Рішення адміністративного суду від 2008-05-22 00:00:00+03

[PERSON] звернувся спершу із зазначеними вимогами до Замостянського районного суду м. Вінниці. Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 листопада 2007 року адміністративну справу за позовом [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії та її виплату за минулий час направлено за підсудністю до Вінницького окружного адміністративного суду. 14 січня 2008 року зазначена справа була прийнята до провадження Вінницьким окружним адміністративним судом. Ухвалою суду від 08 квітня 2008 року було залучено Вінницький обласний військовий комісаріат в якості відповідача у справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що прослуживши в Збройних Силах України, позивач був звільнений у відставку. За час перебування позивача на пенсії, неодноразово приймалися нормативні акти про підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, однак ніякого підвищення пенсії позивачу не проводилося. Згідно із ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб”призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей пенсії перераховуються з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсії за цим Законом. Про перерахунок пенсії пзивач звертався до відповідача. Проте йому було відмовлено у перерахунку пенсії на підставі ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб”, який вступив в дію 01.01.2005 року, відповдно до якої є пряма заборона на перерахунок пенсії. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив суд задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того позивач надав обгрунтування позовних вимог. Представник Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області в судовому засідання позов не визнав, подав суду заперечення, в яких пояснив, що [PERSON] нарахування призначеної пенсії здійснювалось відповідно до ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу ОВС і деяких інших осіб”№ 2262 в редакції, яка була чинна до 01.01.2005 року. Редакція статті зазначеного Закону не передбачала таких видів грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія, як надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії, 100% надбавка. З 01 січня 2005 року Законом України від 15.06.2004 року було внесено зміни до ст. 43 Закону № 2262, на підставі яких [PERSON] було зроблено перерахунок пенсії позивача. До розрахунку пенсії [PERSON] увійшли додаткові види грошового забезпечення, а саме: надбавка за безперервну військову службу, 33,3% премії, 100% надбавка. Тому на думку представника відповідача позовні вимоги є безпідставними, оскільки пенсія виплачувалась позивачу на підставі чинного законодавства. Разом з тим представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України - у свої запереченнях вказав на пропущення позивачем строку звернення до суду. Представник відповідача -Вінницького обласного військового комісаріату - у судовому засіданні зазначив, що позовних вимог позивача не визнає та вважає їх безпідставними, оскільки змін до 01.01.2005 року не було, а тому у [PERSON]не було законних підстав для врахування зазначених надбавок та премій до розрахунку пенсії. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Згідно наказу Головнокомандувача ракетними військами по особовому складу №0211 від 20.08.1988р. підполковника [PERSON] -оперативного чергового командного пункта військової частини 35564, звільнено в запас по віку. Відповідно до оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи [PERSON], пенсія позивачу була встановлена в розмірі 65 % від окладу за вислугу років в 30 років. Згідно з перерахунками пенсії за 1996р., 1999р., 2000р., 2003 р., 2004 р., 2005 р.основний розмір пенсії позивача становить 80% від грошового забезпечення. Визначаючись щодо права позивача на надбавки та премію, відповідно до заявлених вимог суд виходить з того, що відповідно до редакції ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”визначено, що для обчислення пенсій враховуються відповідні оклади за посадою військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років служби, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію та умови служби в порядку та на умовах, що призначаються Кабінетом Міністрів України. До суми пенсії мають враховуватись лише додаткові види грошового забезпечення, які мають характер надбавок і це чітко видно з положень зазначеної статті. В п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.92 №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплату пенсій і грошової допомоги військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу ОВС та членам їхніх сімей”, що була видана саме для визначення механізму реалізації вищевказаного положення, також: вказується, з яких саме видів грошового забезпечення має вираховуватись розмір пенсії. З вказаної постанови вбачається, що при призначенні пенсії до уваги береться: оклад за військове або спеціальне звання, оклад за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням, процентна надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення, що надаються щомісячно (надбавки за вчене звання, науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби). Як встановлено по справі, запроваджені Указами Президента України за 847/99 № 173/2002, №389/2003 щомісячні надбавки військовослужбовцям, належать до додаткових видів грошового забезпечення і враховуються при нарахуванні пенсії особам, які отримували їх під час проходження служби і звільненні після їх запровадження, премія розміром 33,3 % взагалі не відноситься до додаткового виду грошового забезпечення. Позивач під час проходження служби вказаних надбавок не отримував, був звільнений в запас в 1988 р., а тому дія вказаних указів на нього поширюватися не може. До даного висновку суд приходить на підставі того, що Закон України “Про внесення змін до ст. 43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб”не має зворотньої сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з врахуванням запроваджених після звільнення позивача зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до січня 2005р. (моменту запровадження змін до закону) задоволенню не підлягають. Зазначене підтверджується роз'ясненням, викладеним у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005р. №4 “Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”, де вказано, що законодавством з питань пенсійного забезпечення, яке діяло до 1 січня 2005р. не було передбачено можливості перерахунку раніш призначених пенсій у зв'язку із запровадженням після звільнення військовослужбовців та осіб, що мають право на пенсію, згідно з Законом України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницькогоо і рядового складу ОВС та деяких інших осіб”нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, яких, вони не отримували під час служби, а також премій. Дослідивши в судовому засіданні матеріали пенсійної справи позивача, суд встановив, що пенсія йому була призначена з урахуванням усіх встановлених під час проходження військової служби належних позивачу видів грошового забезпечення. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Як встановлено судом, [PERSON] дізнався про перерахунок пенсії ще у 2005 році, що підтверджується листом-відповіддю Вінницького обласного військового комісаріату від 18 березня 2005 року, але в установлений строк він не звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивачем не доведено поважності пропущення строку для звернення до суду. Тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову також у зв'язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied