаців 2,3, 4,5,6 та 7 частини 1, частини 3, абзаців 2,3,4,5,6,7,частини 4, та частини 7 ст.48 Закону України № 796-12 на 2006рік зупинено. На підставі викладеного, суд вважає, що в частині позовних вимог про стягнення недоотриманих коштів на оздоровлення на 2006рік у розмірі, що передбачені ст.48 Закону України № 796-12 необхідно позивачу відмовити. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що дії відповідача щодо виплати компенсації на оздоровлення позивачу за 2007 рік розмірах менших від 5 мінімальних заробітних плат є протиправними. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача грошових сум згідно наступного розрахунку. Щорічна допомога на оздоровлення за 2007 р. в сумі 120 грн. була виплачена позивачу 24.12.2007р. (а.с.34). Розмір мінімальної заробітної плати на час виплати допомоги складав 460 грн., тобто розмір допомоги за 2007р. повинен складати 2300 грн. (460 х 5). З урахуванням отриманої позивачем допомоги за 2007р. у розмірі 120грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2180 грн. Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь держави.

Результат розгляду: partial