Рішення адміністративного суду від 2008-06-24 00:00:00+03

[PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідно до посвідчення [NUMBER] є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій. Відповідно до ст. 12 Закону у редакції до 01.01.2008 року учасникам бойових дій та особам прирівняним до них щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Статтею 171 Закону передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Відповідно до части 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2005 рік у квітні 2005 рік - 250 грн., за 2006 рік у квітні 2006 року - 250 грн.. Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 171 Закону Позивач мав право звернутися за щорічною разовою грошовою допомогу до 5 травня та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснювалась виплата допомоги. Відтак враховуючи, що отримання Позивачем грошової допомоги відбувалось у квітні 2005, квітні 2006, з травня 2005 року та травня 2006 року Позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на нарахування та отримання щорічної грошової допомоги за 2005, 2006, а з позовом позивач звернувся до суду у березні 2008 року. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що Позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду в частині вимог щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги за 2005 та 2006 роки. Відповідно до частин 1, 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Судом не встановлено поважних причини пропуску позивачем річного строку звернення до адміністративного суду. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що Відповідачі 1 та 2 наполягають на відмові у задоволені позову в частині вимог про визнання бездіяльності Відповідачів протиправною по ненарахуванню та невиплаті Позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2005- 2006 роки у розмірі та стягненню відповідної суми, у зв'язку з пропуском Позивачем річного строку на звернення до адміністративного суду, суд відмовляє у задоволені позову Позивача в цій частині з підстав пропуску ним строку, встановленого ст. 99 КАС України. Відповідно до п. 13 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (та частини третьої статей 6-1, 6-2, 6-3, 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»крім іншого встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" здійснюється у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, Позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2007 рік у квітні 2007 року у розмірі 280 грн.. На підтвердження своїх вимог у тому числі Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України по справі № 6рп/2007 від 09.07.07, яким визнано неконституційною ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»була чинною та діяла станом на час нарахування та виплати позивачу -280 грн. щорічної разової грошової допомоги. Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що застосовуючи до правовідносин у сфері соціальних виплат положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»Відповідачі діяли відповідно чинного законодавства, наданих їм повноважень та з дотриманням принципів встановлених ст. 2 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що Відповідачами доведено відсутність протиправної бездіяльності під час нарахування та виплаті Позивачу щорічної грошової допомоги до п'ятого травня, встановленої відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»за 2007 рік у розмірі, передбаченому ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Результат розгляду: denied