Рішення адміністративного суду від 2008-08-20 00:00:00+03

Позивач, Жовтневий РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернувся до суду з позовом, в якому просить видворити в примусовому порядку громадянку Російської Федерації [PERSON], [INFO] та її неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] за межі України з забороною в'їзду терміном на п'ять років. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що громадянка та уродженка Російської Федерації, [PERSON] мешкає [ADDRESS], не працює, в шлюбі не перебуває, має двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є громадянин України [PERSON]. Зазначає, що згідно із ст. 4 Закону України „Про імміграцію” від 07.06.2001 року де визначаються категорії іммігрантів, яким надається дозвіл на імміграцію в Україні громадянка Російської Федерації [PERSON] не має підстав для отримання громадянства України та посвідки на постійне проживання на території України. Також, зауважує на те, що з питання отримання статусу біженця до відділу національностей та міграції Харківської обласної державної адміністрації відповідач не зверталась. Представник позивача звертає увагу суду на те, що в зв'язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні 12.11.2007 року громадянка РФ [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 203 КУпАП. Протокол про зазначене правопорушення був складений Жовтневим РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, розглянутий Жовтневим районним судом м. Харкова, винесена постанова про звільнення від адміністративної відповідальності, якою відповідачеві оголошено усне зауваження. 29.12.2007 року ГУМВСУ в Харківській області було прийнято рішення про видворення з території України громадянки Російської Федерації [PERSON], термін перебування обмежено до 15.01.2008 року, але штамп виїзду з території України громадянки Російської Федерації [PERSON] відсутній, у встановлений термін вона не виїхала за браком коштів. Також, представник позивача стверджує, що в зв'язку з грубим порушенням правил перебування іноземців в Україні, 20.05.2008 року громадянка Російської Федерації [PERSON] була повторно притягнута до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 203 КУпАП, про що був складений протокол Жовтневим РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, розглянутий Жовтневим районним судом м. Харкова, та був накладений штраф в розмірі 340,00 грн. Звертає увагу суду на те, що своїми діями громадянка Російської Федерації [PERSON], яка перебуває на території України на нелегальному стані, проживає в м. Харкові без реєстрації та ухиляється від виїзду з території України, грубо порушує ст. 32 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” від 04.02.1994 року, Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо боротьби з нелегальною міграцією”, Постанову КМУ „Про правила в'їзду в Україну іноземних громадян, їх виїзду з України”. У зв'язку з чим відповідач підлягає видворенню за межі України в примусовому порядку. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що визнає вимоги адміністративного позову в повному обсязі, крім вимоги про заборону в'їзду в Україну строком на 5 років, що дає підставу суду вважати, що відповідач фактично визнав позовні вимоги частково. Відповідно до ч.2 ст.51 КАС України відповідач має право визнати адміністративний позов повністю або частково. Судом не встановлено підстав для не прийняття часткового визнання адміністративного позову відповідачем. Дії відповідача не суперечать закону і не порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Згідно ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідач, - громадянка Російської Федерації [PERSON] [INFO], що підтверджується копією паспорту [NUMBER], виданого 11.02.1997 року. [PERSON] прибула в Україну в 1997 році та проживає в м. Харків разом з двома неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], яке видане 19 вересня 2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], яке видане 26 вересня 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Судом встановлено, що до правоохоронних органів з питань реєстрації відповідач не звертався. Також, згідно відповіді управління міграційної служби у Харківській області від 19 грудня 2007 року № 17-5-157в на запит начальника управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВСУ в Харківській області № 1717651 від 18.12.2007 року відповідач з заявою про надання статусу біженця до управління міграційної служби у Харківській області не звертався. На теперішній час мешкає [ADDRESS]. 14.11.2007р. постановою Жовтневого районного суду м. Харкова за результатами розгляду адміністративного протоколу відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, але на підставі ст.. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності та винесено усне попередження. 28.12.2007 р. начальником ВГІРФО Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області стосовно [PERSON] та її неповнолітніх дітей прийнято рішення про видворення їх за межи України та заборону в'їзду терміном на п'ять років. Відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 15.01.2008 року. 30.05.2008р. постановою Жовтневого районного суду м. Харкова за результатами розгляду адміністративного протоколу відповідача було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” № 3929-ХІІ від 04.02.1994р., іноземець та особа без громадянства, які вчинили злочин або адміністративне правопорушення, після відбуття призначеного йому покарання чи виконання адміністративного стягнення може бути видворений за межі України. Згідно до п. 44 Постанови КМУ „Про правила в'їзду в Україну іноземних громадян, їх виїзду з України та транзитного проїзду через її територію” № 1074 від 29.12.1995р. та ч.3 ст. 32 Закону України № № 3929-ХІІ від 04.02.1994р., іноземець та особа без громадянства зобов'язані покинути територію України у строк, зазначений у рішенні про видворення. Відповідно до ч.5 ст. 32 Закону України № 3929-ХІІ від 04.02.1994р., орган внутрішніх справ чи орган охорони державного кордону можуть затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є громадянин України - [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми підлягає видворенню за межі України в примусовому порядку без заборони в'їзду на територію України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про видворення [PERSON] та її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] за межі України в примусовому порядку з забороною в'їзду терміном на п'ять років підлягають частковому задоволенню. А саме, підлягає задоволенню вимога позивача про видворення [PERSON] та її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] за межі України в примусовому порядку. Позовні вимоги позивача щодо заборони в'їзду [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] терміном на п'ять років задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судовий збір з відповідача - фізичної особи не стягується.

Результат розгляду: partial