Рішення адміністративного суду від 2008-06-05 00:00:00+03

Позивач [PERSON] звернулася 19.10. 2006 року до суду з позовом до облдержадміністрації , де вона працювала на посаді начальника управління з питань внутрішньої політики, про скасування акту невиконання вимог керівника та розпорядження від 3.08.2006 року виконуючого голови держадміністрації про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани . Постановою суду від 21.12.2007року позов задоволено частково. Розпорядження від 3.08.2006 року про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності скасовано. У визнанні протиправним акту відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарне стягнення до позивачці застосовано в порушення норм ст.. 149 КзП , не було взято пояснення до винесення стягнення, яке було застосовано вже після закінчення робочого часу. Суд вважав , що в розпорядженні не було конкретизовано порушення , за яке позивач притягнута до відповідальності а вказівка у розпорядженні про те, що позивач відмовилась надати пояснення, не могло бути приводом для притягнення до дисциплінарної відповідальності. На постанову суду подана апеляційна скарга відповідачем, який вважаючи ,що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, не повно встановив обставини спору і ухвалив незаконне рішення .Ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової постанови про відмову у позові. Обґрунтовано тим, що судом безпідставно зроблено висновок про винесення догани за межами робочого часу , що не відповідає дійсності. Ухвалення розпорядження 3.08.2006року о 17 годині не може визнаватися порушенням норм трудового законодавства. В розпорядженні конкретно вказаний проступок , який став підставою для застосування стягнення. Позивач, в порушення норм Закону “ Про державну службу”, порушуючи субординацію і правила поведінки державного службовця самочинно привласнюючи функції голови облдержадміністрації 25.07.2006року направила листа до до Головдержслужби з запереченнями проти подання керівника обладміністрації про продовження терміну служби заступника начальника управління з питань внутрішньої політики, що не входило в обов.язки позивачки .Позивачка відмовилась надати пояснення на вимогу керівництва. Але це не може бути перешкодою для накладання на неї дисциплінарного стягнення. З боку адміністрації не було допущено порушень норм трудового законодавства та Закону України “ Про державну службу”. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляції , позивач просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Судова колегія апеляційного адміністративного суду , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. У відповідності до статті 14 Закону україни “ Про державну службу” дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи не належне виконання службових обов,язків , перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов,язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган , в якому він працює. До службовців , крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України . можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідальність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду. Як передбачено ст. 147 Кодексу законів про працю України одним із видів дисциплінарного стягнення до працівника може бути догана. Як вбачається з розпорядження по Луганській облдержадміністрації від 3.08.2006 року позивач перевищила свої повноваження прийняла на себе функції , які не входять до її повноважень, направила 25.07.2006 року листа до вищестоящого органу державної служби заперечення проти подання голови облдержадміністрації на продовження державної служби заступника начальника управління , вказуючи в цьому листі про те, що таке подання було необгрунтоване. В розпорядженні про притягнення до дисциплінарної відповідальності конкретно вказане порушення своїх службових обов.язків позивачкою, яка взяла на себе не належні їй функції по направленню листа керівнику вищестоящого органу , в якому давала оцінку дій керівнику облдержадміністрації., що не припустимо для держслужбовця. Цей факт давав право адміністрації вважати такі дії позивачки порушенням дисципліни службовця і давав право притягати її до дисциплінарної відповідальності. Тому с висновком суду першої інстанції про те, що в розпорядженні не конкретно вказано яке порушення допустила позивачка, погодитись не можливо. Судом першої інстанції не враховано, що вимогами статті 5 Закону “ Про державну службу” державний службовець повинен сумлінно виконувати свої службові обов.язки, шановливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування , не допускати дій і вчинків , які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця. Як стверджував представник відповідача, в листі , який самочинно направила позивач на ім,я вищестоящого органу , вбачається не коректне і не поважне ставлення до дій керівника облдержадміністрації, що вона перебрала на себе функції надавати оцінки таким діям, перевищила свої повноваження. Але судом першої інстанції взагалі не надано ніякої оцінки вказаному листу. Зі змісту вказаного листа вбачається ,що позивач висловлює в ньому некоректне ставлення до дій керівника , висловлює попередження про її звернення до Президента України ,якщо її думка не буде врахована. Судова колегія вважає, що порядок застосування дисциплінарного стягнення до позивачці ніяким чином не порушував норм діючого законодавства і тому у суду першої інстанції не було достатніх підстав скасовувати розпорядження про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Той факт , що позивач не надала пояснення по факту порушення сам по собі не може бути підставою вважати, що стягнення накладено неправильно. Як вбачається з акту від 3.08.2006 року позивачці було запропоновано надати пояснення , але вона не надала пояснення , але факт допущеного нею проступку вона не заперечувала . У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач також не заперечувала проти того, що під час непрацездатності вона направила листа до вищестоящого органу з вираженням непогодження з діями керівника облдержадміністрації по вирішенню питання продовження державної служби її заступником. Неможливо погодитися з припущенням суду у постанові , що розпорядження було видано після закінчення робочого часу . Це не підтверджено ніякими об,єктивними даними і крім того , законодавством не встановлюється вимоги про час виготовлення наказів чи розпоряджень про стягнення, оскільки це не тягне ніяких правових наслідків .Законом лише обмежуються строки притягнення до відповідальності. В даному випадку строки притягнення до відповідальності не порушувались. Тому судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про задоволення позову , з очевидним невірним застосуванням норм матеріального права і тому вказане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову на підставі ч.4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України .

Результат розгляду: denied