Рішення адміністративного суду від 2008-09-16 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до УСБ України в м. Києві, ГУПФ України в м. Києві про перерахунок пенсії. В позові зазначав, що при звільненні з органів безпеки та призначенні пенсії йому не було зараховано робота в органах прокуратури України, в зв'язку з чим він просив визнати рішення про відмову в перерахунку пенсії нечинним, зобов'язати ГУПФ України в м. Києві провести перерахунок пенсії, стягнути на його користь моральну шкоду. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2007 року позовні вимоги задоволено частково: Визнано нечинним рішення Управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 9.01.2007 року. Зобов'язано Головне управління Пенсійного Фонду України у м. Києві провести перерахунок пенсії [PERSON] із врахуванням стажу його роботи в органах прокуратури Запорізької області з 2.06.1966 року по 15.03.1968 року з дня звернення з приводу перерахунку пенсії з 1.01.2007 року. В решті вимог відмовлено. Не погоджуючись з прийнятою постановою позивач - [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду в частині строку проведення перерахунку та стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам матеріального права, судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає в цій частині скасуванню з постановленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач - УСБ України в м. Києві звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам матеріального права, судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] Письмових заперечень на апеляційні скарги позивача та відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений судом строк не надійшло. Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача [PERSON] задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача УСБ України в м. Києві підлягає задоволенню з наступних підстав: Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції застосував до вказаних правовідносин п. «ж» ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9.04.1992 року відповідно до якого військовослужбовцям, звільненим із військової служби, зараховується до вислуги років з для призначення пенсії також час роботи в органах прокуратури на посадах прокурорів. Відповідно до вимог даної статті та ст. 56 Закону України «Про прокуратуру», суд першої інстанції зробив висновки, що до часу роботи(служби) позивача в органах СБУ повинен зараховуватися до вислуги років для призначення пенсії також час його роботи в органах прокуратури на посаді помічника прокурорів Приморського та Новомиколаєвського районів Запорізької області. Проте з такими висновками суду не можна погодитися оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам, а рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог ст. 202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнений у відставку наказом КДБ СРСР № 29-ос від 17.01.1990 р., а наказом начальника Вищих курсів КДБ СРСР від 19.02.1990 р. № 30-ос звільнений з дійсної військової служби з 19.02.1990 року. Пенсія позивачу [PERSON]. призначена в 1990 році на підставі законів СРСР, які діяли на той час. Відповідно до Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців» та відповідної Постанови Ради Міністрів СРСР від 15 грудня 1990 р. N 1290 «Про вислугу років для призначення пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ …» на час призначення пенсії позивачу [PERSON]. вказаним законодавством СРСР не передбачалося зарахування роботи в органах прокуратури до вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцям. 09 квітня 1992 року був прийнятий Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", п. «ж» ст.17 якого було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу. Постановою Верховної Ради України № 2263-XII від 9 квітня 1992 pоку «Про порядок введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" він введений в дію з 1 травня 1992 року. Застережень щодо зворотної дії в часі цього закону в постанові не зазначено. Відповідно до цього Закону Кабінет Міністрів своєю Постановою № 393 від 17 липня 1992 р. визначив порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, відповідно до якої служба в органах прокуратури колишнього СРСР не зараховується до вислуги років для призначення пенсії військовослужбовцям. Більш того, відповідно до п.5 вказаної постанови визначено, що вислуга років, яка була обчислена для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" перегляду не підлягає. У відповідності із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, суд першої інстанції до вказаних правовідносин застосував закон який не повинен був бути застосований. Відповідно до вищевикладеного, судова колегія дійшла висновку про безпідставність вимог позивача [PERSON] до УСБ України в м. Києві про зарахування роботи в органах прокуратури СРСР до військової служби для обчислення вислуги років для призначення пенсії. Таким чином, судова колегія вважає, що відповідачі відмовляючи [PERSON]. у вимозі про перерахунок пенсії діяли у межах вимог Законів та Конституції України, тому підстав для задоволення його позову про визнання рішення про відмову в перерахунку пенсії нечинним, зобов'язання ГУПФ України в м. Києві провести перерахунок пенсії, стягнення моральної шкоди не має.

Результат розгляду: denied