Рішення адміністративного суду від 2008-07-01 00:00:00+03

Заявлено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про перерахунок пенсії. Позов мотивовано тим, що позивач є учасником бойових дій та має право на підвищення до пенсії, що передбачено Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Однак, всупереч вимогам вищевказаного Закону підвищення до пенсії за 2002-2007р.р. Головним управлінням пенсійного фонду України у Вінницькій області нараховувалось неналежним чином. Оскільки, відповідач відмовився виплатити позивачу недоотримане підвищення до пенсії, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Заявлені вимоги мотивують обставинами, наведеними в адміністративному позові. Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених в запереченнях, так як вважає, що щомісячне підвищення до пенсії позивачу робились своєчасно та на підставі нормативних актів, які діяли у відповідний час. Тому, Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій області діяв виключно в межах чинного законодавства України. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання щодо відмови в позові, оскільки позивачем пропущено річний строк звернення до адміністративного суду. В обґрунтування свого заявленого клопотання, Івасик О.В. пояснив, що вимога позивача стосується стягнення недоплаченого підвищення за минулі роки, а саме: вимога сплати недоплаченого підвищення до пенсії з 2002р. по 2007 р. включно. Підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат вказаним категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, були оприлюдненні в засобах масової інформації. При цьому, позивач щомісячно отримував пенсію у зазначені роки, що підтверджується пенсійною справою, і не міг не знати про розмір пенсії та соціальні виплати, що були йому нараховані. З огляду вищенаведеного, представник відповідача наполягав у відмові в задоволенні вимог [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується безтерміновим посвідченням, [NUMBER] від 18.01.2008 року, виданий Вінницьким обласним військовим комісаріатом, світлокопія якого знаходиться в матеріалах адміністративної справи. З матеріалів адміністративної справи вбачається, що [PERSON], як учаснику бойових дій, було здійснено підвищення до пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком з урахуванням положень Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”від 22.10.1993р. №3551-ХІІ та ч. е п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №1 “Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету”від 03.01.2002 року. А у період з 01.07.2006 року дане підвищення до пенсії виплачується у відповідності до Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”№2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року із розрахунку 25% прожиткового мінімуму. Позивач не погоджуючись із призначеним розміром підвищення до пенсії заявив вимоги про стягнення на його користь недоплачених коштів з 01.01.2002 р. по 01.01.2008 року з урахуванням підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком, враховуючи виплачене підвищення як учаснику бойових дій за цей період. При цьому просить суд, зобов'язати відповідача в подальшому виплачувати підвищення своєї пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення недоплаченого розміру підвищення до пенсії за період з 01.01.2002 року по 01.01.2007 року з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав свобод чи інтересів. В своїх позовній заяві позивач не ставить за вимогу поновлення строку звернення до адміністративного суду та відсутнє обґрунтування причин пропуску позивачем цього строку. Позивачем не доведено, відповідно до вимог ст.71 КАС України, наявність поважних причин пропуску передбаченого законом строку, а тому суд причину пропущення строку звернення до суду вважає не поважною. Крім цього, позивач щомісячно отримував пенсію та зазначене підвищення до пенсії ще з 2002 року, що підтверджується матеріалами. Тому він не міг не знати про розміри пенсії та надбавок до пенсії. Не погоджуючись із вказаними розмірами виплат, позивач мав можливість звернутися до суду за захистом своїх порушених прав ще з 2002 року, однак позовна заява ним подана лише 11.03.2008 року. Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи ті обставини, що позивач не надав доказів щодо пропущення строків звернення до адміністративного суду з поважних причин, а представник відповідача наполягав в судовому засіданні на відмові в частині позовних вимогах позивача саме, в зв′язку з пропущенням строку звернення до суду, то у суду наявні всі підстави для відмови позивачу в задоволенні цієї частини позовних вимог. Стосовно вимоги про стягнення недоплачених коштів у період з 01.01.2007 року по 01.01.2008 року позивачу, як учаснику бойових дій, то вказана вимога також задоволенню не підлягає, оскільки виплати у вказаний період проводились з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно із Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”№2939-ІVвід 5 жовтня 2005 року до частини четвертої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”були внесені зміни, а саме: учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відповідне підвищення за вказаний період виплачувалось: з 01.07.2006 року по 01.10.2006 року - в розмірі по 89,75 грн., з 01.10.2006 року по 01.01.2007 року - в розмірі по 91,50 грн., а з 01.01.2007 року - в розмірі 95,00 грн., що і відповідає нормам вищеназваного Закону. Разом з тим, не знайшла свого підтвердження вимога позивача у частині зобов'язання відповідача в подальшому виплачувати [PERSON] підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком без підвищення пенсії на 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, оскільки не відповідає змісту законодавства. Судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо перерахунку пенсії в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючими законами України.

Результат розгляду: denied