Рішення адміністративного суду від 2008-05-16 00:00:00+03

Макіївська об'єднана державна податкова інспекція у Донецькій області звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 5670 грн. 84 коп. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.03.2008 року у справі № 2а-3596/08 (суддя Хрімлі О.Г.) в задоволенні позовної заяви відмовлено. Приймаючи постанову суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не надано суду належних доказів в підтвердження висновку про обов'язок сплатити податок з доходів фізичних осіб при отримання спадщини відповідачем, не доведений ступень споріднення між спадкоємцем та спадкодавцем. Крім того, в постанові зазначено, що відсутні підстави вважати, що сума, задекларована відповідачем в декларації про доходи фізичних осіб, не є податковим боргом в розумінні Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом не враховані вимоги ст. 72 КАС України щодо звільнення від доказування, оскільки відповідач в декларації сам визначив, що спадщина отримана від тітки, зазначений факт ним не заперечувався, то такий факт не потребує доказування. Вказує на необгрунтованність висновку суду першої інстанції щодо неможливості вважати суму, яку просила стягнути податкова інспекція, податковим боргом, такий висновок, як заявник скарги, суперечить вимогам Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки відповідачем самостійно узгоджена сума отриманого доходу у 2006 році в декларації про доходи, наданій до податкового органу. З викладеного позивачем зроблений висновок про правомірність донарахування відповідачу суми податку на доходи відповідно до вимог п.п.13.2.2 п.13.2 ст.13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила. [PERSON] надала до Центрально - Міського відділу Макіївської ОДПІ декларацію про доходи, одержані у 2006 року, в якій визначила суму доходів, одержаних не за місцем основної роботи, в сумі 43621 грн. 84 коп. - спадщина від тітки (а.с.7 - 8). На підставі даних, відображених в декларації, податкова інспекція нарахувала їй податок з доходів фізичних осіб, в сумі 5670 грн. 84 коп. та направила на її адресу першу та другу податкову вимогу (а.с. 9, 10, 12 - 13). Сума податкового боргу у добровільному порядку відповідачем до бюджету не сплачена, у зв'язку з чим податковою інспекцією прийняте рішення від 24.09.2007 року № 32/12697/10/24 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу. Згідно листа КП БТІ м. Макіївки від 25.10.2007 року № 1/35-11-505 нерухомого майна на ім'я [PERSON] не рахується (а.с. 4). Згідно відповіді Макіївського РЕВ ДАІ від 20.10.2007 року автотранспорт на ім'я [PERSON] не зареєстрований (а.с. 5 ). За відповіддю Макіївського міського управління земельних ресурсів від 26.10.2007 року № 01-4302 [PERSON] як землекористувач не рахується (а.с. 6). На підставі п.п.3.1.1 п.3.1 ст. 3акону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкова інспекція звернулась до суду з заявою про стягнення податкового боргу. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм процесуального ат матеріального права. Як вважає позивач, оскільки спадкоємець надав декларацію про доходи, визначив самостійно ступень споріднення, такий факт не потребує доказування, існування податкового боргу узгоджується з вимогами Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Колегія суддів вважає такий правомірним, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження податкових органів визначені Законом України “Про державну податкову службу в Україні”, ст. 10 визначені функції державних податкових інспекцій у тому числі щодо забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів. Відповідно до ст. 11 Закону України “Про систему оподаткування” платники податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування відповідно до законів України. Правила оподаткування доходів фізичних осіб встановлені Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до п.1.2 ст. 1 цього Закону дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. До складу загального місячного оподатковуваного доходу в розумінні п.п. 4.2.14 п.4.2 ст.4 Закону, включається дохід у вигляді вартості успадкованого майна, у межах, що підлягає оподаткуванню цим податком згідно з нормами статті 13 цього Закону. Оподаткування доходу, отриманого платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину коштів, майна, майнових чи немайнових прав, регламентується статтею 13 Закону. Згідно п.13.4 зазначеної норми особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Подання податкової декларації та сплата податку із зазначеного доходу здійснюються згідно із законодавством. Нотаріус зобов'язаний надіслати інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину податковому органу у строки, встановлені для податкового кварталу. Як свідчать матеріали справи, відповідач надав до податкового органу декларацію про доходи, одержані у 2006 році, в якій визначив суму доходів, одержаних в результаті отримання спадщини другого ступеню споріднення. Згідно підпункту 1.20.4 пункту 1.20 статті 1 Закону для цілей цього Закону членами сім'ї фізичної особи є її дружина або чоловік, діти як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка (у тому числі усиновлені), батьки, баба або дід як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, брати чи сестри як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, онуки як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, інші утриманці такої фізичної особи або її опікуни, визнані такими згідно із законом. Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки та батьки її чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти як такої фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення. Згідно п.п. 13.2.3 п. 13.2 ст. 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” при отриманні спадщини спадкоємцями, що не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, - за ставкою податку, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього Закону, до будь-якого об'єкта спадщини; Підпунктом 22.3. статті 22 Закону передбачено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування. Таким чином, податкова інспекція дійшла правомірного висновку, що доход, який отримав відповідач у 2006 році внаслідок одержання спадщини, оподатковується за ставкою 13%. Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності доказування суб'єктом владних повноважень - податковою інспекцією у спірних правовідносинах ступень споріднення між спадкоємцем та спадкодавцем в розумінні ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки в декларації про доходи, отримані в 2006 році відповідачем визначений ступень споріднення, цей факт ним не заперечується, тому, ця обставина, яка за законом підтверджена певними засобами доказування, не може підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, згідно ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Колегія суддів вважає, також, необгрунтованним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що сума, задекларована відповідачем в декларації про доходи фізичних осіб, не є податковим боргом в розумінні Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, з наступних підстав. Згідно п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації. Як зазначалось раніше, правила оподаткування доходів фізичних осіб встановлені Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Відповідно до п. 18.1, п.18.3 ст. 18 Закону річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) (далі - декларація) подається платником податку, який зобов'язаний подавати таку декларацію згідно з нормами цього Закону або інших законів. Податковий орган зобов'язаний протягом 30 календарних днів від дня отримання такої декларації визначити податкове зобов'язання та надіслати податкове повідомлення платнику податку, який зобов'язаний сплатити належну суму податку та отримати довідку про таку сплату або про відсутність податкових зобов'язань з цього податку, яка здається органам митного контролю під час перетину митного кордону та є підставою для проведення митних процедур. Таким чином, на позивача у справі покладені обов'язки щодо визначення суми податкового зобов'язання по податку з доходів з фізичних осіб, у зв'язку з чим податковою інспекцією на підставі наданій відповідачем декларації про доходи визначена така сума. Відповідач зазначені суми до бюджету у добровільному порядку не сплатив. Відповідно до п.1.3 ст. 1 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” податковий борг - податкове зобов'язання, самостійно узгоджене платником податків або узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк. Згідно п.п. 16.3.4 п.16.3 ст.16 цього Закону контроль за правильністю та своєчасністю сплати податку здійснює податковий орган за місцезнаходженням юридичної особи або її уповноваженого підрозділу. Згідно п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлені на адресу відповідача перша та друга податкова вимога. Оскільки відповідач суму боргу до відповідного бюджету не сплатив, ОДПІ згідно з п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” звернулась до суду з позовною заявою про стягнення таких сум. За таких підстав апеляційний адміністративний суд вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята при невірному застосуванні норм процесуального та матеріального права, та підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted