Рішення адміністративного суду від 2008-02-14 00:00:00+02

Позивач 11.12.2007 року звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів про стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги учасника бойових дій, поновлення строку позовної давності. Підставою своїх вимог вважає, те що на підставі ст. 72 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій. Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до 9 - го Травня повинна виплачуватися щорічно грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 3 ст. 22 Конституції України права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього СРСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. При прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Але, всупереч Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога призначена йому за 2004, 2005, 2006 роки виплачувались не в повному обсязі. З урахуванням положень Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25.08.1996 року № 762/96, Указу Президента України «Про підвищення мінімального розміру пенсій» від 28.06.1999 року № 753/99, Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік» від 11.05.2004 року, Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 9.07.2003 року, про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік» та деяких інших, мінімальна пенсія за визначилась наступним чином: 2004 рік - 92, 45 гривень; 2005 рік - 332 гривень; 2006 рік - 359 гривень. Згідно із Законом України «Про державний бюджет (на певний рік)» йому здійснена така виплата допомоги у наступних роках: 2004 рік - 120 гривень; 2005 рік - 250 гривень; 2006 рік - 250 гривень. Таким чином недоплата складає: 2004 рік 92, 45 х 5 = 462, 25 - 120 гривень = 342, 25 гривень; 2005 рік 332, 00 х 5 = 1660 гривень - 250 гривень = 1410 гривень; 2006 рік 350, 00 х 5 = 1750, 00 - 250 = 1500,00.Загальна сума недоплати становить 3252, 25 гривень. Постановою Уряду № 486 від 11.04.2002 року п. 3, а також ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що виплата разової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення. Неправомірні дії відповідачів, невиконання покладених на них Законом обов'язків призводить до серйозного погіршення його матеріального положення, як громадянина, якому встановлена діючим законодавством виплата пільг. Вважає, що відповідач своїми діями проігнорував вимоги статей Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Рішенням Конституційного суду України від 1.12.2004 № 20, положення ст. 44 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік» визнано неконституційним. Закон України «Про державний бюджет» є нормативним актом одинакової юридичної сили із іншими Законами України і не може зупиняти їх дії у частині встановлених пільг, компенсацій та гарантій, які фінансуються із бюджетів усіх рівнів. Відповідач, ігноруючи положення Закону та рішення Конституційного Суду, всупереч вимогам ст. 152 Конституції України (Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України про їх неконституційність) ігнорує його законні права, визнані законом та підтвердженні рішенням Конституційного Суду України. Вважає, що невиконання вимог діючого законодавства порушує його права як громадянина та учасника бойових дій. Невиплата у добровільному порядку встановлених законодавством грошових коштів змусило його звернутися до суду за захистом порушених прав та наданих йому пільг. Спір з виплати йому призначеної грошової допомоги у добровільному порядку не вирішується. На підставі вищенаведеного вважає бездіяльність відповідача незаконною, неправомірною та такою, що суперечить нормам права. Термін позовної давності був пропущений ним у зв'язку із тим, що він постійно перебуває на роботі за межами України(Російська Федерація). Просить поновити пропущений строк позовної давності, стягнути із відповідачів на його користь не доплачену одноразову щорічну грошову допомогу учасника бойових дій у розмірі 3252, 25 гривень. 24.12.04 року позивач доповнив позовні вимоги і просить також визнати дії відповідачів по недоплаті одноразової щорічної грошово допомоги учасника бойових дій незаконними (а.с.14). 11.01.2008 року за № 181 позивач надав доповнення до позовної заяви, згідно якого попередні позовні вимоги підтримав та доповнив наступним: у Конституції Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права свободи та їх гарантії визначають їх зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження та забезпечення є головним обов'язком держави, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, їх зміст та обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений. При прийнятті законів про державний бюджет України свідчать про те, що при прийнятті законів про Державний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного. Зупинення дій положень законів, яким визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеження прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У ст. 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного та надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень та визначено ряд прав та свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Внаслідок зупинення на певний час дій чинних законів України, яким встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження його життєвого рівня, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму та порушується гарантоване у ст. 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. У своїй позовній він просить поновити пропущений строк позовної давності, так як він не мав змоги раніше подати позов до суду для захисту своїх законних прав та інтересів у зв'язку із тим, що звільнився із роботи, так як господарство розпалося, щоб хоч якось забезпечити сім»ю, був змушений поїхати на заробітки в Російську Федерацію, працював без оформлення трудових відносин. З 2003 року тяжко захворіла його дружина. Також має на утриманні неповнолітню дочку. З часу, відколи захворіла дружина, він її доглядає та одноособово веде підсобне господарство, щоб хоч якось забезпечити його сім»ю. Його дружина є інвалідом 1 групи внаслідок ДТП - видалений жовчний міхур, ампутована 1 нога, друга нога має посттравматичні пошкодження, які перешкоджають дружині самостійного пересуватися. Дружина потребує постійного стороннього догляду, майже весь час перебуває на стаціонарному лікуванні в медичних закладах в м. Києві. Тому він не мав змоги звернутися до суду і пропустив строк для звернення із позовом (а.с.37-38). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, так як дійсно його сім»я знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Здійснює догляд за дружиною, яка є інвалідом 1 групи, також має на утриманні одну неповнолітню дитину. Представник відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації надав заперечення № 5308 від 26.12.2007 року, згідно з яким позов не визнав та вважає, його безпідставними із наступних підстав. Позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - XII - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дійсно, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного Бюджету України. Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у позивачу у встановленому законом порядку. Пункту 18 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» № 3235 - IV від 20.12.2005 року, положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Також, п. 13 ст.71 Закону України « Про державний бюджет України» на 2007 рік № 489 - V від 19.12.2006 року положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави у загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон України «Про державний бюджет України». Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно із Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначити термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. ст. 116, 117 Конституції України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробки проекту закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України, постанови розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6 - рп 2007 року положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними). Крім того, пункт 13 статті 71 закону України «Про державний бюджет України за 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12,13,14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частинні визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не конституційним. Вказані положення закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 9.07.2007 року - дата прийняття рішення, однак позивачу, як учаснику бойових дій щорічна виплата допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним Судом рішення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги , передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевим та районним управлінням праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам бойових дій виплачується кошти в тому обсязі, які були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у пред'явленому позові вважає, що Головне управління праці та соціального захисту населення не правильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак, вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами. Крім того, Головне управління як розпорядник коштів II рівня не є вданому випадку суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів України і Державним Казначейством України у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Вважає, що позивач невірно визначив відповідача у справі адміністративної юрисдикції (п.1 ч.1 ст. 3 КАС України), який здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та /або Кабінет Міністрів України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачем не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, Головне управління, як відповідач по справі наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2005 - 2006 років. Крім того, Конституційним Судом визнані неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», а не положень соціальних статей відповідних Законів України про Державний бюджет на 2005 - 2006 роки, які є чинними. Просить адміністративний позов залишити без задоволення (а.с.28-29). Відповідач - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаського головного управління праці та соціального захисту населення, у судове засідання не з”явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та надав заперечення № 5297 від 25.12.2007 року, згідно якого Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних витрат (надалі Центр) не має розпорядчих повноважень щодо призначення будь - яких сум грошових допомог, встановлених законодавством для тієї чи іншої категорії громадян. Відповідно Центр не призначав, і тим більше не визначав розміру щорічних допомог до Дня Перемоги [PERSON], як учаснику бойових дій. Згідно з п. 4 Типового положення про головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, у 2004 - 2006 роках управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення; здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року № 790. Щороку Головне управління своїм наказом доручає Центру здійснити виплату допомог ветеранам війни, перераховуючи для цього на спеціально відкриті рахунки Центру в казначействі відповідну суму коштів із розрахунку на одну особу, а також передаючи Центру Списки отримувачів допомоги, у яких проти кожного отримувача зазначена сума до випали. На виконання доручення Головного управління Центр нараховує відповідно суми отримувачам, оформлює виплатні документи і перераховує кошти уповноваженим банківським установам. Діяльність Центру полягає в автоматизованій обробці документів на виплату. Вони направляють на виплату кожному отримувачу таку суму коштів, яка призначена і профінансована Головним Управлінням. Вони не можуть здійснювати виплати понад цю суму, оскільки, відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу будь - які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Ст. 17 - 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Результат розгляду: denied