Рішення адміністративного суду від 2008-10-07 00:00:00+03

До Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим звернулася з адміністративним позовом [PERSON]до Державної податкової інспекції у Феодосії, Державної податкової адміністрації в АР Крим про зобов'язання Державної податкової інспекції в м. Феодосії надати позивачу направлення на МСЕК, з метою встановлення ступеня втрати працездатності, видати на підставі рішення МСЕК відповідну довідку та зобов'язання Державної податкової адміністрації в АР Крим в особі голови комісії по розгляду документів на виплату страхових сум, при одержані необхідних документів від заявника, вирішити питання про виплату належних страхових сум заявнику. Також просить визнати причину пропуску строку для звернення з вимогою про виплату страхової суми до страховика поважною, відновити цей строк. У судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги просила суд визнати неправомірними бездіяльність ДПІ в м. Феодосії, щодо не надання позивачу направлення на огляд та встановлення ступеню втрати професійної працездатності та не оформлення довідки на сплату страхової суми, а також дій ДПА в АР Крим, щодо відмови оформлення страхової виплати. У зв'язку з чим зобов'язати ДПІ в м. Феодосія надати позивачу направлення у Керченську спеціалізовану кардіологічну МСЕК та оформити на її ім'я довідку і заяву на сплату страхової суми за формою встановленою додатками № 1, 2 «Порядку і умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби» затвердженого постановою КМУ № 349 від 03.06.1994 року. У ході судового засідання позивачка вдруге уточнила позовні вимоги просила суд визнати неправомірною бездіяльність ДПІ у м. Феодосії в частині не надання позивачу направлення на огляд для встановлення ступеню втрати професійної працездатності у органи МСЕК, зобов'язати ДПІ в м. Феодосія надати позивачу направлення на огляд для встановлення ступеня втрати професійної працездатності у Керченську спеціалізовану кардіологічну МСЕК. Від інших позовних вимог до ДПІ м. Феодосії та до ДПІ в АР Крим відмовилась. У зв'язку з відмовою від позивних вимог ухвалою суду від 07.10.08р. закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов'язання Державної податкової адміністрації в АР Крим в особі голови комісії по розгляду документів на виплату страхових сум, при одержані необхідних документів від заявника, вирішити питання про виплату належних страхових сум заявнику, щодо визнання причин пропуску строку для звернення з вимогою про виплату страхової суми до страховика поважною, відновити цей строк, визнання неправомірними бездіяльність ДПІ в м. Феодосії, щодо не оформлення довідки на сплату страхової суми, а також дій ДПА в АР Крим, щодо відмови оформлення страхової виплати, зобов'язання ДПІ в м. Феодосія оформити на ім'я позивача довідку і заяву на сплату страхової суми за формою встановленою додатками № 1, 2 «Порядку і умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби» затвердженого постановою КМУ № 349 від 03.06.1994 року. Уточнені позовні вимоги позивач та представник позивача підтримали надали пояснення, що позивачка з лютого 1992 року по квітень 2002 року працювала на різних посадах у Державної податкової інспекції м. Феодосії та звільнено на пенсію у зв'язку з досягненням максимального віку перебування на державній службі. У квітні 2000 року працюючи на посаді начальника відділу Державного реєстру фізичних осіб, вона отримала інвалідність 2-ї групи. Довідку про встановлення інвалідності вона передала у фінансовий відділ ДПІ в м. Феодосії 01.03.01 року. Але адміністрація ДПІ в м. Феодосії ніяких дій з оформлення необхідних в цьому випадку документів не провела. Тому вважає свої порушені права такими, що підлягають захисту у судовому порядку. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Проти позову заперечував просив суд у позові відмовити з тих підстав, що позивачу непотрібно направлення на МСЕК, так як у позивачки вже є довідка МСЕК від 20.01.2000 року № 042776, яка долучена до матеріалів адміністративної справи. Крім того вважають, що ступень втрати працездатності необхідно для призначення пенсії, однак позивачка вже має пенсію, яку отримує на підставі досягнення максимального віку перебування на держслужбі. Вважають, що надання направлення на МСЕК податковою інспекцією не передбачено, а строк звернення до ДПІ з заявою про видачу такого направлення, встановлений Порядком та умовами обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, позивачем пропущений. Вислухавши пояснення позивача його представника та представників відповідачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши доказі по справі в їх сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Частиною 1,3 статті 4 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 року № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Основні завдання органів державної податкової служби визначені статтею 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” та до належать: здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством (далі - податки, інші платежі); прийняття у випадках, передбачених законом, нормативно-правових актів і методичних рекомендацій з питань оподаткування, та інше. Отже, судом встановлено, що органи Держаної податкової служби України є державними органами виконавчої влади, Державна податкова інспекція м. Феодосії є територіальним органом Державної податкової адміністрації Автономної Республіки Крим, яка й підпорядковується останній. Суд зазначає, що до публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом статті 1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-XII державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів. Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів. Таким чином суд зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України “Про державну податкову службу в Україні” діяльність Державної податкової інспекції м. Феодосій АРК полягає у виконанні завдань та функцій держави, служба в зазначеному органі відноситься до публічної служби. Судом встановлено що [PERSON] з лютого 1992 року по квітень 2002 року працювала на різних посадах у Державної податкової інспекції м. Феодосії та її звільнено на пенсію у зв'язку з досягненням максимального віку перебування на державній службі, що підтверджується довідкою ДПІ у м. Феодосії (а.с.13 оборот). Отже, служба [PERSON] в податкової інспекції являється публічною, тому спір з приводу зобов'язання відповідача вчинити стосовно свого колишнього робітка певні дії підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача. Отже, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.19 КАС України вищевказаний спір належить розглядати в Окружному адміністративному суді АР Крим. Відповідно до статті 11 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993, № 3723-XII державні службовці мають право: користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; на соціальний і правовий захист відповідно до його статусу, захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку. Правовий статус працівників державної податкової служби в Україні, їх повноваження, обов'язки, гарантії діяльності визначаються Законом України від 04.12.1990, № 509-XII "Про державну податкову службу в Україні". Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадової особи органу державної податкової служби підлягають обов'язковому державному особистому страхуванню за рахунок коштів державного бюджету на випадок загибелі або смерті на суму десятирічної заробітної плати за їх останньою посадою, а в разі поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися у зв'язку з виконанням службових обов'язків, - у розмірі від шестимісячної до п'ятирічної заробітної плати за їх останньою посадою (залежно від ступеня втрати працездатності). Порядок та умови страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлюються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів Україіни від 03.06.1994 року № 349 затверджений Порядок та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби. Пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що Обов'язковому державному особистому страхуванню підлягають посадові особи Державної податкової адміністрації, державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державних податкових інспекцій у районах, містах (крім міст Києва і Севастополя), районах у містах. Суд зазначає, що відповідно Порядку посадові особи податкових органів являються застрахованими особами, а Державна податкова адміністрація визнана страхувальником, який зобов'язаний сплачувати страхові платежі страховику, який одержав відповідну ліцензію і визначений за погодженням з страхувальникома. Судом встановлено, що у квітні 2000 року працюючи на посаді начальника відділу Державного реєстру фізичних осіб, [PERSON] отримала інвалідність 2-ї групи, що підтверджується довідкою серії [NUMBER] від 20.04.2000 року, а також витягом із акту огляду МСЕК до довідки № 042776 від 20.04.2000 року (а.с.-7). Судом встановлено, що довідку про встановлення інвалідності позивач передала до фінансового відділу ДПІ в м. Феодосії 01.03.01 року, що підтверджується довідкою ДПІ в м. Феодосії АР Крим № 168 від 17.12.07(а.с.-9). Відповідно до пункту 5 Порядку обов'язок зі сплати страхових сум покладений на страховика, який виплачує зазначені кошти а) у разі загибелі або смерті застрахованого під час виконання службових обов'язків його спадкоємцям - у розмірі десятирічної заробітної плати застрахованого за останньою посадою, яку він займав; б) у разі втрати застрахованим працездатності в результаті поранення, контузії, травми або каліцтва, захворювання чи інвалідності, що сталися під час виконання службових обов'язків, - у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності, який визначається у відсотковому відношенні до суми п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою, яку він займав до встановлення втрати працездатності, але не може бути меншим шестимісячної заробітної плати за зазначеною посадою. Для вирішення питання про виплату страхової суми у випадках передбачених пунктом 5 Порядку та умов, застрахований або його спадкоємець згідно з пунктом 11 Порядку оформляють у відповідному органі державної податкової служби та подають страховику заяву за встановленою формою (додаток N 2), а також пред'являють документ, що засвідчує особу. Крім цього подаються у разі втрати застрахованими працездатності копія довідки медико-соціальної експертної комісії про ступінь втрати працездатності. Відповідно до статті 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я, затверджений Верховною Радою АРК від 19.11.1992, № 2801-XII експертиза тимчасової непрацездатності громадян здійснюється у закладах охорони здоров'я лікарем або комісією лікарів, які встановлюють факт необхідності надання відпустки у зв'язку з хворобою, каліцтвом, вагітністю та пологами, для догляду за хворим членом сім'ї, у період карантину, для протезування, санаторно-курортного лікування, визначають необхідність і строки тимчасового переведення працівника у зв'язку з хворобою на іншу роботу у встановленому порядку, а також приймають рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня тривалої або постійної втрати працездатності. