Рішення адміністративного суду від 2008-06-05 00:00:00+03

24 квітня 2008 року представники позивача [PERSON]звернулись із адміністративним позовом до Військової частини А-1314 з позовними вимогами про: - визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень військової частини А-1314 у вигляді невиплати [PERSON] грошової компенсації за продовольче забезпечення; - стягнення з військової частини А-1314 на користь [PERSON]матеріальні збитки за не отримане ним продовольче забезпечення у розмірі 33 273,90 грн.; - визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень військової частини А-1314 у вигляді невиплати [PERSON] грошової компенсації замість не отриманого ним речового забезпечення; - стягнення з військової частини А-1314 на користь [PERSON]матеріальні збитки за не отримане ним речове забезпечення у розмірі 3 293,37 грн.; - визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень - військової частини А-1314 у вигляді не виплати [PERSON] у повному обсязі грошового забезпечення; - стягнення з військової частини А-1314 на користь [PERSON]матеріальні збитки за не отримане ним в повному обсязі грошове забезпечення у розмірі 5128,26 грн. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та позов визнав в повному обсязі. Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він 07 вересня 2006 року наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №279 був призначений на посаду штурмана сумісного командного пункту протиповітряної оборони і армійської авіації військової частини А-3139, яка дислокується в місті Дніпропетровську, у військовому званні «капітан» та знаходився на грошовому, продовольчому та речовому забезпеченні у військовій частині А-1314. 06 березня 2008 року наказом командира військової частини А-3139 №48 на підставі наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №42 від 08.02.2008 року, [PERSON] був звільнений з військової служби на підставі ст.63 п. «г» «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України» затвердженого Указом Президента України №1053/2001 від 07 листопада 2001 року, у зв'язку зі скороченням штатів, та 06 березня 2008 року виключний із списків особового складу частини. Позивач вказав на те, що з метою раціонального забезпечення військовослужбовців продовольством, Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 12 березня 1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців гідрографічних підприємств», за вимогою якої позивач за час проходження військової служби у військовій частині А-1314 до 08.02.2008 року повинен був забезпечуватися пайком по нормі №7 (згідно займаної посади). У зв'язку з тим, що дія норми № 7 постанови Кабінету Міністрів України № 316 від 12.03.1996 року "Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ і службовців гідрографічних підприємств» була призупинена, на думку позивача, його повинні були перевести на іншу норму №1 продовольчого забезпечення. Згідно розрахунків позивача вартість невиплаченого йому продовольчого пайка склала 33 273 грн.90 коп. Також позивач зазначив, що згідно довідки №8 на одержання грошової компенсації замість речового майна, яке підлягає видачі, наданою військовою частиною А-1314, усього було не отримано предметів речового майна в кількості 126 предметів на загальну суму 3 293,37 грн. З травня по листопад 2006 року позивач проходив військову службу за межами України у складі 56 окремого вертолітного загону українського миротворчого контингенту Місії Організації Об'єднаних Націй у Ліберії. Згідно витягу з наказу командира військової частини А-2623 від 31 жовтня 2006 року №58 зазначено, що капітан [PERSON] за період служби у військовій частині А-2623 гідний отримання премії в розмірі 33,3 % грошового утримання. Позивач вважає, що при розрахунку матеріального забезпечення на день виключення із списків особового складу військової частини А- 1314 не були враховані додаткові види грошового забезпечення з травня по жовтень 2006 року, безпідставно не виплачувалась щомісячна премія в розмірі 33,3 % та відповідач при звільненні позивача у запас зазначеної виплати не зробив. За підрахунком позивача загальна сума не отриманого додаткового грошового забезпечення з 01.05.06 по 31.11.06 р. склала: 5 128,26 грн. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши інші докази по справі і оцінивши їх в судовому засіданні, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно 07 вересня 2006 року наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №279 був призначений на посаду штурмана сумісного командного пункту протиповітряної оборони і армійської авіації військової частини А-3139, яка дислокується в місті Дніпропетровську, у військовому званні «капітан» та знаходився на грошовому, продовольчому та речовому забезпеченні у військовій частині А-1314. 06 березня 2008 року наказом командира військової частини А-3139 №48 на підставі наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України №42 від 08.02.2008 року, [PERSON] був звільнений з військової служби на підставі ст.63 п. «г» «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України» затвердженого Указом Президента України №1053/2001 від 07 листопада 2001 року, у зв'язку зі скороченням штатів, та 06 березня 2008 року виключений із списків особового складу частини. Дійсно, статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року гарантувалось військовослужбовцям право на одержання за рахунок держави грошового забезпечення, а також на речове майно і продовольчі пайки або, за їх бажанням, грошову компенсацію замість них. Але згідно з Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року було призупинено дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців). Військовослужбовці військової частини А-1314 не відносяться до переліку військовослужбовців відносно яких дію частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не призупинено. Закон України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року є чинним, його не скасовано та не визнано неконституційним у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 34.10 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05.03.2001р. № 75 <nau://ukr/z0251-01/> премія не виплачується військовослужбовцям направленим за кордон для виконання обов'язків у складі миротворчих контингентів і миротворчого персоналу - за весь період перебування за кордоном, якщо інший порядок виплати не передбачений чинним законодавством України. Таким чином дії командування військової частини А1314 ніяким чином не порушують законодавство України по виплаті премій. Також, незважаючи на те, що представник відповідача позов визнав, суд у відповідності до ч.4 ст.112 КАС України не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Щодо позовних вимог про покладення на відповідача судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову також і в цій частині.

Результат розгляду: denied