Рішення адміністративного суду від 2008-02-07 00:00:00+02

Позивачка звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просила суд визнати недійсним податкове повідомлення - рішення відповідача № 0000361700/0 від 20.04.2007р., яким на неї накладено штрафні санкції в розмірі 69109,00 грн. за порушення вимог Закону України «Про податок на додану вартість». В обґрунтування заявленого позову зазначила, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач виходив з того, що позивачка не має права на бюджетне відшкодування на підставі п.п.3.1. п. 3.1. ст. 3, п.4.1. ст. 4, абз. 2 п.п.7.3.1., п.п. 7.3.6., абз. 1 п.п. 7.4.1., п.п. 7.5.2., п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що, на її думку є незаконним, оскільки позивачкою було вірно визначено базу оподаткування, а Закон України «Про податок на додану вартість» не містить вказівок про обов'язок позивачки при формуванні ціни продажу товару враховувати ПДВ , який було сплачено на митниці. Позивачка вважає, що при формуванні ціни продажу нею було враховано всі вимоги п.4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» та вірно не врахувано ПДВ , який був сплачений на митниці. Щодо порушення позивачкою п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачка зазначила, що ці положення Закону лише визначають дату виникнення зобов'язань , при цьому законодавство не ставить в залежність відшкодування ПДВ від правильності чи неправильності вірного визначення дати виникнення податкових зобов'язань. Крім того, відповідно до п. 1.8. ст. 1 зазначеного Закону бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету в зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. З наведеного позивачка робить висновок про те, що оскільки нею у 2006 році податок на додану вартість було сплачено надмірно, вона має право на його бюджетне відшкодування, і ця позиція підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість, податковими накладними, які виписувались покупцям, вантажними митними деклараціями. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що оскаржуване повідомлення-рішення було прийнято законно та обґрунтовано, оскільки було виявлено порушення позивачкою вимог Закону України «Про податок на додану вартість». Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг). У разі якщо звичайна ціна на товари (послуги) перевищує договірну ціну на такі товари (послуги) більше ніж на 20 відсотків, база оподаткування операції з поставки таких товарів (послуг) визначається за звичайними цінами. Згідно п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» Датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку. Відповідно до вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Судом встановлено, що позивачка здійснювала оптову торгівлю та іншу роздрібну торгівлю товарами народного споживання з Китайської Народної Республіки, які проходять митний контроль у м. Куп'янську. В ході перевірки декларації позивачки за грудень 2006 р. було виявлено порушення п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 абз.1 п. 4.1. ст. 4, п.п. 7.3.6. п. 7.3. , абз. 1 п.п. 7.4.1. п. 7.4. п.п. 7.5.2. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме: в порушення п.п. 7.3.1. п. 7.3. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» зменшено обсяги продажу за грудень 2006 р. на 38264 грн. (ПДВ 7653 грн.) за рахунок того, що не в повному обсязі включено суму коштів, одержаних від продажу товару на суму 27918,90 грн., в тому числі ПДВ - 4653,15 грн. Крім того позивачка не включила суму зарахованих коштів на банківський рахунок від покупця - ФОП [PERSON], яка оплатила товар в сумі 800,00 грн., в тому числі ПДВ 133,33 грн., та від покупця [PERSON] як повернення надлишкового перерахування за товар в сумі 2000,00 грн. , в тому числі ПДВ 333,33 грн., чим занижено податкові зобов'язання позивачки за грудень 2006 року на суму 466,66 грн. В порушення п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачка включила до обсягів податкового кредиту в грудні 2006 року податкову накладну від 21.11.2006р. № 11724 на суму 303 грн., в тому числі ПДВ 51,00 грн., фактично сплачену ТОВ “Santan”. Крім того, позивачка, в порушення вимог п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про податок на додану вартість» здійснювала реалізацію товарів (сувеніри дерев'яні з сосни, товари господарської групи та інші) за цінами, які є нижчими за звичайні, внаслідок чого було занижено податкове зобов'язання за грудень 2006 року на 61456,00 грн. Щодо терміну «звичайна ціна» суд зазначає, що згідно п. 1.18 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» застосовується за правилами , викладеними в п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно п.п. 1.20.2. якої для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів. В даному випадку для визначення звичайної ціни було використано інформацію, зазначену в вантажно-митних деклараціях, що в подальшому підтверджено листом Куп'янської митниці № 16/2-1784 від 11.05.2007р. За таких обставин суд вважає доведеними з боку відповідача факти, викладені в акті перевірки позивачки щодо порушення нею вимог Закону України «Про податок на додану вартість», а винесене рішення про застосування до позивачки штрафних (фінансових) санкцій відповідно визначає як таке, що прийнято з дотриманням вимог законодавства України та обґрунтованим. На підставі викладеного, Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та

Результат розгляду: denied