Рішення адміністративного суду від 2008-02-14 00:00:00+02

Постановою господарського суду м. Києва від 25.10.2006 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2006 р, позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо відмови у продовженні граничних строків для подання ТОВ «Продсоюз ЛТД» заяви про повернення надміру сплаченого податку на прибуток; зобов'язано ДПІ у Печерському районі м. Києва внести зміни до облікових даних картки особового рахунку ТОВ «Продсоюз ЛТД» з податку на прибуток в автоматизованому режимі та зарахувати в переплату цього податку суму 35400,00 грн. Судові рішення вмотивовані тим, що наявність переплати позивачем податку на прибуток у сумі 35400,00 грн. за 1998 рік підтверджена рішенням арбітражного суду м. Києва від 16.12.1999 р. у справі № 12/599; відмова податкової інспекції в продовженні встановленого підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» граничного строку на звернення із заявою про повернення надміру сплаченої суми податку не відповідає підпункту 15.4.1 пункту 15.4 цієї статті з огляду на відсутність у позивача можливості своєчасного звернення до податкового органу з відповідною заявою через перебування директора підприємства [PERSON] під слідством та судом з 23.01.2000 р. до 02.06.2005 р. В касаційній скарзі ДПІ у Печерському районі м. Києва просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій підпункту 15.3.1 пункту 15.3, підпункту 15.4.2 пункту 15.4 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення, вважаючи скаргу безпідставною. Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до підпункту 15.3.1 пункту 15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ заяви на повернення надміру сплачених податків, зборів / обов'язкових платежів /або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування. Підпунктом 15.4.1 пункту 15.4 цієї статті передбачено, що встановлений вказаним підпунктом граничний строк підлягає продовженню керівником податкового органу / його заступником / за письмовим запитом платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначеного строку, зокрема перебував у місцях позбавлення волі за вироком суду. Норми цього пункту поширюються на посадових осіб юридичної особи, у разі коли протягом зазначеного граничного строку така юридична особа не мала інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, збори / обов'язкові платежі /, а також вести податковий облік та звітність / підпункт 15.4.2 пункту 15.4 цієї статті /. За змістом наведених правових норм підставою для продовження встановленого законом граничного строку на подання заяви про повернення надміру сплачених податків, зборів /обов'язкових платежів/ або на їх відшкодування у випадках, передбачених податковими законами, є об'єктивна неможливість юридичної особи звернутися з відповідною заявою до податкового органу через неможливість виконання її посадовою особою, уповноваженою вести податковий облік, своїх службових обов'язків при відсутності інших посадових осіб, наділених такими повноваженнями. Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ДПІ у Печерському районі м. Києва безпідставно відмовила ТОВ «Продсоюз ЛТД» в продовженні граничного строку для подання заяви про повернення податку на прибуток у сумі 34500,00 грн., надміру задекларованого в декларації про прибуток підприємства за 1998 рік, оскільки у зв'язку із знаходженням з 25.01.2000 р. під вартою директора підприємства [PERSON], якому одночасно належало 90% статутного фонду товариства, оправдальний вирок стосовно якого за частиною 5 ст.191 КК України Соснівським районним судом м. Черкаси був постановлений 02.06.2005 р. та який був виведений із складу учасників товариства та звільнений з посади директора лише 14.07.2005 р., та у зв'язку із відсутністю до цієї дати іншої уповноваженої посадової особи товариство не мало можливості реалізувати надане йому законом право на звернення з відповідною заявою в межах встановленого підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 ст. 15 Закону України від 2.12.2000 р. № 2181-ІІІ граничного строку. Такий висновок, однак не відповідає обставинам справи та підпунктам 15.4.1, 15.4.2 пункту 15.4 зазначеної статті. Згідно вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.06.2005 р. [PERSON]. виправданий за ст.15, частиною 5 ст.191, частиною 5 ст.191 КК України на підставі пункту 2 ст.6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину та засуджений за частиною 2 ст.367, частиною 1 ст.222 КК України з призначенням на підставі частини 1 ст. 70 КК України покарання у вигляді позбавлення волі на 1 рік 9 місяців 13 днів із зарахуванням в строк відбуття покарання час утримання під вартою з 23 січня 2000 року по 5 листопада 2001 року та обмеженням відбутим покаранням; запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано. З огляду на тривалість строку, протягом якого [PERSON]., який обіймав посаду директора ТОВ «Продсоюз ЛТД» до 14.07.2005 р., перебував під вартою, об'єктивних перешкод для звернення товариства із заявою про повернення з бюджету суми податку після закінчення цього строку не існувало. Відповідно до частини 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Задовольняючи позов, суд виходив із встановленого факту надмірної сплати позивачем податку на прибуток за 1998 рік в сумі 34500,00 грн. рішенням арбітражного суду м. Києва від 16.12.1999 р. у справі 12/599. Разом з тим, встановлення факту надмірної сплати податку передбачає встановлення обставин щодо дійсної суми податкового зобов'язання платника податку за відповідний звітний період та щодо фактичної сплати податку за цей період. Саме лише посилання арбітражного суду в зазначеному рішенні на декларацію за 1998 рік без встановлення обставин щодо дійсних податкових зобов'язань позивача з податку на прибуток за цей звітний податковий період та фактично сплаченої суми податку не є встановленою обставиною щодо переплати позивачем податку на прибуток за 1998 рік на 34500,00 грн. Порушення судами першої та апеляційної інстанцій вказаних норм матеріального та процесуального права призвели до ухвалення незаконних судових рішень про задоволення позову, а тому відповідно до ст. 229 КАС України підлягають скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з вище наведених підстав.

Результат розгляду: denied