Рішення адміністративного суду від 2008-08-21 00:00:00+03

У квітні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь грошової компенсації замість речового майна у сумі 3276 грн. 65 коп., свої вимоги мотивуючи тим, що її звільнено з військової служби, знято з усіх видів забезпечення, проте на момент звільнення грошова компенсація замість речового майна військовою частиною А0235, де вона знаходилася на речовому забезпеченні, не виплачена. У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні позову у повному обсязі, вказуючи, що оскільки вона у 2006 році була звільнена із лав ЗС України у відставку, та її правовий статус змінився - вона ні є військовослужбовцем, чинність Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин”, дія ч.2 ст.9 якого в частині виплати грошової компенсації військовослужбовцям замість речового майна, була зупинена, на неї вже не розповсюджується. Відповідач в судове засідання представників не направив, надавши письмові заперечення на позов. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка Наказом командира військової частини А 1797 № 535 від 29.09.2006 р. звільнена з військової служби за контрактом за пунктом 85 п.”б” (за віком). Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України „Про збройні Сили України” військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави, зокрема, продовольчого та речового забезпечення у розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України з урахуванням характеру і умов службової діяльності. Відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави речове майно, або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість нього. Наведена норма регулює питання виплати компенсації військовослужбовцям під час проходження ними служби. Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від 17 лютого 2000 року зі змінами від 23 березня того же року виплату грошової компенсації замість речового майна з 11 березня 2000 року призупинено. Таким чином, до набрання чинності Законом України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, тобто до 11 березня 2000 року, військовослужбовці мали право на одержання речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього. Зазначений Закон не скасований, Конституційним Судом України неконституційним не визнаний, а тому він є чинним, тому підстав для задоволення заявлених позивачкою вимог судом не вбачається. Посилання позивачки на „Положенні про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил у мирний час”, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України суд вважає за неспроможні та не вбачає можливим застосувати його при вирішенні спору, оскільки вказана постанова Уряду за своєю юридичною силою є нижчою ніж Закон України “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”, та не може відміняти дію останнього. Крім цього, доводи позивачки щодо нерозповсюдження на неї обмежень до Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, суперечить самій же позиції позивачки по даній справі щодо наявності в неї права на грошову компенсацію за речове майно, право на яке виникло в неї саме через проходження військової служби. Оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», п.2 Закону України „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від 17.02.2000 р.,

Результат розгляду: denied