Рішення адміністративного суду від 2008-03-04 00:00:00+02

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (надалі УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя) про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, стягнення моральної шкоди, в якому вказав, що він є пенсіонером з 1985 року, учасником війни, інвалідом 1 групи, ветераном праці, у лютому 2007 року він звернувся до відповідача з проханням зробити перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу за роботу у районах Крайньої (Якутській АРСР, 1956-1964 р.р.), але отримав відмову. Оскільки під час розрахунку йому пенсії за віком в Управлінні Пенсійного фонду України Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя не був зарахований у пільговому обчислені трудовий стаж за період роботи у Якутській АРСР з 1956-1964 року, а за кожний понаднормативний рік стажу розмір пенсій підвищується на один відсоток від визначеного розміру пенсії. Свій примирник трудового договору за цей час він загубив. Спеціалістом управління за його заявою був надісланий запит до Якутської АРСР за місцем роботи, але він має сумніви, що документи щодо його трудової діяльності збереглися до сьогодні. У його трудовій книжки записано, що він був направлений у 1956 р. року партією до Якутської АРСР, де і працював за трудовим договором до закінчення його строку у 1964 року. 22 грудня 1964 р. він був звільнений „по окончанию труддоговора …». Тобто, в трудовій книжці записано, що він працював за трудовим договором. Відповідачем йому було відмовлено у перерахуванні пільгового стажу за роботу у районах Крайньої Півночі, незважаючи на те, що він надав інші докази, які, на його погляд, свідчать про те, що з ним таки укладався письмовий договорі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача заперечує проти позовних вимог [PERSON]., пояснив, що на даний час позивач не має законних підстав для проведення йому перерахунку пенсії, оскільки у наданій позивачем трудовій книжці відсутні дані про розповсюдження на позивача відповідних пільг та дані стосовно терміну дії трудового договору, а тому відмова в перерахунку пенсії згідно наданих документів позивачем не є безпідставною та цілком відповідає вимогам та нормам пенсійного законодавства України без порушень його конституційних прав. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши осіб, що приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи [PERSON]. в перерахунку пенсії відповідач виходив з того, що [PERSON]. не має законних підстав на такий перерахунок. Оскільки у нього відсутній примірник трудового договору. Між тим, з таким висновком не можна погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року тимчасово, до прийняття відповідного закону, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Питання обчислення стажу роботи на Крайньої Півночі було врегульовано п. 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР «Об утверджении Положения о порядке назначения и выплаты государственных пенсий» від 03.08.1972 року № 590, відповідно до: указу Президії Верховної Ради СРСР «О льготах для лиц, работающих в районах Крайнего Севера» від 01.08.1945 року; указу Президії Верховної Ради СРСР «Об упорядочении льгот для лиц, работающих в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера» від 10.02.1960 року; постанови Держкомпраці і Президії ВЦРПС «Об утверждении инструкции о порядке предоставления льгот лицам, работающим в районах Крайнего Севера и в местностях, приравненных к районам Крайнего Севера» від 16.12.1967 року № 530/П-28; Постанови Ради Міністрів СРСР «О внесении изменений и дополнений в перечень районов Крайнего Севера и местностях, приравненных к районам Крайнего Севера, утвержденный постановлением Совета Министров СССР от 10 ноября 1967 года № 1029» від 03.01.1983 року № 12. Пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено періоди роботи в районах Крайньої Півночі. Якутська АРСР відповідно до «Перечня районов Крайнего Севера и местностей, приравненных к Районам Крайнего Севера, на которые распространяется действие Указов Президиума Верховного Совеат СССР от 10 февраля 1960 года и от 26 сентября 1967 года о льготах для лиц, работающих в этих районах и местностях», затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029 відносить до районів Крайньої Півночі. Цими законодавчими актами було встановлено, що робота на Крайній Півночі і в відділених місцевостях, прирівняних до неї, за період з 01.08.1945 року по 01.03.1960 рік зараховується до стажу у подвійному розмірі, якщо працівник мав право на пільги. Пільгове обчислення стажу роботи (один рік за два), що було встановлено Указом від 01.08.1945 року поширювалось на працівників, які прибули на Крайню Північ в порядку громадського призову або за власною ініціативою і уклали трудові договори. Судом встановлено, що [PERSON]. маючи право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» звернувся до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя з заявою про перерахунок пенсії, при цьому надавши необхідний пакет документів. Відповідно до записів трудової книжки (запис № 7 - 14) вбачається, що [PERSON]. був направлений у 1956 році партією «в район дальнего Севера) (до Якутської АРСР), де працював за трудовим договором до закінчення за трудовим договором строку у 1964 році. 22 грудня 1964 році він був звільнений «по окончанию труддоговора …». Тобто, в трудовій книжці записано, що [PERSON]. працював за трудовим договором. Посилання відповідача про те, що у трудовій книжці позивача є виправлення в запису № 14, є необґрунтованими, оскільки виправлення належним чином застережені та закріплені печаткою підприємства. За таких обставин відмова відповідача, яка обґрунтована, лише не наданням позивачем трудового договору не відповідає вимогам закону. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги в цій часті законні, обґрунтовані і підтверджені матеріалами справи, тому, підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно ст. 1167 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 моральна шкода заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Одночасно суди повинні з'ясовувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх з тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Проте, позивачем не надано конкретних фактів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань та не надано належних доказів.

Результат розгляду: partial