Рішення адміністративного суду від 2008-02-21 00:00:00+02

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 354 від 22.07.98р. [PERSON] було надано право на заняття жилого приміщення площею 40,7 кв.м, що становить 3-кімнатну ізольовану квартиру та знаходиться за адресою:[ADDRESS]. Разом із позивачкою право на заняття жилого приміщення було надано її сину -[PERSON]. Станом на листопад 2007 року, згідно довідки за формою № 3, за вказаною адресою з 28.07.98 року зареєстровано чотири особи: [PERSON], [PERSON](дочка), [PERSON] (дочка) та [PERSON](син). Форма власності житла -неприватизована. Верховна Рада України 19 червня 1992 року прийняла Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»(далі - Закон), який визначає правові основи приватизації житла, що перебуває в державній власності, подальшого його використання і утримання. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України (статті 13, 142, 143 Конституції України). Згідно ст.ст. 13, 36, 37 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»до компетенції місцевих державних адміністрацій належить управління майном та приватизації. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ст. 8 Закону). У серпні 2007 року позивачка звернулась до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію найманої квартири [ADDRESS] Листом № 6-ш-3536 від 29.10.07р. відповідач повідомив про неможливість провести приватизацію зазначеного житлового приміщення, в зв'язку з відсутністю інформації щодо використання дочкою - [PERSON], [INFO], права на приватизацію державного житла за попередній період реєстрації, оскільки за даною адресою дитина зареєстрована з 28.07.98р. На підтвердження права[PERSON] на приватизацію позивачка надала наступні документи: 1) свідоцтво про народження [PERSON]; 2) свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON].09.93р.; 3) довідку за формою № 3 від 14.11.07р.; 4) ордер на жиле приміщення № 354 від 22.07.98р.; 5) довідку ДЕЖ-904 № 152 від 07.11.07р. про те, що[PERSON] була прописана за адресою [ADDRESS] за період з 07.02.94р. по 25.07.98р. (в довідці зазначено, що[PERSON],[INFO], за вказаною адресою зареєстрована не була); 6) довідку відділу приватизації державного житлового фонду Солом'янської РДА № 149 від 13.08.07р. про те, що квартира[ADDRESS][PERSON] приватизована не була; 7) довідку за формою № 3 від 07.11.07р., яка видана[PERSON](чоловік позивачки та батько[PERSON]), що засвідчує його реєстрацію за адресою [ADDRESS]. Квартира належить [PERSON]. на праві власності, проживає та зареєстрований один з 1999 року; 8) довідку ЖБК «Колос»№ 99 від 03.12.07р. про те, що [PERSON]. за період з 17.11.99р. по 14.12.99р. проживав та був прописаний [ADDRESS]; його дочка -[PERSON] за вказаною адресою зареєстрована не була; 9) копію свідоцтва про право власності [PERSON](батько [PERSON].) [ADDRESS], свідоцтво було видано 03.02.00р. З наведених доказів вбачається, що місце проживання [PERSON] за адресами проживання її батьків зареєстроване не було. За правилами, встановленими цивільним законодавством України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть (ст. 49 ЦК України). У свідоцтві про народження [PERSON] зазначено, що місцем народження дитини є місто Київ. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ст. 29 ЦК України). Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(справа про приватизацію державного житлового фонду) прийняв рішення від 28.09.00р. № 10-рп/2000 яким надав висновок щодо тлумачення поняття «місце проживання».Так, за змістом статті 24 Конституції України під словосполученням «місце проживання»мається на увазі місце проживання громадян за територіальною ознакою (село, селище, місто чи інша адміністративно-територіальна одиниця), а не конкретне жиле приміщення (будинок, квартира, службова квартира). Таким чином, суд приходить до висновку про реєстрацію [PERSON] за період з 08.02.95р. по 28.07.98р. тільки відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва 14.02.95р. та фактичне проживання[PERSON] разом з батьками без реєстрації її за місцем такого проживання. Згідно положень Розділу ІІ Цивільного кодексу України та Глави 2 Розділу І Цивільного кодексу УРСР (який втратив чинність 1 січня 2004 року) повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Згода на вчинення неповнолітньою особою (по досягненню 14-ти років) правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування. Отже, право приватизації[PERSON] мала використати тільки з дозволу батьків та органу опіки та піклування. Проте відповідних документальних доказів вчинення такого правочину судом не встановлено. Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону. (2. Не підлягають приватизації: квартири-музеї;квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій аварії на Чорнобильській АЕС. ( Пункт другий статті 2 в редакції Закону N 3981-XII від 22.02.94 )). Правовий акт Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб не може обмежувати можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, крім випадків, коли таке обмеження передбачено Конституцією України (ст. 27 ЦК України). Відповідно до пункту 7 частини першої статті 92 та пункту 36 частини першої статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить визначення правового режиму власності шляхом прийняття відповідного закону, а також затвердження переліку об'єктів права державної власності, в тому числі об'єктів державного житлового фонду, що не підлягають приватизації. Стаття 24 Конституції України гарантує кожному громадянинові України рівні конституційні права і свободи і проголошує рівність прав громадян перед законом. Проголошуючи рівність усіх громадян перед законом, стаття 24 Конституції України таким чином встановлює і рівну підлеглість усіх громадян законам України. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»передбачає порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом на законних підставах, з обмеженням на приватизацію, визначеним пунктом 2 статті 2 цього Закону. Враховуючи, що обмежень на приватизацію згідно п. 2 ст. 2 Закону на квартиру [ADDRESS] не встановлено, то право позивачки на здійснення приватизації не потребує додаткового визнання чи підтвердження, крім пред'явлених суду документів. Законодавством України не встановлено вимог щодо виду доказів, яким засвідчується відсутність реалізації права на приватизацію державного житла, а тому відмова відповідача від приватизації квартири позивачки є такою, що порушує її права та інтереси, та є незаконною. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду є непорушним відповідно до ст. 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про визнання дій Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації протиправними. Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; або шляхом продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право та охоронювані законом інтереси позивачки, а тому позов визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted