Рішення адміністративного суду від 2008-09-25 00:00:00+03

[PERSON] . звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом з 01.07.2002 року по 01.07.2005 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначила в розмірі 14570 грн., заборгованість по грошовій допомозі на себе у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст.37) -в розмірі 2914 грн., а разом -17484 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Одночасно позивач просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що пропустила його з поважної причини, оскільки протягом двох років справа з такими її вимогами вирішувалась судами, і провадження було закрите через судову помилку. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку. Позивач подав до суду письмову заяву з проханням слухати справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач, в спірний період часу, проживала в [ADDRESS], яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно ст.37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.39 Закону, пенсія позивачці, як непрацюючому пенсіонеру, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Заборгованість, згідно розрахунку, що є в справі, становить 17484 грн. Строк звернення до суду позивач пропустила із зазначених вище причин, які суд вважає поважними, тому поновлює цей строк. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього. В позові до іншого відповідача суд відмовляє за безпідставністю, оскільки він здійснював відповідні виплати у спірний період в межах видатків, визначених розпорядником коштів.

Результат розгляду: granted