Рішення адміністративного суду від 2008-07-25 00:00:00+03

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, є непрацюючим пенсіонером, який постійно проживає на території радіоактивного забруднення і крім цього являється учасником бойових дій війни, а тому згідно з вимогами чинного законодавством України, Управління Пенсійного фонду України у Рокитнянському районі (далі-відповідач) зобов'язаний виплатити йому: - у відповідності до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячну доплату до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за 2007 рік у сумі 5097 грн.60 коп.; - у відповідності до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2005-2007 роки у сумі 3720 грн. 72 коп.; - у відповідності до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підвищену пенсію як учаснику бойових дій у розмірі 25% прожиточного мінімуму для осіб, які втратили працездатність за 2005 рік та 6 місяців 2006 року у сумі 990 грн. 09 коп. Відповідач виплачує йому щомісячну доплату до пенсії, додаткову пенсію та підвищів розмір пенсії, як учаснику бойових дій в значно менших розмірах ніж передбачено вимогами вищевказаних Законів. Звернення до відповідача про проведення перерахунку та виплати йому недоотриманих сум до пенсії залишилось без задоволення. Тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом і просить суд визнати дії відповідача щодо відмови у донарахуванні та виплаті недоотриманих сум щомісячної допомоги за 2007 рік, додаткової пенсії за 2005-2007 року та підвищену пенсію як учаснику бойових дій за 2005 рік та 6 місяців 2006 року протиправними та стягнути на його користь недоотримані суми до пенсії у загальному розмірі 9808,41 грн. Під час попереднього судового засідання вирішивши всі необхідні дії для розгляду справи по суті, на підставі письмових заяв сторін, суд ухвалив про проведення судового розгляду справи в той же день, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.121 КАС України. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на вищенаведені обставини і просить суд його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач перебуває на обліку в УПФУ у Рокитнянському районі з 18.04.1988 року, йому виплачується доплата до пенсії, додаткова пенсія та підвищенна пенсія в порядку та розмірах визначених постановами КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», а тому просить суд відмовити у задоволені позову. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 21.01.1993 року, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області як непрацюючий пенсіонер з 18.04.1988 року, є зареєстрованою особою і постійно проживає в смт. Рокитне Київської області, яке згідно постанови КМ України від 23.07.1991 за №106 (додаток №1) віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідчення [NUMBER] від 27.03.1996 року, що сторонами не оспорюються, Відповідач нараховує та виплачує позивачу щомісячну доплату до пенсії, додаткову пенсію та підвищену пенсію не у відповідності до ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а керуюється вимогами постанов КМ України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року №1, тому розмір цих виплат та доплат є значно меншим ніж передбачено Законами України. Викладене підтверджується поясненнями позивача, представника відповідача та оглянутими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а саме в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відтак позивач , як непрацюючий пенсіонер, має право на таку доплату. Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії, відповідно і позивач має право на таку додаткову пенсію. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пенсії учасникам бойових дій підвищуються на 25% прожиточного мінімума для осіб, які втратили працездатність, тому позивач має право на отримання підвищеної пенсії. Таким чином, розмір доплати до пенсії, додаткової пенсії та розмір підвищення пенсії, які фактично нарахуваються та виплачуються відповідачем позивачці відповідно до вищевказаних постанов КМ України, суперечить вимогам ст.ст. 39, 51 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Позиція представника відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується виключно на положеннях постанов КМ України є хибною тому, що у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, тому суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови КМ України від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за №6-рп визнано неконституційними положення п.п.13,30,71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими були зупиненні на 2007 рік дія статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає. Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відмова відповідача у донорахуванні та виплаті позивачу недоотриманих сум щомісячної доплати до пенсії за 2007 рік, додаткової пенсії за шкоду нанесену здоров'ю за 2005-2007 роки та підвищену пенсію як учаснику бойових дій за 2005 рік та 6 місяців 2006 року є протиправною. Суд також вважає за необхідне застосувати вимоги ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» де зазначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком.

Результат розгляду: granted