Рішення адміністративного суду від 2008-10-21 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 -2007 роки в сумі 4991, 50 грн., стягнення щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги за 2005-2007 роки в сумі 7217, 48 грн. та стягнення грошової компенсації за невикористані санаторно-курортні путівки за 2005-2007 роки в сумі 8694 грн. Постановою Ровеньківського міського суду Луганської області від 05 червня 2008 року позов [PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 -2007 роки в сумі 4991, 50 грн. та щорічну разову грошову допомогу до Дня Перемоги за 2005-2007 роки в сумі 7217, 48 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Управління праці та соціального захисту населення подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Ровеньківського міського суду Луганської області від 05 червня 2008 року, як незаконну та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання за викликом не з'явилися. Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга Управління праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав. Згідно з матеріалами справи, [PERSON] відноситься до інваліда Чорнобильської АЕС 3 групи, а після 27.07.2006 року 2 групи і користується правами та пільгами, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Управлінням праці та соціального захисту населення Ровеньківської міської ради Луганської області така допомога позивачу була виплачена в розмірах встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, а саме: березень 2005 року - 21,50 грн. за 2005 рік, вересень 2006 року - 90 грн. за 2006 рік та грудень 2007 року - 120 грн. за 2007 рік. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними постановами № 836 та № 562 усупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема на час виплати допомоги позивачу, а не постанови №№ 836, 562. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, визначаючи розмір недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення на момент виплати, яку відповідач зобов'язаний виплатити позивачу, як інваліду 3 групи у 2005 році та як інваліду 2 групи у 2007 році, необхідно виходити з наступних розрахунків: - за 2005 рік - 262 х 4 - 21,50 = 1026, 50 грн. (як інваліду 3 групи); - за 2007 рік - 460 х 5 - 120 = 2180 грн. (як інваліду 2 групи). Отже, загальна сума, яку відповідач повинен виплатити [PERSON] складає 3206, 50 грн. На підставі вище зазначеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача по відмові у виплаті [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2005 та 2007 роки є неправомірними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення у 2006 році, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив помилку та не врахував, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. За таких обставин, твердження суду першої інстанції про невідповідність Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Конституції України є передчасними, бо це є прерогативою саме Конституційного Суду України. Тому, не можна стверджувати, що дії відповідача в цій частині були неправомірними. За відсутності визнання закону про бюджет неконституційним у суду першої інстанції не було правових підстав визнавати дії відповідача неправомірними, таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення в 2006 році задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня ветеранам війни - інвалідам війни, виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - 10 мінімальних пенсій за віком; 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком; 3 групи - 7 мінімальних пенсій за віком. Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України; права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни; нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів, передбачені цим законом, є недійсними. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. за № 6-рп ст. 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлювався розмір щорічної разової допомоги до 05 травня у розмірах менших, ніж передбачено Законом, визнано такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», мінімальна пенсія за віком станом на 01.04.2007 рік встановлена в розмірі 406 грн. При цьому, ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток. Отже, мінімальний розмір пенсії за віком станом на 01.04.2007 рік складав 410 грн. 06 коп. Таким чином, відповідач також, неправомірно відмовив [PERSON] у виплаті недоплаченої щорічної допомоги до 5 травня за 2007 рік, яка складає 2920, 48 грн. з урахуванням виплаченої відповідачем суми у розмірі 360 грн.(410, 06 х 8 - 360) (як інваліду 2 групи). Відповідно до ст. 17, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», основні соціальні державні гарантії, які є основним джерелом існування, не могуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, розмір якого встановлений законом; мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється лише Законами України та є виключно обов'язковим для всіх державних органів влади, органів місцевого самоврядування, та інших. Посилання відповідача на ту обставину, що виплата вказаної грошової допомоги здійснена в межах фінансування, передбаченого державним бюджетом, є безпідставним, оскільки факт відсутності коштів не є сам по собі підставою для звуження змісту існуючого у позивача права на отримання грошової допомоги і не є підставою для звільнення відповідача від виплати допомоги у передбаченому законом розмірі. Проте, колегія суддів вважає, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо визнання незаконною відмови щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня та стягнення заборгованості по недоотриманій грошовій допомозі до 5 травня за 2005 та 2006 роки порушив норми матеріального права, на підставі того, що статті Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в частині розміру даної допомоги, не визнано неконституційними, а отже і виплати допомоги до 5 травня повинні виплачуватися в розмірах передбачених цими законами. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконною відмови щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня та стягнення заборгованості по недоотриманій грошовій допомозі до 5 травня за 2005 та 2006 роки задоволенню не підлягає. Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах апеляційного перегляду, дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial