Рішення адміністративного суду від 2008-03-19 00:00:00+02

Позивачка звернулася до суду з позовом вказуючи, що 13 жовтня 1997 року Балаклавський районний суд м. Севастополя надіслав до Саратського районного суду Одеської області два виконавчих листа про стягнення аліментів з[PERSON]на користь [PERSON] і держмита на користь держави. Лист № 14396 від 14 жовтня 1997 року. Аліменти на її адресу надходили до вересня місяця 2003 року. Потім, вона звернулася з заявою до Саратського районного суду з проханням з*ясувати причину несплати аліментів. Заява позивачки, Саратським районним судом була надіслана на адресу начальника Саратського районного управління юстиції, Руденко О.П., про що вона була повідомлена листом за № 509 від 02 березня 2003 року. Після повторного звернення позивачки до відділу ДВС Саратського районного управління юстиції, їй повідомили, що вказаного виконавчого листа в ДВС немає та порекомендували звернутися до Балаклавського районного суду за дублікатом виконавчого листа. Після надіслання позивачкою дубліката виконавчого листа в ВДВС Саратського РУЮ, вона знайшла серед паперів талон поштового переказу аліментів за жовтень, листопад 1999 року на суму 36 гривень, відправником яких був ВДВС Саратського РУЮ з печаткою данного ВДВС. Позивачка вважає, що талон є підтвердженням того, що Саратським районним судом, виконавче провадження було передано ВДВС Саратського РУЮ, на підставі чого були стягненні і перераховані аліменти на її адресу. Після одержання дублікату виконавчого листа, ВДВС Саратського РУЮ надіслав позивачці розрахунок заборгованості по аліментам перед позивачкою за період с 01 лютого 2000 року по 01 серпня 2004 року у розмірі 1802 гривні 18 копійок. Зазначена сума була розрахована із середньої заробітної плати в смт. Сарата (114 гривень на місяць станом на 22 березня 2004 року), у той час, як середня зарплата не може бути нижче встановленої законом мінімальної зарплати в Україні, що становить на вказану дату - 205 гривень на місяць. Позивачці відомо, що[PERSON]декілька разів на автомобілі «Камаз» привозив вантаж з м. Одеси до м. Сімферополь та відвідував їх доньку, тому вона вважає, що інформація про те, що платник аліментів ніде не працював, недостовірна. У своєї заяві до ВДВС Саратського РУЮ, на конверті та поштовому повідомлені вона вказувала свою нову адресу: [ADDRESS], але ВДВС надіслав їй вищезазначений розрахунок на стару адресу: [ADDRESS], де на цей час мешкають інші люди. Вказаний лист надійшов позивачці, 15 серпня 2004 року. В результаті незаконних дій посадових осіб ВДВС Саратського РУЮ вона отримувала неправильно нараховані аліменти з 01 лютого 2000 року по вересень 2003 року, а з вересня 2003 року взагалі їх не отримує. У зв'язку з тим, що позивачка не мала кошти, вона не могла нормально виховувати дитину, змушена була жити за рахунок своїх батьків, що одержують невелику пенсію, а іноді не отримуючи пенсію по декілька місяців. Була вимушена позичати гроші у своїх знайомих, що для неї є принизливим. Вона нервувала, переживала, відчувала моральний дискомфорт, погіршився стан її здоров*я (підвищувався тиск, виникав головний біль, переживала нервові стреси). Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд визнати дії посадових осіб ВДВС Саратського РУЮ неправомірними, зобов*язати ВДВС стягнути з[PERSON]и перерахувати її в найкоротший термін всю суму заборгованості з 01 лютого 2000 року по теперішній час. В подальшому позивачка вточнила позовні вимоги, вказавши, що після її звернення до суду, 23 серпня 2004 року вона одержала листа від ВДВС № 6493 від 19 серпня 2004 року, яким її було повідомлено, що 12 серпня 2004 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, але ця постанова до листа не була долучена. Крім того, позивачці було рекомендовано звернутися до ВДВС Київського району м. Одеси. Постанову ВДВС Саратського РУЮ про закінчення виконавчого провадження, позивачка вважає незаконною, винесеною з порушенням ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачка просила визнати неправомірними дії ВДВС Саратського РУЮ, а саме: по втраті виконавчого листа; не наданні відповіді на її заяву, згідно Закону України „Про звернення громадян”; в неправомірному закритті виконавчого провадження про стягнення аліментів. Також позивачка просила суд зобов*язати відповідача зробити перерахунок заборгованості по аліментам, що стягуються на її користь з[PERSON]за період с 01 лютого 2000 року по теперішній час, згідно реальних доходів платника аліментів та стягнути на її користь заборгованість по аліментам. В подальшому, позивачки двічі доповнювала позовні вимоги вказуючи, що рішення суду про стягнення аліментів на її користь не виконується 7 років 8 місяців. Порядок нарахування аліментів, що існує в Україні порушує її права, гарантовані ст. 8 Конвенції з прав людини та основних свобод. Розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01 серпня 2000 року по 01 серпня 2004 року, на думку ВДВС склав 1802 гривні 18 копійок враховуючи заробітну плату, 114 гривень. В зв*язку з тим, що на той час, мінімальна заробітна плата в Україні складала 205 гривень, позивачка вважає, що фактичний розмір заборгованості за вказаний період повинен бути 2460 гривень. Невиконанням рішення суду більш семи років, ВДВС Саратського РУЮ істотно порушуються права позивачки та спричиняє її матеріальну шкоду. [PERSON]вважає, що неправомірними діями ВДВС Саратського РУЮ її була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 5160,5 грн., яка складається з недоотриманих аліментів за період з 01 серпня 2000 року по 28 лютого 2007 року, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в Україні за весь період недоотриманих аліментів: з 01 серпня 2000 року по 31 серпня 2004 року - 2511,25 гривень, з1 вересня 2004 року по 28 лютого 2007 року - 2649.25 гривень. Крім того, позивачка вважає, що невиконанням рішення суду, відповідачем її була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила в 25000 гривень, а після подання представником відповідача заперечень на доповнення до позову, збільшила розмір моральної шкоди до 35000 гривень, яку просила стягнути з відповідача на свою користь. Позивачка у судове засідання не з*явилася, просила суд розглянути справу у її відсутність, змінені та доповнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, про що свідчить надана суду заява. Представник Саратського районного управління юстиції в судове засідання не з*явилася, просила розглянути справу у її відсутності, позов не визнала, заперечувала протии його задоволення, про що свідчить надіслана до суду заява. Представник відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції, Цуркан Ю.А., позов не визнав, заперечував проти його задоволення, пояснивши, що державний виконавець Тарасюк О.П., яка вела виконавче провадження по стягненню аліментів на користь позивачки, з вересня місяця 2007 року не працюэ, оскыльки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Виконавче провадження, в серпні місяці 2004 року було нею закрито та надіслано в ДВС Київського району м. Одеси, оскільки за відомостями, яки були надіслани позивачкою, платник аліментів мешкає в м.Одеса. Згідно копії виконавчого провадження, яке є в ВДВС, боржник сплатив алміменти позивачці по липень місяць 2000 року. Чому позивачці не надавались відповіді на звернення поснити не зміг. В серпні місяці 2004 року, Тарасюк О.П. зробила розрахунок заборгованості по аліментам, починаючи з 01 серпня 2000 по 01 серпня 2004 року. Відомостей про те, що боржник працює, в ВДВС не було, тому державний виконавець розрахувала заборгованність зі середньомісячної зарплати по Саратському району, відповідно до довідки Одеського обласного управління статистики. Також, державний виконавець, в 2004 році надіслала запити в Мірнопільську сільську Раду Саратського району про місцезнаходження майна платника аліментів, в Ощадбанк та ВДАІ Саратського РВ ГУМВД України в Одеській області про наявність грошовх внесків та транспортних засобів, після чого в 07.09.2004 року склала акт про неможливість стягнення, закрила виконавче провадження та надіслала його за територіальністю. Чому у виконавчому провадженні, в 2001, 2002, 2003 роках не було виконано жодної дії , а також чому небуло оголошено розшук боржника пояснити не зміг. Суд заслухавши представника відділу ДВС, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, частково, з таких підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини пов'язані з оскарженням рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, урегульовані КАСУ України. Відповідно до ст. 181 КАСУ України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси.. Судом встановлено, що по виконавчому листу АЕ 133/97 Балаклавського районного суду м. Севастополя про стягнення аліментів з[PERSON]на користь [PERSON]було розпочато виконавче провадження за № 439. Згідно копій матеріалів виконавчого провадження, аліменти на користь позивачки стягувались по липень 2000 року, після чого державний виконавець жодної дії по виконанню рішення Балаклавського районного суду м. Севастополя по стягненню аліментів на користь позивачки не провела. 08 серпня 2004 року, державний виконавець, Тарасюк О.П. зробила розрахунок заборгованості по аліментам, з 01.08.2000 року по 01.08.2004 року виходячи з середньомісячної зарплати по Саратському району Одеської області. Постановою від 12 серпня 2004 року, виконавче провадження було закрито та надіслано до другого відділу ДВС по територіальності. Суд вважає, що позовна заява знайшла своє підтвердження частково, в частині того, що з липня 2000 року по 01 серпня 2004 року державна виконавча служба Саратського районного управління юстиції не провела жодної дії по виконанню рішення Балаклавського районного суду м. Севастополя, тому їх бездіяльність слід визнати неправомірною. Неправомірною бездіяльністю посадових осіб відділу державної виконавчої служби, позивачці була заподіяна моральна шкода: вона нервувала, переживала, відчувала моральний дискомфорт, погіршився стан її здоров*я (підвищувався тиск, виникав головний біль, переживала нервові стреси), тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1700 гривень моральної шкоди. Оскільки моральна шкода була завдана державним виконавцем, Тарасюк О.П. при виконанні нею своїх службових обов*язків, суд вважає що моральна шкода повинна бути стягнута з Саратського районного управління юстиції головного управління юстиції в Одеській області. Суд не може погодитися з твердженнями позивачки про те, що розрахунок заборгованності по аліментам неправильно проводився з розрахунку середньомісячної заробітної плати по Саратському району, оскільки ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає саме такий розрахунок для платників аліментів, що не працюють. На той час у ВДВС відомостей про те, що платник аліментів працює не було. Твердження позивачки про те, що виконавче провадження в серпні місяці 2004 року було закрито неправомірно та її не було надіслано копію постанови про закриття виконавчого провадження, суд не може взяти до уваги, оскільки згідно довідки Мірнопільської с/Ради Саратського району,[PERSON]зареєстрований в [ADDRESS], але більш десяти років в селі не мешкає. З відомостей, які були позивачкою надіслані в ВДВС відомо, що він мешкає в [ADDRESS], тому згідно ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закриття виконавчого провадження була винесена правомірно. Згідно запису в журналі ВДВС Саратського РУЮ, є відмітка про те, що копія постанови надсилалася позивачці. Також суд вважає, що заборгованість по аліментам на користь позивачки повинна бути стягнута з платника аліментів, а не з відповідача в справі.

Результат розгляду: partial