Рішення адміністративного суду від 2008-09-18 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області про визнання незаконною та скасувати постанову начальника Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області від 13.09.2005 року про його примусове видворення. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що постановою начальника Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області від 13.09.2005 року йог обуло примусово (під вартою) видворено за межі України. Позивач вважає дане рішення незаконним, оскільки відповідно до ст.32 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” органам внутрішніх справ надано право примусово видворяти іноземця за межі України тільки на підставі постанови адміністративного суду (дана редакція діє з 01.09.2005 року), а тому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову начальника Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області від 13.09.2005 року про його примусове видворення за межі України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлено, що [PERSON] є громадянином Республіки Вірменії, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно даних в паспорті даний паспорт в зарубіжних країнах дійсний до 01.07.2010 року. Судом встановлено, що постановою начальника Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області від 13.09.2005 року, затвердженої начальником УМВС України у Вінницькій області та прокурором Вінницької області, громадянина Вірменії [PERSON], [INFO] р.н., повторно видворено за межі України в примусовому порядку (під вартою). Крім того, вирішено в його національний паспорт проставити відмітки про “Заборону в'їзду в Україну терміном на 5 років”. Вирішуючи спір щодо встановлення відповідності прийнятого відповідачем рішення вимогам законодавства, суд відповідно до ст.86 КАС України керувався внутрішнім переконанням, що грунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні обставин справи. При цьому були застосовані положення ч.2 ст.71 КАС України, відповідно до яких в зв'язку із запереченням проти позову, обов'язок щодо доказування правомірності рішення суб'єкта владних повноважень покладено на останнього. Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова прийнята начальником Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області 13.09.2005 року, цього ж дня затверджена начальником УМВС України у Вінницькій області та прокурором Вінницької області. Проте слід зауважити, що 06.07.2005 року Верховною Радою України було прийнято Кодекс адміністративного судочинства України, який відповідно до п. 1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення”набрав чинності з 01.09.2005 року, за винятком, встановленим п.2 цього розділу. При цьому, п.12 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України передбачено внесення змін до ч.5 ст.32 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, яку викласти у такій редакції: “Орган внутрішніх справ чи орган охорони державного кордону можуть затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду”. Таким чином, вказана редакція ч.5 ст.32 Закону України “Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”діє з моменту набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України, тобто з 01.09.2005 року. Всупереч викладеним нормам закону, відповідачем в одноособовому порядку було прийнято постанову про видворення громадянина Вірменії [PERSON] за межі України в примусовому порядку (під вартою) з забороною подальшого в'їзду на територію України терміном на 5 років. Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було дотримано порядку, передбаченого ч.5 ст.32 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Ст.162 КАС України передбачені повноваження суду при вирішенні справи, згідно з ч.2 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. За таких обставин, враховуючи викладене, а також визнання позову представником відповідача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted