Рішення адміністративного суду від 2008-07-04 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив, з урахуванням уточненого адміністративного позову, припинити протиправну бездіяльність відповідача та зобов'язати його сплатити позивач компенсацію витрат за піднайом житла в розмірі 14700 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що проходив службу у відповідача, не має власного житла та не отримував його від відповідача, з жовтня 1993 року перебував на квартирному обліку, з 01.12.2004р. по 01.10.2006р. разом з родиною мешкав у найманій квартирі, сплату за яку здійснював за власні кошти. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 175 від 14.03.1995р. передбачено компенсацію для військовослужбовців за піднайом житла в розмірі 5 мінімальних заробітних плат у м. Києві, Сімферополі, Севастополі, обласних центрах, яку позивач не отримував, хоча звертався з відповідним рапортом до відповідача. При звільненні позивача в запас такої компенсації він також не отримав, хоча це було передбачено Законом України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби в зв'язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей». Таку бездіяльність відповідача позивач вважає незаконною та необґрунтованою. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та фактично просили визнати бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу компенсації за піднайом житла незаконною, стягнути з нього витрати позивача, понесені ним за винаймання житла. Представник відповідача та третьої особи позов не визнав, посилаючись лише на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до адміністративного суду. Заслухавши пояснення учасників процесу та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. При цьому суд зазначає наступне. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями , а також розмір і порядок виплати їм грошової компенсації за піднайом (найом) житла (жилих приміщень) визначаються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.1995р. №175 «Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла» військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби» у разі відсутності постійного житла, за їх бажанням, та курсантам вищих військових навчальних закладів, які мають сім'ю, за відсутності сімейних гуртожитків установлено грошову компенсацію за піднайом (найом) житла в розмірі фактичних витрат, але не більше: у містах Києві, Сімферополі, Севастополі, обласних центрах - 5 мінімальних заробітних плат, в інших містах - 2 мінімальних заробітних плат. За наявності у військовослужбовців трьох і більше членів сім'ї зазначені розміри збільшуються в 2 рази. Судом встановлено, що позивач винаймав житло за власні кошти, його родина складається з 5 осіб. За таких обставин він має право на отримання зазначеної компенсації. Щодо доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності в 1 рік, встановлений для звернення до адміністративного суду відповідно до вимог ст. 99 КАС України. Суд звертає увагу, що відповідно до згаданої статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідач зазначає, що позивач мав дізнатися про порушення його права з 30.12.2005р. по 01.10.2006р. та мав можливість звернутися до суду. В ході розгляду справи судом встановлено, що вже 05.05.2006р. суддею Дзержинського районного суду м. Харкова було винесено ухвалу про відмову у відкритті провадження по справі за позовом [PERSON] до Харківського університету повітряних сил про стягнення компенсації за піднайом житла. Звернувся ж позивач до суду ще у квітні 2006 року. Після скасування зазначеної ухвали Дзержинського районного суду, позивач постійно звертався до різних судів м. Харкова, але провадження за його позовом порушено не було через недотримання правил територіальної підсудності. Остання ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду з цього питання винесена 12.09.2007р. та направлена позивачу поштою. До суду ж він звернувся 23.11.2007р. За таких обставин суд вважає доводи відповідача про пропущення строків позовної давності неспроможними. Однак з поданої позивачем до суду нотаріально посвідченої розписки про отримання коштів за найом житла вбачається, що всього з грудня 2004 року по 01.10.2006р. за найом житла ним було сплачено за договором 12230 грн. Крім того, у лютому 2006 року позивач отримав ордер на розподілену йому квартиру. Таким чином необхідність винаймати житло припинилася у позивача з лютого 2006 року. Його доводи про те, що він не міг вселитися в квартиру до жовтня 2006 року оскільки вона не була під'єднана до комунальних мереж, суд не бере до уваги, оскільки ця обставина в даній справі має доводитися позивачем, але ним суду не було подано відповідних доказів того, що квартира була непридатною для житла. За таких обставин суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, компенсації підлягають фактичні витрати за період коли позивачем не було отримано житло. На підставі викладеного, Постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.1995р. №175 «Про грошову компенсацію військовослужбовцям за піднайом (найом) житла» військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби», Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби в зв'язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» та

Результат розгляду: partial