Рішення адміністративного суду від 2008-10-08 00:00:00+03

07.09.2007 р. [PERSON]подав до Іллінського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області заяву від 07.09.2007 р. про ознайомлення з відмовними матеріалами по його заяві, яка зареєстрована відповідачем за вхідним номером № 499/2-ф від 07.09.2007 р. 07.09.2007 р. [PERSON] подав до Іллінського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області заяву від 07.09.2007 р. про ознайомлення з відмовними матеріалами по його заяві, яка зареєстрована відповідачем за вхідним номером № 499/2-ф від 07.09.2007 р. Також, позивач заявив, що після відкриття провадження в адміністративній справі ним отримана ксерокопії відповідей, які не є належними документами по результату розгляду його звернень. Оригінали зазначених документів оглядалися судом у судовому засіданні. Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову повністю з урахуванням наступного. Щодо вимог позивача визнати допущену відповідачем бездіяльність противоправною, що полягає у відсутності відповіді на заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.) у встановлений законом строк. Закон України «Про інформацію»від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII закріплює право громадян України на інформацію, закладає правові основи інформаційної діяльності. Статтею 9 закону України «Про інформацію»встановлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій. Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Кожному громадянину забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законами України. Положеннями статті 10 Закону України «Про інформацію»передбачено, що право на інформацію забезпечується: обов'язком органів державної влади, а також органів місцевого і регіонального самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення; створенням у державних органах спеціальних інформаційних служб або систем, що забезпечували б у встановленому порядку доступ до інформації; вільним доступом суб'єктів інформаційних відносин до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів; обмеження цього доступу зумовлюються лише специфікою цінностей та особливими умовами їх схоронності, що визначаються законодавством; створенням механізму здійснення права на інформацію; здійсненням державного контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію. Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року393/96-ВР регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Положеннями статті 15 Закону України «Про звернення громадян»встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Закон України «Про поштовий зв'язок»від 4 жовтня 2001 року N 2759-III визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв'язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв'язку і користувачами їх послуг. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про поштовий зв'язок»засоби поштового зв'язку - поштові пристрої та обладнання, транспортні засоби поштового зв'язку, поштові марки, марковані конверти та картки, а також будівлі (приміщення в будівлях), що використовуються для надання послуг поштового зв'язку; лист - поштове відправлення у вигляді поштового конверта з вкладенням письмового повідомлення або документа, розміри і масу якого встановлено відповідно до законодавства України; пересилання поштових відправлень (поштових переказів) - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень (поштових переказів); письмова кореспонденція - прості та рекомендовані листи, поштові картки, бандеролі, секограми та дрібні пакети. Правила надання послуг поштового зв'язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 р. N 1155 відповідно до Законів України "Про поштовий зв'язок", "Про зв'язок", "Про захист прав споживачів" та актів Всесвітнього поштового союзу визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та регулюють відносини між ними. Правилами № 1155 визначено, що: вручення поштових відправлень (поштових переказів) - виробнича операція, що полягає у видачі поштових відправлень (поштових переказів) особисто адресатові (одержувачу) чи його представникові; повідомлення про вручення поштового відправлення (поштового переказу) - повідомлення, яким оператор поштового зв'язку доводить до відома відправника інформацію про дату та прізвище особи, якій вручено поштове відправлення (поштовий переказ); просте поштове відправлення - поштове відправлення, що приймається для пересилання оператором поштового зв'язку без видачі розрахункового документа про прийняття та доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) без розписки; реєстроване поштове відправлення - будь-яке поштове відправлення, що приймається для пересилання з видачею відправнику розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку; рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Примірна інструкція з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1997 р. N 1153 регламентує порядок роботи з документами з моменту їх створення або надходження до відправлення або передачі в архів установи. Примірна інструкція визначає порядок ведення загального діловодства, її положення поширюються на всю службову документацію, в тому числі створювану за допомогою персональних комп'ютерів (ПК). Комп'ютерні (автоматизовані) технології обробки документної інформації повинні відповідати вимогам державних стандартів та цієї Примірної інструкції. Нормами примірної інструкції № 1153 встановлено, що вихідні документи, у тому числі виготовлені на ПК, обробляються і надсилаються централізовано в день їх одержання від структурних підрозділів або не пізніше наступного робочого дня. У реєстраційній картці або в журналі зазначаються номер вихідного документа, дата реєстрації, заголовок (короткий зміст) документа і номер справи, в якій буде зберігатися його копія. Аналізуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача, що полягає у відсутності відповіді на заяву від 07.09.2007 р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.) у встановлений законом строк. Адже, відвідачем, як суб'єктом владних повноважень не доведено протилежне. Як підтверджено матеріалами справи та поясненнями представника відповідача (останнім в судовому засіданні повідомлено) про направлення відповідей на звернення позивача простою кореспонденцією 02.10.2007 р. На підтвердження відправлення позивачеві зазначених відповідачем представник відповідача надав витяг із журналу обліку пропозицій, заяв і скарг