Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому повідомила суд, що її чоловік, [PERSON] [INFO] р.н., проходив службу у лавах Збройних Сил СРСР з червня 1987 року по квітень 1989 року. З розповідей її покійного чоловіка. відомо, що під час проходження служби на посаді водія, він переганяв автомобілі, що знаходилися у зоні відчуження на безпечну територію для дезактивації. Його розповіді підтверджуються наступним: згідно з записами про проходження військової служби в обліково - послужній картці чоловіка, у періоди з 18.06.1987р. по 10.08.1987р. та з 25.08.1987р. по 16.12.1988р. він проходив службу у військовій частині 21941. У переліку військових частин, закладів, підприємств та організацій, особистий склад яких приймав участь в роботах з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986 - 1990рр. ця частина зазначена як така, що - відправляла на роботи у 30-км зону окремі команди та групи військовослужбовців. Внаслідок перебування у Чорнобильській зоні у нього утворилася лімфосаркома лівої легені(рак), що згодом призвело до його смерті. Це підтверджується експертним висновком Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної Ради, яким встановлений зв'язок між захворюванням, що призвело до смерті, та роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також, згідно висновку Херсонської обласної медико - соціальної експертної комісії від 17 серпня 1993 року, [PERSON]. на час смерті міг би бути інвалідом. За життя чоловікові позивачці інвалідність не була встановлена оскільки сподівалися на його одужання, але він передчасно помер. Після його смерті мені, як дружині загиблого, було видане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії Загальносоюзного зразку, відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 2 липня 1990 р. №148. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 20 січня 1997 p. N 51, це посвідчення необхідно було замінити на посвідчення нового зразка. Позивач звернулася і заявою про заміну посвідчення до Херсонської обласної державної адміністрації. До заяви були додані всі необхідні документи: оригінал посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії Загальносоюзного зразку, копія свідоцтва про шлюб( копія експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної Раді копія довідки із військкомату про проходження служби в 30-ти кілометровій зоні і пр участь в роботі по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Але посвідчення нового зразка позивачці не було видано. Таким чином, позивачка просить зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації прийняти рішення про видачу посвідчення. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити. Представник відповідача пояснив, що він заперечує проти задоволення позову. Представник 3-ї особи Херсонського обласного військомату [PERSON] пояснив, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник 3-ї особи Херсонської обласної організації “Союз Чорнобиль України”: [PERSON]заперечив проти задоволення позову. Суд дослідив матеріали справи, заслухав пояснення сторін та вважає, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно із пунктом 4 статті 65 Закону України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон України) видача посвідчень провадиться державними адміністраціями областей за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 змін, що вносяться до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року № 1105 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51" дружині померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, посвідчення видаються на підставі документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи або на підставі відповідного посвідчення, а також експертного висновку причинного зв'язку смерті з наслідками Чорнобильської катастрофи. Згідно статті 15 Закону України підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Категорії зон радіоактивно забруднених територій визначено Законом України від 27 лютого 1991 р. № 791а-ХІІ „Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно статті 2 цього Закону такими зонами є: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю. Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивно забруднених територій внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено додатком № 1 постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 „Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР „Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На неодноразові звернення [PERSON], в тому числі і до суду, із питання надання їй посвідчення дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, їй було рекомендовано надати первинні документи щодо участі її чоловіка в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В наданій [PERSON] довідці командира військової частини 41403 від 01 червня 1993 року № 17 про участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в ЗО км зоні в період з 15 грудня 1988 року по 29 квітня 1989 року не зазначені населені пункти зони відчуження. Військова частина 41403 в Переліку військових частин, особовий склад яких приймав участь в роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в зоні відчуження, затвердженого Директивою начальника Головного штабу Збройних Сил України від 14 квітня 1993 року № ДГШ-63, не значиться. Оскільки поняття „30 км зона" не визначено Законом України від 27 лютого 1991 р. № 791а-ХІІ „Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", як територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а військова частина 41403 в переліку військових частин, особовий склад яких брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в зоні відчуження відсутня, надану довідку №17, як первинний документ щодо підтвердження участі в ліквідації аварії на ЧАЕС, розглядати немає підстав. В архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 01 липня 2004 року № 11053 за період служби з 18 червня 1987 року по 14 грудня 1988 року участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зазначенням населених пунктів зони відчуження [PERSON] в в/ч 21941 не підтверджено. В довідці Комсомольського районного військового комісаріату м. Херсона від 05 вересня 1990 року № 4/1 не зазначені населені пункти зони відчуження, в яких [PERSON]. виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 18 липня 1988 року по 12 грудня 1988 року. Факти, зазначені в довідці, суперечать вищезазначеній архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України. В довідці того ж військкомату від 22 квітня 1992 року № 4/3 зазначено, що [PERSON]. виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в ЗО км зоні (без зазначення населених пунктів зони відчуження) в період з 15 грудня 1988 року по 29 квітня 1989 року, що суперечить довідці від 05 вересня 1990 року № 4/1. Згідно ж його обліково-послужної картки був звільнений з рядів Збройних Сил 28 березня 1989 року, що суперечить факту виконання робіт по 29 квітня 1989 року, зазначеному у довідці № 4/3. Усі надані [PERSON] документи не дають можливості визначити статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, померлому [PERSON] Померлим, чинним законодавством не передбачено встановлення статусу ліквідатора наслідків Чорнобильської катастрофи. Відсутність документів про підтвердження статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи померлому [PERSON], при наявності лише експертного висновку щодо причинного зв'язку його смерті з наслідками Чорнобильської катастрофи, на жаль, не дає можливості надати [PERSON] статус дружини померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, з видачею посвідчення. Визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, надання їм статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи і відповідних посвідчень, а також посвідчень дружинам (чоловікам) померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою, передбачено чинним законодавством (Закон України від 28 лютого 1991 р. № 796-ХІІ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; постанова Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 „Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР „Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; Закон України від 27 лютого 1991 р. № 791а-ХП „Про правовий режим територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи"; постанова Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 „Про затвердження порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; постанова Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2001 року № 1105 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51"). Згідно із пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, вирішуються комісією при Міністерстві праці та соціальної політики України. Рішення зазначеної комісії є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії. Також відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного суду України від 25 травня 1998 року № 15 заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть розглядатися судами, тому що порядок встановлення фактів, що породжують юридичні наслідки, встановлений чинним законодавством. Таким чином, на думку суду зазначений позов є безпідставним та необґрунтованим. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied