Рішення адміністративного суду від 2008-08-27 00:00:00+03

[PERSON] звернувся з позовом до Управління праці та соціального захисту Яворівської райдержадміністрацїї про нарахування та виплату соціальної грошової допомоги, покликаючись на те, що йому, як учаснику війни відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантїї їх соціального захисту” до 05 травня має виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. У 2006 році позивачу допомога не виплачувалась, у 2007 році вилачено 50 грн., а загальна сума виплат повинна складати 4136,05 грн., які позивач просить стягнути. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просить стягнути з відповідача разову грошову допомогу в розмірі 4136,05 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. 18.07.2008 р. відповідачем подано до суду заперечення, в якому не визнає себе відповідачем за даним позовом, просить в позові відмовити. 05.08.2008 р. відповідачем подано до суду листа за №2009 від 01.08.2008 р., у якому зазначено, що позивачу сплачено допомогу: за 2005-2006 роки - 50 грн., за 2007 рік - 55 грн. У листі відповідач просить суд врахувати пропущений відповідачем строк звернення до суду, справу слухати у його відсутності. Суд вважає, що справу слід розглядати у відсутності представника відповідача. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, мотивуючи це наступним. Як вбачається з посвідчення [NUMBER], виданого 05.07.2002 року, [PERSON] є учасником війни. Відповідно до ст.14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантїї їх соціального захисту” щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 зазначеного Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Тобто, як передбачено вищевказаним Законом, виплата щорічної разової допомоги в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком учасникам війни, здійснюється органами праці та соціального захисту населення. Постановою КМ України № 177 від 18.02.2004р. “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що кошти для виплати вказаної допомоги у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік перерахувуються місцевим органам праці та соціального захисту населення, які, в свою чергу, здійснюють фізичну виплату цієї допомоги ветеранам війни. Враховуючи вищенаведене суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що Управління праці та соціального захисту населення не визнає себе відповідачем за даним позовом. Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007р. №6-рп/2007 визнано неконституційними положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» щодо встановлення щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в розмірі 55 грн. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значенння для судів загальної юрисдикцїї при розгляді ними позовів у зв”язку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, тому суд вважає, що соціальні гарантїї учасникам війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими правовими актами. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Однак, разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені лише в межах виплат 2007 бюджетного року, оскільки в 2005-2006 рр. Конституційний Суд України не розглядав питань відповідності Конституцїї України норм Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” і норм Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік”. Згідно із ст. 62 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” з наступними змінами та доповненнями, ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком станом на день виплати разової грошової допомоги учасникам війни становить 410 грн. 06 коп. (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1 відсоток). У 2007 році позивачу виплачено 55,00 грн. Отже, недоплата за 2007 рік, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 1175,18 грн. (410,06 х 3 - 55,00 = 1175,18). Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. Відповідно до частини 4 цієї ж статті позовна заява може містити інші вимоги на захист прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин. Отже, вимога позивача про стягнення недоплаченої йому суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік підлягає до задоволення, оскільки позивачем обрано саме такий захист його порушеного права у сфері публічно-правових відносин. Відповідно до частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України- для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивачу допомогу було виплачено у 2005 та 2006 роках, а відповідно до пункту 4 статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» - він мав право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась виплата допомоги, саме з цього моменту позивач повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки, відповідач наполягає на застосуванні пропущенного строку звернення до адміністративного суду, то суд вважає, що хоча і позов розглядається по суті, це є підставою для відмови в позові в частині, що стосується виплат за 2005-2006 рр., оскільки пропущення строку звернення до суду відбулося без поважних причин. Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх заперечень. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають до задоволення частково.

Результат розгляду: partial