Рішення адміністративного суду від 2008-02-21 00:00:00+02

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дії Головного управління праці та соціальної політики Тернопільської облдержадміністрації про перенесення її в списках на отримання автомобіля протиправними та зобов”язати поновити її в списках на отримання автомобіля в списках осіб з числа реабілітованих жертв політичних репресій, які стали інвалідами внаслідок репресій згідно з висновком медино-соціальної експертної комісії за номером черги під яким вона перебувала в списках в 2006 році. Вказала, що згідно із Законом України „Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні” та постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 1997 року № 999 „Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями” вона з 2 грудня 1999 року перебуває в списках Головного управління праці та соціальної політики Тернопільської облдержадміністрації на отримання автомобіля і на кінець 2006 року її черга була № 17. Як повідомив її відповідач, її чергу перенесли на № 984 і пояснили, що перенесення черги пов”язано із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 „Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями”, яка скасувала пільги на забезпечення автомобілями для реабілітованих жертв політичних репресій, надані попередньою постановою. Рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 3 жовтня 2007 року встановлено, що її права на отримання автомобіля не змінилися при прийнятті постанови 2006 року. А тому вважає, що відповідачем безпідставно перенесено її чергу на отримання автомобіля з № 17 на № 984. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]. позов підтримала і суду пояснила, що з прийняттям нової редакції нормативного акту права громадянина не можуть бути погіршені, а тому вважає, що право позивачки підлягає поновленню. Представник позивачки [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що відповідач безпідставно змінив чергу позивачки з 17 на 984. Вважає, що при перенесенні черги позивачки порушено її право на забезпечення автомобілем. Представник відповідача Головного управління праці та соціальної політики Тернопільської облдержадміністрації, будучи належно повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з”явився. Від нього надійшла письмова заява, в якій просить завершувати розгляд справи без їх участі. Даючи пояснення в попередньому судовому засіданні та в судовому засіданні до оголошення перерви, представник відповідача Чопик Т.П. позов не визнала і суду пояснила, що виконуючи постанову Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 „Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями” Головне управління привело у відповідність до її вимог облік та черговість інвалідів, в результаті чого змінилась черговість позивачки. Зміна установленої черговості інвалідів призведе до порушення законних прав інших інвалідів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з слідуючих підстав. [PERSON], 1925 року народження є інвалідом І групи внаслідок захворювання, яке пов”язане з репресіями. 2 грудня 1999 року обласна медико-соціальна експертна комісія № 2 визначила Позивачці медичні покази на забезпечення спецавтотранспортом на підставі висновку № 42\1 від 2 грудня 1999 року. З 2 грудня 1999 року Позивачка перебуває на обліку для забезпечення автомобілем при Головному управлінні праці та соціальної політики Тернопільської обласної державної адміністрації. У відповідності до п.34 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету України від 8 вересня 1997 року № 999 (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999), (надалі - Постанова 1997 року) взяття на облік інвалідів, які мають право на забезпечення автомобілями, повинен був здійснюватися Міністерством праці та соціального захисту АР Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій в розрізі модифікацій автомобілів і категорій інвалідів з дати медичного огляду медико-соціальної експертної комісії, яка надала висновок інваліду про необхідність забезпечення автомобілем. Пункт 3 Інструкції із застосування порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 вересня 1998 року № 155 (надалі - Інструкція), передбачав, що облік інвалідів, які мають право на забезпечення автомобілями, повинен був вестися в окремих журналах із зазначенням модифікацій автомобілів. Черговість забезпечення автомобілями повинна була визначатися, виходячи з дати висновку МСЕК, за винятком інвалідів, визначених у пункті 22 Порядку, облік яких здійснювався з дати подання заяви. Визначені у пунктах 21 ч.1 абз.1, 22, 24 Порядку 1997 року категорії інвалідів повинні були забезпечуватися автомобілями позачергово, зазначені в п.23 першочергово, інші ж мали перебувати у загальній черзі. Окрім цього, Постанова 1997 року передбачала умови оплати за автомобіль в залежності від категорій інвалідів (п.п.21,22,24,25,28) та відсутності чи наявності протипоказань до керування автомобілем. Заявки на потребу в автомобілях певної модифікації, згідно п.6 Інструкції мали подаватися Міністерству праці та соціальної політики України щорічно до 10 листопада Міністерством праці та соціального захисту АР Крим, головними управліннями праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Списки інвалідів на безплатне одержання автомобіля або продаж на пільгових умовах, з огляду на п.4 Інструкції повинні були складатися за підписом відповідного керівника згідно з чергою, яка велася в журналах обліку, в трьох примірниках, два з яких повинні були надсилатися виробничо-торговельним підприємствам, з якими укладений договір на їх реалізацію. Після видачі автомобілів один примірник списків за підписом керівника підприємства з відміткою про одержання інвалідом автомобіля мав повертатися органам соціального захисту населення, які їх складали. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що розподіл автомобілів певних модифікацій проводився Головним управлінням на підставі наказу Мінпраці, а між певними категоріями інвалідів самим управлінням згідно черг. Як зазначено в інформаційному листі відповідача від 16 січня 2008 року № 05\153 та з”ясовано з пояснень в судовому засіданні представник відповідача, облік інвалідів, які перебували в черзі для забезпечення автомобілями, спеціалістами головного управління проводився в залежності від модифікації автомобіля та умов оплати за нього, в окремих журналах: безплатно, з оплатою 7 відсотків та з оплатою 30 відсотків вартості. Позивачка [PERSON]., як інвалід І групи, захворювання якої пов”язане з репресіями (заключення облМСЕК від 2 грудня 1999 року № 42\1), даний факт сторонами не оспорюється, має показники, але не придатна до керування, а тому перебувала на обліку головного управління для забезпечення автомобілем ЗАЗ „Славута” [NUMBER] на пільгових умовах, зі сплатою 7 відсотків його вартості, з правом передачі керування члену сім”ї, і зареєстрована була в журналі обліку інвалідів на забезпечення автотранспортом за 7 відсотків вартості. Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача та зазначено в тому ж листі від 16 січня 2008 року вимог про ведення списків інвалідів станом на певну дату не було, а тому управління таких списків не вело, а здійснювало журнальний облік, за датою подання заяви та медичного висновку. В листі від 18 лютого 2008 року № 05\673 на виконання ухвали суду відповідач вказав, що черга позивачки станом на 8 серпня 2006 року, тобто в останній день дії Постанови 1997 року, серед інвалідів війни, інвалідів внаслідок репресій, інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок нещасного випадку або захворювання, одержаного у період проходження військової служби на забезпечення автотранспортом з правом передачі керування ним члену сім”ї була № 23. З огляду на те, що Головними управліннями праці та соціальної політики у відповідності до діючого на той час законодавства вівся журнальний облік інвалідів, вимоги позивачки щодо поновлення її в списках, суд вважає безпідставними. У п.35 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 із змінами та доповненнями (надалі Постанова 2006 року) зазначається, що облік інвалідів ведеться в розрізі таких категорій за окремою нумерацією: 1) інваліди з правом на першочергове забезпечення; 2) інваліди з правом на позачергове забезпечення; 3) інваліди з правом на забезпечення у порядку загальної черги. Окремо ведеться облік інвалідів унаслідок трудового каліцтва. У відповідності до п.36 Постанови 2006 року взяття на облік інваліда здійснюється у розрізі наявних черг інвалідів (відповідно до пунктів 25-28, якими передбачено черговість забезпечення інвалідів автомобілями) з дати огляду МСЕК або, інвалідів, які мають право на забезпечення автомобілями незалежно від наявності медичних показань, з дати подання заяви з документами. Постановою 2006 року передбачено ті ж самі види оплати за наданий автомобіль: безоплатно, на пільгових умовах з оплатою 7 та 30 відсотків вартості автомобіля. Для виконання Постанови 2006 року, наказу Мінпраці від 2 серпня 2006 року № 295 „Про затвердження зразків та форм облікової документації з обліку та забезпечення автомобілями інвалідів” Міністерство праці та соціальної політики України, як вбачається з листа від 4 вересня 2006 року № 1254\19\91-06, доручило головним управлінням провести позачергову інвентаризацію особових транспортних справ інвалідів, які перебувають на обліку для забезпечення спецавтотранспортом станом на 1 серпня 2006 року з метою приведення до норм зазначених в Постанові та наказі, завести журнали обліку осіб, які перебувають на обліку для забезпечення автомобілями відповідно до форми затвердженої зазначеним наказом, створити черговість відповідно до вимог нової редакції, долучити розпорядження про номер черги відповідно до проведеної інвентаризації станом на 1 серпня 2006 року до кожної особової справи інвалідів, які перебувають на обліку. У зв”язку з цим облікова черговість була змінена. За результатами проведеної інвентаризації станом на 1 січня 2007 року, що вбачається з вищенаведеного листа відповідача від 18 лютого 2008 року, черга позивачки серед інвалідів з правом на забезпечення автотранспортом у порядку загальної черги була № 963, а з огляду на долучені до матеріалів справи представником відповідача списки інвалідів станом на 1 січня 2008 року № 825. Відповідно до Положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, іх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання дій головного управління праці та соціальної політики про перенесення її в списках протиправними задоволенню не підлягають. У листі Міністерства праці та соціальної політики, адресованому позивачці від 8 червня 2007 року № 2885\19\134-07 зазначається, що зміна номера черги пов”язана з тим, що за нормами раніше діючого Порядку черги осіб, що мали право на позачергове забезпечення, велись окремо за кожною категорією. Зокрема, окремо обліковувались інваліди війни, окремо інваліди І групи з числа постраждалих внаслідок аваріії на ЧАЕС, окремо сім”ї з двома і більше інвалідами, реабілітовані жертви політичних репресій та інші. Кожна з цих категорій також мала свої черги в залежності від модифікації автомобіля та умов сплати за нього (безоплатно або за 7 відсотків вартості). Тож порядок розподілу автомобілів, що надходили до кожного регіону для першочергового забезпечення ними інвалідів визначався органами праці та соціального захисту населення самостійно. Окружним адміністративним судом міста Києва при вирішенні справи за позовом [PERSON]. до Кабінету Міністрів України та Головного управління праці та соціальної політики Тернопільської облдержадміністрації про зобов”язання вчинити дії (постанова від 3 жовтня 2007 року № 3\13) встановлено, що постановою 2006 року збережено за позивачкою право на безоплатне, а у випадках протипоказання до керування - забезпечення автомобілями на пільгових умовах з оплатою 7 відсотків їх вартості та передачею права керування члену сім”ї інваліда, який проживає і зареєстрований за місцем проживання та реєстрації інваліда. Враховуючи вищевикладене, а також те, що з прийняттям Порядку забезпечення інвалідів автомобілями 2006 року черговість забезпечення інвалідів автомобілями та вид оплати за автомобілі не змінилися, на виконання Постанови 2006 року впорядковано облік та нумерацію черг інвалідів, облік в залежності від виду оплати за автомобілі ні по списку, ні журнально з серпня 2006 року не ведеться, беручи до уваги, що розподіл автомобілів, що надходили до кожного регіону для забезпечення ними інвалідів згідно Постанови 1997 року визначався органами праці та соціального захисту населення самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо поновлення її в списках на отримання автомобіля в списках осіб з числа реабілітованих женртв політичних репресій, які стали інвалідами внаслідок репресій згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії за номером черги під яким вона перебувала в 2006 році задоволенню не підлягають. На підставі викладено, а також постанови Кабінету України від 8 вересня 1997 року № 999 „Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями” (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999), постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 „Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями” із змінами та доповненнями, Інструкції із застосування порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 вересня 1998 року № 155,

Результат розгляду: denied