Рішення адміністративного суду від 2008-02-13 00:00:00+02

Позивач - [PERSON], звернувшись до суду вказує, що має право на пільги встановлені законодавством України, як учасник війни, що підтверджується посвідченням серія Д № [NUMBER] виданого Кузнецовський УПСЗН від 06 березня 2002 року. Відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня він має право на разову грошову допомогу, як учасник війни в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. В 2005 році йому було виплачено вказану допомогу в розмірі 50 гривень, в 2006 році -50 гривень, і в 2007 році -55 гривень. Пенсія за віком складала в 2005 році - 332 грн. 00 коп., в 2006 році - 359 грн. 00 коп., а в 2007 році з 1 січня -380 грн., з 1 квітня - 410 грн. 06 коп., а з 1 жовтня 411 грн. Таким чином, позивач вказує, що відповідач не доплатив йому щорічну разову допомогу до 5 травня, всього за три роки: 2005, 2006, 2007 роки - 3148 грн. 18 копійки. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 20-рп\2004 положення ст. 44 Закону України "Про державний бюджет на 2004 рік" та рішення Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік" визнані такими, що не відповідають Конституції України. Посилаючись на ст.14 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст.8, 22, 64 Конституції України позивач просить позов задовольнити і стягнути з відповідачів недоплачену щорічну разову допомогу в розмірі 3148 грн. 18 копійки. В судове засідання позивач не з'явився та в позові просить суд слухати справу за його відсутності в зв'язку з похилим віком та труднощами пересування. Представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, а також стягнути з відповідача 2500 грн. витрат на юридичну допомогу та поновити строк звернення до суду. Представник Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації позов не визнала та вказує, що ст. 95 Конституції України встановлює, що виключно Законом про Державний бюджет України і визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільові спрямування цих видатків. Органи праці не можуть змінити ці видатки. Виплата допомоги профінансована за рахунок коштів Державного бюджету в розмірах встановлених ст.. 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік". Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року по справі №1-29/2007 положення ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2007 рік (зазначеною статтею встановлені розміри щорічної разової допомоги) визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення рішення, тобто з 9 липня 2007 року. Виходячи з цього, на момент виплати щорічної разової грошової допомоги - до 5 травня, ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2007 рік була чинною і допомога виплачена в розмірі, встановленому зазначеною статтею. Зворотної сили Рішення Конституційного Суду не має. Бюджетним Кодексом України (п.2 ст. 4) встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу України положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині в якій вони не суперечать положенням Конституції України цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Допомога в розмірах зазначених в Законах України про Державний бюджет України на 2005, 2006, 2007 роки виплачена [PERSON] повністю, заборгованості немає. Крім того, відповідач вказує, щодо вимог за попередні роки позивачем пропущено річний термін звернення до суду . Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, позивачем не доведено ті обставини на яких ґрунтується його позов, а відповідачами доказана правомірність своїх дій, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст..8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Як вбачається з ЗУ «Про державний бюджет України на 2008 рік» та в попередніх бюджетах за 2005-2007 роки, видатки держави на фінансування виплат в розмірах зазначених в ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - не передбачені. Хоч рішенням Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік", якою обмежувались зазначені вище виплати , визнано таким, що не відповідає Конституції України, однак на думку суду, це не тягне за собою автоматичне здійснення таких виплат, оскільки в бюджеті не має відповідного фінансування. Відповідно до ч.2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині видатків на загальносуспільні потреби передбачені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірах про які йдеться в позові - не внесено. Отже, оскільки таких коштів на адресу відповідачів з Державного бюджету України не надійшло, то підстав стягувати з них зазначеної позивачем суми - не має, оскільки вони не є розпорядниками коштів, а лиш здійснюють фізично ці виплати після надходження зазначених коштів з бюджету. Оскільки позов не доведено, то судові витрати на юридичну допомогу в сумі 2500 грн. з Держбюджету, а не з відповідачів як вказано в позові - не стягуються. Крім того, позивачем пропущено встановлений ст..99 КАС України річний термін на звернення до суду, щодо вимог про стягнення допомоги за 2005, 2006 роки і підстав для його поновлення суд не вбачає. Твердження позивачки, що вона дізналась про порушення своїх прав лиш з листа відповідача від 25 грудня 2007 року, є надуманим, оскільки мала б знати з часу отримання допомоги в меншому розмірі ніж зазначено в ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідні зміни до якого діють з 1 січня 1999 року.

Результат розгляду: denied