Рішення адміністративного суду від 2008-02-12 00:00:00+02

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачем порушено його права евакуйованого із зони відчуження в 1986 році, передбачені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, який всіх належних сум на оздоровлення не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення в розмірі 9 851 грн. 50 коп. у період з 1999 по 2007 роки. У судовому засіданні позивач просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибула й просила розглянути справу за її відсутності. Заслухавши сторони і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи, вбачаються спірні правовідносини, що виникли між Управлінням праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області та [PERSON] з приводу розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішуючи цю справу, суд застосовує положення Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” /далі Закон № 3054-ІІІ/ та Конституцію України. Судом установлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи, а отже - суб'єктом визначеним у ст. 48 Закону № 3054-ІІІ, якому передбачено виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної плати визначається на момент виплати. У березні 2001, червні 2002, травні та серпні 2004, лютого та грудні 2005, вересні 2006 та червні 2007 років Управління виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 1999 - 2004 роки в розмірі 26 грн. 70 коп. та 2005 - 2007 роки в розмірі 100 грн. за рік, установленому згаданими постановами Кабінету Міністрів України №/№ 836 і 562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року та «Про щорічну допомогу на оздоровлення на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року. Зазначені виплати на момент їх здійснення, розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена Законами України „Про державний бюджет України” на відповідні роки, не відповідають. Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Ураховує суд і те, що відповідно до статей 21 і 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається. Згаданими постановами №/№863 і 562 усупереч Закону № 3054-ІІІ установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів ІІ групи по 26 грн. 70 коп. та 100 грн. у відповідні роки. Між тим, з моменту прийняття даних постанов №/№ 863 і 562, встановлені ними розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишилися незмінними, у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 3054-ІІІ та відповідними статтями Законів України «Про державний бюджет України. Тим самим, суд вважає наявними порушення прав позивача, які підлягають захистові, а пред'явлений позов про стягнення різниці недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення, частковому задоволенню. З урахуванням наведеного, поданий позивачем розрахунок сум стягнення є вірним, ґрунтується на вимогах закону і сумніві у суду не викликає, а тому на користь позивача підлягає стягненню 9 851 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted