Рішення адміністративного суду від 2008-05-27 00:00:00+03

До суду звернувся прокурор Мурованокуриловецького району в інтересах Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області з адміністративним позовом до фізичної особи -підприємця [PERSON] про стягнення штрафу. Позовні вимоги мотивовано наступним. Працівниками Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області, проведено перевірку дотримання Закону України “Про автомобільний транспорт”водієм автомобіля “ГАЗ - 5312”д.н. [NUMBER], що належить [PERSON] При здійсненні перевірки виявлено, що у водія автомобіля, [PERSON], відсутні документи передбачені ст.48 Закону України “Про автомобільний транспорт”та ст.9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльнотсі”, які повинні знаходитись у водія та автомобільного перевізника та пред'являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті, а саме відсутня ліцензійна картка. Про виявлене правопорушення відповідно до п.20 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті затвердженого Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року, складено акт перевірки №039662 від 09.11.2007 року. Одночасно відповідачу під розписку вручено повідомлення про час, дату та місце розгляду справи щодо порушення ним законодавства про автомобільний транспорт. 19 листопада 2007 року відбувся розгляд справи про зазначене порушення, за результатами якого винесено постанову №032378 про застосування фінансових санкцій у розмірі 1700 грн., копія якої направлена відповідачу 22.11.2007 року. Вказана постанова відповідачем не оскаржувалася і станом на 11.02.2008 року в передбаченому законом порядку не скасована. Чинне законодавство України не передбачає механізму примусового стягнення фінансових санкцій у випадку несплати їх у добровільному порядку. Відповідачем в встановлений строк сума фінансової санкції сплачена не була, а тому на думку позивача вона підлягає стягненню в судовому порядку. В судовому засіданні прокурор та представник позивача позов підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на матеріали справи та наявні в ній докази. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, хоча про час, дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення №1915055 від 01.04.2008 року на 22.04.2008 року, №1421203 від 28.04.2008 року на 27.05.2008 року. Суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю або участю повноважного представника відповідача, для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його повноважного представника. Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Так, документами для водія є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством України. Статтею 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”ліцензуванню підлягає надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України “Про автомобільний транспорт”. Відповідач здійснюючи перевезення вантажів не мав відповідних документів, а саме -ліцензійної картки, для здійснення вантажних перевезень, таким чином ним порушено вимоги вищевказаних нормативних актів. Слід зазначити, що з моменту винесення постанови про застосування фінансових санкцій, дана постанова [PERSON] не оскаржувалася у встановленому законом порядку, що може свідчити про те, що відповідач погодився з даним рішенням. Статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, визначається відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Відповідно ч.1 вказаної норми Закону України у випадку надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 вищевказаного Закону, до винної особи застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, застосована рішенням санкція в повній мірі відповідає вимогам Закону України. Відповідно до п.28 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, фінансова санкція повинна бути перерахована суб'єктом господарювання не пізніше ніж протягом 15 днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій. Чинне законодавство України не передбачає механізму примусового стягнення фінансових санкцій у випадку несплати їх у добровільному порядку. Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З урахування встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам справи, а тому підлягають задоволенню з розподілом судових витрат за правилами статті 94 КАС України.

Результат розгляду: granted