Рішення адміністративного суду від 2008-03-03 00:00:00+02

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Ленінської РДА м.Севастополя, Головного Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації про стягнення суми недоплаченої щорічної допомоги як ветерану війни за період з 2004-2007 роки у загальній сумі 4 157,07 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Вимоги свого позову мотивувала тим, що вона має статус учасника бойових дій. Відповідно до ЗУ „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” щорічно, до 5 травня їй повинна сплачуватися одноразова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, однак у порушення цього Закону вказана допомога сплачувалося в неповному обсязі 2004-2007 роки. Так, у 2004 р. повинно бути сплачено 854,07, у 2005 р. повинно бути сплачено 996 грн., У 2006 році повинно бути сплачено 1 077 грн., у 2007 р. належало сплатити 1 230 грн. - однак за зазначені роки зазначена допомога сплачена їй не була взагалі. Вказувала, що загальна сума недоплати за вказані роки складає 4 157,07 грн., а посилання відповідача при невиплаті вказаної допомоги на закони про державні бюджети різних років, на її думку, є неспроможними, оскільки ці закони не мають рівну юридичну силу з законами, якими встановлені спірні виплати та не можуть їх скасовувати. Зазначала, що згідно ч.1 ст.268 ЦК України на заявлені нею вимоги строк позовної давності не розповсюджується. Позивач та її представник до судового засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог діючого законодавства, причини неявки суду не сповістили, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача -Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя, у судовому засіданні адміністративний позов не визнала у повному обсязі з підстав його необґрунтованості. Заперечення на позов мотивувала тим, що позивач знаходиться на обліку Управлінні праці та соціального захисту населення ЛРДА м. Севастополя лише з 2007 року, у якому їй було проведене виплату одноразової допомоги як учаснику бойових дій у розмірі 360 грн., при цьому зазначала, що в Конституцією України встановлено, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються розходи держави на суспільні потреби, їх розмір, цільове призначення. Відповідними Законами про Державний бюджет України на відповідний рік передбачався визначений обсяг виплат одночасної щорічної грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни. У зв'язку з чим, зазначені виплати Управління праці та соціального захисту населення здійснювало відповідно до Конституції у межах бюджетних асигнувань, обсяг коштів на дану виплату надходив до їх Управління також з розрахунку коштів, передбачених бюджетом в даній частині. Вказувала, що УТСЗН є органом виконавчої влади - розпорядником бюджетних коштів низшого рівня, яке діє у межах виділених йому на даний вид виплат коштів, тому порушення прав позивачки відбулося з вини законодавчого органу, який встановив розмір виплат на кожний рік. Також наполягала на застосуванні судом наслідків пропущення позивачкою строків звернення з вимогами за 1999-2006 роки до суду. Із зазначеного нею у сукупності, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Головного Управління праці та соціального захисту населення СМДА та третьої особи- Головного управління державного казначейства у м. Севастополі до суду не з'явилися, повідомлені належним чином, на адресу суду з УЗСН СМДА надав заяву про слухання у відсутність їх представника, часті його представник, суд, визнаючи представлені матеріали та докази достатніми, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідача та третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Встановлено, що позивачка [PERSON] прирівняна до учасників бойових дій, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER], виданим 06.04.2005 р. Ленінським районним управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської адміністрації м. Севастополя. Як вбачається з матеріалів, позивач [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення ЛРДА з 2007 року, за вказаний рік їй було сплачено одноразову виплату до 5-го травня у розмірі 360 грн., що підтверджується довідкою з УЗСН ЛРДА, яка мається в матеріалах справи. Згідно ст.12 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 р. зі змінами та доповненнями, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яті мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. П. 8 ч.1 ст. 7 Бюджетного Кодексу України передбачено, що бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Всі платежі можна здійснювати при наявності відповідного бюджетного призначення (ст. 23 Бюджетного Кодексу України). Відповідно до, ст. 28 ст. 44 Закону України «Про державний бюджет на 2004 рік», ст.. 34 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік», ст.. 30 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», встановлені розміри виплат щорічної разової допомоги, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни…» від 22.10.1993 року учасникам бойових дій в таких розмірах: -2004 рік-160 грн. -2005 рік-330 грн. -2006 рік-120 грн. -2007 рік- 360 грн. Згідно ст.12 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993 р. зі змінами та доповненнями, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яті мінімальних пенсій за віком. З 1999 року розмір підлягаючим ветеранам війни виплат було змінено законами України «про державний бюджет» за відповідні роки, виплати здійснюються у твердій грошовій сумі у певних розмірах, передбаченими статтями витпар Бюджетного Кодексу України та відповідних спеціальних законів, що не заперечували сторони при розгляді справи, Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя також надано відповідні розрахунки сплачених та отриманих позивачем сум. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачеві сплачувалося щорічну допомогу виключно у суворій відповідності до діючих законодавчих актів, порушень виплат не допущено. До того ж суд знаходить обґрунтованими доводи представника відповідача щодо спливу термінів позовної давнини, оскільки позивачка звернулася до суду з даним позовом лише 11.01.2008р., а строк звернення до адміністративного суду відповідно до ст.99 КАС України з моменту введення його в дію, тобто з вересня 2005 р. встановлений у вигляді одного року, суд вважає за можливе в задоволенні позовних вимог щодо виплати щорічної разової допомоги за 1999-2006 роки відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку на звернення до суду. При цьому суд також дотримується вимог ст.248-5 ЦПК України (в ред.1963р.) згідно якого скарга громадян на рішення, дії, бездіяльність державних органів або посадових осіб в сфері керівницької діяльності складає два місяця, яки витекли у позивача 05 липня 2005 р. Таким чином, за спливом строку звернення до адміністративного суду залишилися лише вимоги позову щодо сплати щорічної разової допомоги за 2007 рік, розглядаючи які, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” у 2007 році розмір щорічної виплати учасникам бойових дій встановлений в розмірі 280 грн. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп\2007 дане положення визнано не конституційним, та, відповідно до ст. 152 Конституції України, втратило силу з моменту прийняття зазначеного рішення, оскільки на момент прийняття зазначеного рішення щорічні виплати за 2007 рік до 5-го травня 2007 року вже були проведені, суд вважає, що вимоги позову у даній частині також задоволенню не підлягають. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 152 Конституції України передбачає, що закони та інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом рішення про їх неконституційність, а тому не може прийняти до уваги посилання представника позивача на те, що , відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20 рп/2004, визнано неконституційним положення ст.. 44 Закону України «Про державний бюджет України а 2004 рік», оскільки на момент винесення рішення оспорювані виплати за 2004 рік вже було проведено. Узагальнюючи вищенаведене та враховуючи, що у ході розгляду справи, не встановлено будь- яких порушень з боку відповідачів, суд вважає за можливе у задоволенні позову у частині стягнення недоплаченої допомоги ветерану війни-відмовити у повному обсязі. На підставі ст.ст 4,12 Закону України „ Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту” від 22.101993 р. зі змінами та доповненнями, п.8 ч.1 ст 7 Бюджетного Кодексу України, Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп\2007,

Результат розгляду: denied