Рішення адміністративного суду від 2008-02-28 00:00:00+02

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації і отримує щорічну допомогу на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№796-XII від 28.02.1991 (надалі -Закон №796-XII). Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії та інваліда ІІ групи, що підтверджується копіями посвідчень наявних в матеріалах справи та не заперечується Відповідачами. Абзацами 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону №796-XII встановлено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам IІ групи учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі п'ять мінімальних заробітних плат. До того ж розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч. 7 ст. 48 Закону N 796-XII). Слід відзначити, що такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення було встановлено ст. 48 Закону №796-XII з 06.06.1996 згідно змін внесених Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»»№230/96-ВР до 01.01.2008 з моменту набрання чинності змін внесених Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» №107- VI від 28.12.2007. Однак, дію абз. 2, 4 ч. 4 ст. 48 Закону №796-XII було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»№3235-ІV від 20.12.2005. З 01.01.2007 дію зазначених абзаців, також, було зупинено у відповідності до п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» N 489-V від 19.12.2006 в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 (у справі № 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»(справа про соціальні гарантії громадян)) зупинення дії абз. 2, 4 ч. 4 ст. 48 на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, передбачене пунктом 30 статті 71 Закону України від 19.12.2006 №489-V було визнане таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відповідно до ст. 62 Закону №796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Частиною 1 ст. 67 Закону №796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Отже, Законом №796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений законом, а надано право щодо визначення порядку обчислення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що право Кабінету Міністрів здійснювати перегляд норм, у яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, виходячи з реальних можливостей видаткової частини державного бюджету, не стосувалось спірного періоду заявленого Позивачем, доводи Відповідача-2 не приймаються до уваги в цій частині. Судом також наголошується на тому, що згідно приписів ст. 71 Закону №796-ХІІ дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон N 231-V від 05.10.2006). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. А чинним є лише зупинення Верховною Радою дії ст. 48 Закону №796-ХІІ на 2006 рік, яке не було визнане неконституційним. За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 48 Закону N 796-XII, не діючих у 2006 році, у зв'язку з зупиненням їх дії Законом України №3235-ІV від 20.12.2005, а також того, що право Кабінету Міністрів здійснювати перегляд норм, у яких для розрахунків застосовується мінімальна заробітна плата, виходячи з реальних можливостей видаткової частини державного бюджету, не було передбачене законодавством у оскаржувані Позивачем періоди, Відповідач правомірно не перераховував Позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2006 рік відповідно до суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату. Натомість, судом не приймаються до уваги мотиви Відповідача-2 щодо застосування до спірних правовідносин редакції ст. 48 Закону №796-XII, яка діє з 01.01.2008 згідно змін внесених Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 №107-VІ на підставі ч. 2 ст. 5 КАС України, згідно якої провадження у адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, як необґрунтовані і такі, що невірно тлумачать норму права, оскільки вказаною нормою встановлено порядок додержання вимог процесуального законодавства при здійсненні адміністративного судочинства, а не застосування норм матеріального права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів Позивача щодо перерахування і виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»N 796-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VІ, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги. Стосовно позовних вимог щодо перерахунку та виплати Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 -2005 роки, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що Відповідачем-1 не доведено правомірність його бездіяльності, яка полягає у не нарахуванні Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату. Натомість, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач не звертався до Відповідачів з заявами про перерахунок і виплату недоотриманої допомоги на оздоровлення, щодо розміру якої був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається Позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання Позивачем допомоги. А тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з моменту отримання Позивачами щорічної допомоги на оздоровлення, виплату якої було здійснено у 26.06.2006 року, що підтверджується довідкою Відповідача-1 №0107/193 від 23.01.2008. Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідачі наполягають на відмові у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 -2006 роки з підстав пропуску строку звернення до суду. Поважність причин пропущення строку Позивачем не наведено і судом не встановлено. Враховуючи те, що Позивач звернувся з позовом до адміністративного суду 19.11.2007, позовні вимоги про здійснення дій з призначення (перерахунку) щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.100 КАСУ. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів Відповідачів щодо відмови у здійсненні призначення (перерахунку) та виплати Позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»N 796-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VІ, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги. Оскільки Позивачі звільнені від сплати судового збору відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету КМ України «Про державне мито»№7-93 від 21.01.1993, судові витрати (судовий збір) згідно вимог ст. 94 КАС України стягненню з Відповідачів не підлягають.

Результат розгляду: partial