громадян - форма 15. Суд не приймає до уваги твердження відповідача, як доказ належного розгляду звернень та повідомлення про нього заявника та підставу для відмови в задоволенні адміністративного позову, про те, що направлення простою кореспонденцією листів здійснено правомірно та доказуванню не підлягає. Як Законом України «Про інформацію»так і законом України «Про звернення громадян»передбачено право особи звернутися до органу державної влади з метою отримання визначених відомостей, при цьому законом чітко встановлений термін розгляду такого звернення, який в загальному не може перевищувати сорока п'яти днів. Крім того, з врахуванням положень Закону України «Про звернення громадян»відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Суд не бере до уваги посилання відповідача на належне повідомлення адресата простою кореспонденцією про результати розгляду його заяв, оскільки відповідно до Закону України «Про поштовий зв'язок»та Правил № 1155 визначено, що при здійсненні простого поштового відправлення оператор поштового зв'язку не надає підтвердження, розписки про відправлення та вручення такого поштового відправлення. При цьому, при здійсненні рекомендованого поштового відправлення оператор поштового зв'язку видає відправникові розрахунковий документ про прийняття і доставляє (вручає) адресатові (одержувачу) під розписку таке відправлення. Враховуючи те, що відповідач зобов'язаний повідомити позивача про результати розгляду звернень, а підтвердити таке повідомлення можливо лише за умови надання розрахункового документа про направлення рекомендованого поштового відправлення, суд встановив, що відповідачем не спростовано доводи позивача та підставність позовних вимог. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача, як на належний доказ направлення відповідей, на положення Примірної інструкції № 1153, якими визначено, що у реєстраційній картці або в журналі зазначаються номер вихідного документа, дата реєстрації, заголовок (короткий зміст) документа і номер справи, в якій буде зберігатися його копія, оскільки дані відомості у журналі жодним чином не впливають на вид відправлення кореспонденції, а фіксують лише реквізити та короткий зміст такого відправлення для здійснення відповідного контролю та архівування і жодним чином не підтверджують факт, зокрема, поштового направлення відповіді суб'єкта владних повноважень. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача надіслати відповідь на заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.) суд дійшов висновку про її обґрунтованість та підставність. Враховуючи те, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача в частині ненадання відповідей на заяву від 07.09.2007 р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та заяву від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.), суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині також. В свою чергу, суд не враховує надання відповідачем ксерокопії відповідей на зазначені вище звернення після відкриття провадження в адміністративній справі № 9/96, як належне виконання норм Закону України «Про звернення громадян», оскільки положеннями Примірної інструкції № 1153 передбачена, зокрема, обов'язковість засвідчення документів, що здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. Документи підписуються посадовими особами установи відповідно до їх компетенції, встановленої чинними нормативно-правовими актами. Щодо позовних вимог визнати, допущену бездіяльність [PERSON]. начальника Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області противоправною, що полягає у не здійсненні організаційного керівництва діяльністю Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області, через відсутність наданих відповідей на заяви від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.) у встановлений законом строк та зобов'язати [PERSON]. начальника Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області здійснити організаційне керівництво діяльністю Іллінецького РВ УМВС України у Вінницькій області по наданню відповідей на заяви від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 499/2-Ф від 07.09.2007р.) та від 07.09.2007р. (зареєстрованої за вх. № 500/2-Ф від 07.09.2007р.) у встановлений законом строк суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню з урахуванням наступного. Положеннями примірної інструкції № 1153 встановлено, що порядок ведення діловодства, що містить інформацію з обмеженим доступом та діловодства за зверненнями громадян визначається спеціальними нормативно-правовими актами. Відповідальність за організацію діловодства в установі несе керівник установи. Загальне керівництво роботою діловодних служб здійснюється керівниками установ. Керівник установи зобов'язаний: забезпечувати дотримання строків виконання завдань, визначених законами України, постановами Верховної Ради України, актами Президента України, рішеннями Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем'єр-міністра України, строків, установлених для вирішення питань, що порушені в листах Президента України, Голови Верховної Ради України та його заступників, голів комітетів Верховної Ради України і депутатських фракцій, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України та голів вищих спеціалізованих судів, Генерального прокурора України, а також строків виконання інших документів, що надходять до установи; забезпечувати регулярну перевірку стану діловодства в апараті установи та в організаціях, що належать до сфери її управління; здійснювати контроль за обов'язковим додержанням, в апараті установи та в організаціях, що належать до сфери її управління, вимог щодо складання, оформлення документів і організації діловодних процесів, передбачених державними стандартами на організаційно-розпорядчу документацію та цією Примірною інструкцією. Враховуючи те, що відповідачем-2 не надано доказів про те, що позивачу на його вимогу було забезпечено надання відповідачем-1 під розписку чи надсилання поштою відповідей, що є одним з елементів змісту поняття організаційне керівництво роботи діловодних служб, на звернення, тобто не здійснено відповідачем-2 належного організаційного керівництва відповідачем-1, суд вважає позовні вимоги в цій частині також такими, що підлягають задоволенню. Частиною другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачі не довели правомірності їх бездіяльності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: granted