Рішення адміністративного суду від 2008-02-21 00:00:00+02

позивач просить суд стягнути з управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області на його користь суму щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії інваліду третьої групи, за період часу з 2005 року по 2007 рік в розмірі 4338 гривень та 300 гривень в відшкодування понесених по справі витрат по оплаті правової допомоги адвоката посилаючись на те, що він являється ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії інваліда третьої групи і відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яка визначається щорічно на момент виплати. В 2005 році мінімальна заробітна плата становила 332 гривні, в 2006 році- 400 гривень, в 2007 році- 420 гривень, а тому відповідач повинен був виплатити йому в 2005 році - 1328гривень(332*4), в 2006 році- 1600 гривень(400*4), в 2007 році- 1680 гривень(460*4), а всього за 3 роки відповідач повинен виплатити йому 4608 гривень. Всього ж йому з 2005 по 2007 рік було виплачено лише 270 гривень: в 2005 році- 90 гривень, в 2006 році-90 гривень, в 2007 році-90 гривень. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виплачує допомогу на оздоровлення, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Він вважає, що має право на щорічну допомогу на оздоровлення з 2005 по 2007 роки, оскільки позовної давності не пропустив, так як до 01.09. 2005 року діяв Цивільний кодекс, який передбачав трирічну позовну давність, крім того йому стало відомо про порушення його права 04.02.2008 року, коли отримав від управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області довідку про розмір фактично виплаченої йому щорічної допомоги на оздоровлення. Також, згідно довідки про фактично виплачену йому допомогу на оздоровлення вказану допомогу за 2005 рік він отримав 28.12.2005 року, а тому позовної давності не пропустив. Представник управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області заявлений позов не визнала та пояснила, що допомогу на оздоровлення заявнику було виплачено відповідно до Постанови КМУ №562 від 12.07.2005 року. В ст. 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України “Про Державний бюджет України” визначаються будь-які видатки держави на загально- суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, постраждалим від аварії на ЧАЕС фінансується за рахунок державного бюджету. Згідно п.8 ст.7 Бюджетного Кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та відповідно до ст.23 вказаного кодексу будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Держава виділяла для виплати ліквідаторам аварії на ЧАЕС першої категорії інвалідам третьої групи в 2005-2007 роках по 90 гривень, які позивач і отримав. Представник відповідача вважає, що [PERSON]. пропустив позовну давність, але з поважних причин, оскільки не знав і не міг знати, яка сума повинна йому виплачуватися.. Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Вимоги позивача законні, обґрунтовані і в судовому засіданні доведені, виходячи із слідуючого: в суді встановлено, що [PERSON]. дійсно являється ліквідатором аварії на ЧАЕС першої категорії інвалідом третьої групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим Черкаською облдержадміністрацією 16 вересня 1994 року та посвідченням [NUMBER] від 29.11.1993 року виданим управлінням праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області і згідно висновку обласної спеціалізованої лікарсько-консультативної комісії №47 від 16.11.1992 року потребував оздоровлення. Ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-Х!! передбачено право позивача, як ліквідатора аварії на ЧАЕС першої категорії інваліда 3 категорії на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яка визначається щорічно на момент виплати. Згідно ч.7 ст.48 вказаного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Ч.5 ст.48 вищенаведеного Закону передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, а тому позивачу [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення повинне виплачувати управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області. Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради №134/01-13 від 04.02.2008 року позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до Постанови КМУ від 12.07.2005 року і позивач [PERSON], як ліквідатор аварії на ЧАЕС першої категорії інваліда третьої категорії отримав щорічну допомогу на оздоровлення в таких розмірах: в 2005 році- 90 гривень, в 2006році- 90; гривень, в 2007 році- 90 гривень. Однак, встановлений в 2005 році постановою Кабінету Міністрів України №562 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних підстав пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991року , та Закони України “Про Державний бюджет” на відповідні роки, а не постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562. За таких обставин та з урахуванням вимог статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2007 роки виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати. Таким чином, відповідно до «Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 позивачу підлягало до виплати: в 2005 році -мінімальна заробітна плата в 2005 році -332 гривні * 4 =1328 гривень- 90 гривень( виплачено)= невиплачено-1238 гривень; сума невиплати в 2006 році складала: мінімальна заробітна плата в 2006 році - 400гривень*4= 1600 гривень-90 гривень (виплачено), невиплачено 1510 гривень, в 2007 році- мінімальна заробітна плата на 2007 рік становила 420гривень * 4 =1680гривень- 90 гривень(виплаченої допомоги)=1590 гривень, а всього за три роки йому невиплачено 4338 гривень. Суд не застосовує позовну давність, оскільки вважає, що позивач її не пропустив, поскільки до 01.09.2005 року діяв Цивільний кодекс, який передбачав трирічну позовну давність, крім того позивачу стало відомо про порушення його права 04.02.2008 року , після того, як він отримав довідку від управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Черкаської області про фактично отриману ним допомогу на оздоровлення. Також, згідно вказаної довідки, допомогу на оздоровлення за 2005 рік [PERSON]. отримав 28.12.2005 року, а тому позовної давності не пропустив. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовільнити повністю та стягнути з управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради на користь позивача суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, як ліквідатору аварії на ЧАЕС першої категорії інваліда третьої групи за період часу з 2005 по 2007 роки в розмірі 4338 гривень, 300 гривень в відшкодування понесених по справі витрат по оплаті правової допомоги адвоката та 51 гривню державного мита в доход держави. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted