Рішення адміністративного суду від 2008-07-17 00:00:00+03

представник позивача просить суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради на користь позивача суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення неповнолітньої дочки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи та визнана інвалідом і інвалідність якої пов'язана з Чорнобильською катастрофою в розмірі 2010 грн., посилаючись на те, що позивач відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. [INFO]в нього народилась дочка [PERSON], яка згідно висновку Черкаської обласної дитячої спец.ЛКК № 18 від 13.07.2000 року визнана інвалідом дитинства і їй дана інвалідність, пов'язана з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС. В зв'язку з цим його дочка, відповідно до п. 5 ст. 27 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст. 48 вищезазначеного Закону має право на пільги та компенсації, передбачені даним законом, а саме має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яка визначається щорічно на момент виплати і дані виплати відповідно до вищезазначеного закону повинен проводити відповідач. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення виплат в 2008 році становила 525 грн., то відповідач повинен був виплатити позивачу на оздоровлення дитини-інваліда 525 * 4 = 2100, однак йому було виплачено 90 грн., то б то недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік складає 2100-90=2010 грн.. Відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити позивачу недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, а тому при таких обставинах він і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на те, що управління праці та соціального захисту населення діяло в межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на оздоровлення не було. А в своїй роботі при нарахуванні даних компенсацій вони керуються Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року, де зазначено, що даній категорії постраждалих передбачені виплати на оздоровлення в межах 100 гривень щорічно, які були виплачені за 2008 рік позивачу. В ст. 95 Конституції України визначено, що виключно Законом України «Про державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави на загально-суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, постраждалим від аварії на ЧАЕС фінансується за рахунок державного бюджету. Згідно п. 8 ст. 7 Бюджетного Кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та відповідно до ст. 23 цього ж кодексу, будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, вони є законними, обґрунтованими і підтверджуються відповідними доказами. Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХИ щорічна допомога на оздоровлення дитині, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат і відповідно до ч.5 ст. 48 вищезазначеного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, і відповідно до ч.7 ст. 48 даного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. В суді встановлено, що позивач дійсно являється потерпілим в наслідок Чорнобильської катастрофи. [INFO] в нього народилась дочка [PERSON], Що стверджується копією про народження (а.с.9), яка згідно висновку Черкаської обласної дитячої спец.ЛКК № 18 від 13.07.2000 року (а.с.8) визнана інвалідом дитинства і їй дана інвалідність, пов'язана з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на ЧАЕС. В зв'язку з цим дочка позивача, відповідно до п. 5 ст. 27 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст. 48 вищезазначеного Закону має право на пільги та компенсації, передбачені даним законом, а саме має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, яка визначається щорічно на момент виплати і дані виплати відповідно до вищезазначеного закону повинен проводити відповідач. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат в 2008 році становила 525 грн., то відповідач повинен був виплатити йому 525 * 4 = 2100, однак йому було виплачено 90 грн., що стверджується довідкою відповідача (а.с.5) то б то недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік складає 2100-90=2010 грн.. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «[PERSON]проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп, від 17 березня 2004 року № 7-рп, від 09 липня 2007 року № 6-рп, від 22.05.2008 року № 10-рп вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Крім того інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А тому, враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача в інтересах дитини-інваліда задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення дитини-інваліда за 2008 рік, в сумі 2010 грн., а також стягнути з відповідача 51 грн. судового збору в доход держави. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted