Рішення адміністративного суду від 2008-08-29 00:00:00+03

Позивач [PERSON]. 30 травня 2008 року звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Пирятинської районної державної адміністрації, третьої особи Головного управління Державного Казначейства України у Полтавській області про стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій. Ухвалою суду від 08.08.2008 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області та третіх осіб: Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України. У судовому засіданні позивач позов підтримав і пояснив, що він є ветераном війни і кожний рік до 5 травня йому повинна виплачуватися одноразова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, проте, всупереч вимогам Закону допомога виплачується не в повному обсязі. Просить стягти з відповідачів недоплачену грошову допомогу в сумі 10909 грн.60 коп. за період з 1999 року по 2007 рік. Представники відповідачів у судове засідання не з”явилися, письмово повідомили суд про розгляд справи в їх відсутність, з позовом не згідні через його безпідставність, а також через те, що позивач звернувся до суду поза межами строку звернення до суду і наполягають застосувати строк позовної давності. Головне управління Державного казначейства України у Полтавській області направило до суду заперечення, у якому просило застосувати до позовних вимог строки позовної давності, та розглядати справу у їхню відсутність. Представники третіх осіб: Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені. Суд вважає, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи. Судом установлено: Позивач [PERSON]. є ветераном війни, що підтверджується копією посвідчення. (а.с.1) Відповідно до статей 5,6 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (в редакції, що діяла до 28.12.2007 року) позивач належить до пільгової категорії населення і у відповідності з п.22 ст.12 вказаного Закону( в редакції Закону №367-14 від 25.12.1998 року) кожний рік до 5 травня йому повинна виплачуватися одноразова грошова допомога у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком. Проте, позивач отримував допомогу у менших розмірах, ніж передбачено у вищевказаному Законі відповідно до Законів України ”Про державний бюджет України”. Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №20-рп 2004 визнанні неконституційними положення статей 44 Закону України „Про державний бюджет України на 2004рік”, які обмежували дію соціальних пільг ветеранам війни. Рішенням від 09.07.2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд визнав неконституційними положення статей 44 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, які зупинили дію соціальних пільг громадянам, що стосується і розмірів щорічної грошової допомоги ветеранам війни на 2004 і 2007рр. При таких обставинах, суд уважає, що вимоги позивача про стягнення щорічної грошової допомоги ветеранам війни за 2004, 2007 роки є обґрунтованими. Проте, згідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач звернувся до суду лише 30 травня 2008 року, тоді як виплату щорічної грошової допомоги отримав до 5 травня 2007 року. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що про порушення своїх прав на отримання допомоги до 5 травня у більшому розмірі він дізнався з публікацій в газеті, так як про порушення свого права він міг знати при отриманні допомоги. При таких обставинах, суд вважає, що позивач звернувся до суду не в межах встановленого річного строку. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки відповідачі наполягають на тому, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, у задоволенні позову і в частині стягнення грошової допомоги за 1999-2007 роки повинно бути відмовлено.

Результат розгляду: denied