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов'язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів АРК від 04.04.1994 року № 221 затверджений Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності. Відповідно до пункту 8 Порядку МСЕК установлює: а) ступінь обмеження життєдіяльності людини, стан працездатності, групу інвалідності, причину і час настання інвалідності внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва чи професійного захворювання; б) ступінь втрати працездатності (у відсотках) та інші факти. Пунктом 11 Порядку встановлено, що ступінь втрати професійної працездатності працівників, ушкодження здоров'я яких пов'язано з виконанням ними трудових обов'язків, установлюється у відсотках на підставі направлення власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи рішення суду, постанови прокурора, висновку органів дізнання або попереднього слідства. Судом встановлено, що адміністрація ДПІ в м. Феодосії ніяких дій з оформлення необхідних в цьому випадку документів не провела та направлення на МСЕК для встановлення відсоткової втрати працездатності позивачеві не видала. Крім того слід відмітити що позивачка не однократно починаючи з вересня 2004 року зверталась до Державної податкової інспекції у м. Феодосії та Державної податкової інспекції в АР Крим з метою вирішення питання щодо отримання необхідного направлення, однак до даного часу його не отримала, що підтверджується матеріалами справи (а.с.10-27). Так з відповідними заявами від 09.09.2004 року, 12.11.2005 року, 18.07.2006 року, 18.08.2006 року, 21.11.2006 року позивачка зверталась до начальника Феодосійської ДПІ у якої просила надати направлення на МСЕК однак відповідями від 24.07.06 року за вих. № 567/у/05-00 (а.с.21) та від 12.09.06 за вих. № 947/у/31-120 (а.с.24) ДПІ в м. Феодосії посилаючись на Постанову КМУ № 349 та мотивуючи пропуском три річного строку з дня настання страхового випадку, звільненням позивача з органів ДПІ та тим що надання направлення на МСЕК податковою інспекцією у м. Феодосія не передбачено законодавством, відмовила у надані необхідного направлення. Суд не погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що позивач пропустила строк звернення до ДПІ м. Феодосії, оскільки пунктом 6 Порядку та умови обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби встановлений трирічний строк звернення з дня настання страхової події. Але суд зазначає, що відповідно до пункту 6 Порядку врегульовано право застрахованої особи або спадкоємця звернутися з вимогою про виплату страхової суми до страховика протягом трьох років з дня настання страхової події. Таким чином, зазначена норма взагалі не регулює правовідносини між позивачем та відповідачем, який страховиком не являється, а являється страхувальником, а також зазначена норма регулює правовідносини щодо виплати страхової суми, а не стосовно отримання направлення на проходження медико-соціальної експертної комісії. Граничний строк надання такого направлення діючим законодавством не встановлено. Суд не погоджується з доводами представника відповідача в тій частини, що направлення для огляду позивача для встановлення ступеню втрати працездатності повинно видаватися не роботодавцем, а лікарсько-консультаційною комісією. Суд зазначає, що дійсно, згідно з пунктом 3 Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності направлення для огляду хворого у МСЕК видається лікарсько-консультаційною комісією (ЛКК) відповідного лікувально-профілактичного закладу за формою, затвердженою МОЗ, після клінічних досліджень, що підтверджують стійкий чи необоротний характер захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п'яти місяців у зв'язку з одним і тим же захворюванням за останні дванадцять місяців, а хворий на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності. Але позивач вимагає від ДПІ м. Феодосії надання їй направлення не для огляду хворого у МСЕК для підтвердження стійкого чи необоротного характеру захворювання, а направлення для проведення обстеження та визначеня ступеню втрати працездатності у Керченській спеціалізованій кардіологічній МСЕК, яке відповідно до пункту 11 Порядку видається саме роботодавцем. Суд не може погодитися з доводами відповідача, щодо не надання направлення на огляд та встановлення ступеня втрати професійної працездатності у Керченську спеціалізовану кардіологічну МСЕК у зв'язку з тим що позивач у даний час не є працівником державної податкової інспекції, а також той факт що позивачу вже видано довідку МСЕК, яку долучено до позовної заяви (а.с.-7) Ці доводи спростовуються тим, що інвалідність 2 групи позивачка отримала у період проходження служби у Державної податкової інспекції в м. Феодосія, цей факт підтверджується довідкою відділу кадрів ДПІ у м. Феодосія АР Крим бланк № 013245 (а.с.-13 оборот) та довідкою МСЕК від 20.07.2000 року(а.с.-7), а тому вона як працівник податкової установи має права на отримання такого направлення. Крім того довідкою МСЕК серії МСЕ №042776 (а.с.-7) не встановлено ступень втрати професійної працездатності у відсотковому відношенні, що необхідно позивачу для отримання страхових виплат. Таким чином, суд вважає, що бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Феодосії в частині ненадання позивачу направлення на огляд для встановлення ступеню втрати професійної працездатності у органи МСЕК являється неправомірною, тому уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. У зв'язку зі складністю справи судом 07.10.08 року оголошена вступна та резолютивна частина постанови, а 13.10.08 року постанова складена у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted