Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

[PERSON] відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії. Вказаний факт відповідачами не заперечується. Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач, як учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення в розмирі п'яти мінімальних заробітних плат. Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 та № 562 від 12.07.2005 були передбачені розміри допомоги для визначених категорії громадян, до яких належить позивач. Як свідчать фактичні обставини справи, позивачу за відповідні періоди здійснені виплати у значно менших розмірах, ніж було встановлено у законі, тобто було виплачено допомогу лише частково. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України "Про Державний бюджет на 2007 рік" було призупинено дію ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При вирішенні даного адміністративного спору суд враховує рішення Конституційного Суду України про соціальні гарантії громадян від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, в якому були визначені такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) окремі положення Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", зокрема це стосується ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення, тобто є таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів. Суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом -відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру. Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вони наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі. Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб. Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своєї бездіяльності. Поряд з цим, згідно ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як видно з матеріалів справи, позовну заяву подано до Окружного адміністративного суду міста Києва 29.11.2007. Позивачем не надано жодних доказів чи пояснень з приводу пропущення строків звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи викладене, в частині позовних вимог щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації недосплаченої суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2005 рік, суд відмовляє з мотивів пропущення строку звернення до адміністративного суду. Відповідно ст. 82 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік»мінімальна заробітна плата з 01.07.2006 становила 400,00 грн. Згідно з ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»мінімальна заробітна плата з 01.07.2007 становила 440,00 грн. Поряд з цим, позивачем у 2006 році отримано одноразову допомогу на оздоровлення у сумі 90 грн., а у 2007 році - 120 грн. Таким чином, недоотримана позивачем сума одноразової допомоги на оздоровлення за 2006 рік становить 1910,00 грн. (400,00 грн. * 5 -90,00 грн.), а за 2007 рік -2080,00 грн. (440,00 грн. * 5 -120,00 грн.), а загальна сума -3990,00 грн. (1910,00 грн. + 2080,00 грн.). Відповідно до змісту Положення про управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, затвердженого Головою Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Управління здійснює соціальну політику у сфері соціального захисту населення і відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує надання адресної цільової грошової допомоги малозабезпеченим громадянам, а також сім'ям з дітьми; соціальної допомоги; призначає в установленому порядку компенсаційні виплати малозабезпеченим громадянам та особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно п.п.3.3 п.3 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 25.04.2006 № 147 „Про затвердження Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат” (далі - Положення), головним завданням центру є здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат. Крім того, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.01.2007 №65 «Про заходи щодо впорядкування діяльності Київського центру по нарахуванню та виплаті пенсій і допомоги»затверджено Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, відповідно до змісту якого головними завданнями центру є забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого і рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат; здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат. З викладеного вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації відповідальне за нарахування та перерахування Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат коштів для виплати одноразової допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ти відповідальний безпосередньо за виплату таких коштів. Відповідно до вимог частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач, як інвалід-ліквідатор аварії на Чорнобильській атомній електростанції, звільнений від сплати судових витрат.

Результат розгляду: partial