Рішення адміністративного суду від 2008-04-18 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду і просить зобов'язати відповідача поставити його на чергу, встановлену місцевими органами виконавчої влади, для отримання компенсації за втрачене домоволодіння [ADDRESS], в сумі 71122, 00 грн., мотивуючи тим, що має право на вказану компенсацію, але відповідач відмовив у постановці на чергу, оскільки спадкодавець не мав статусу переселенця, позивач не повинен був проживати на забрудненій території і експертна оцінка втраченого домоволодіння зроблена експертом, який не має на те відповідних повноважень. Позивач у судове засідання не з»явивсь. Просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача у судове засідання не з»явивсь тоді, як про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Письмове заперечення на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач мав у власності домоволодіння [ADDRESS], яке відповідно до Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.91 та розпорядженням КМ України №17 від 12.01.93 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до ст. 4 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про подальше проживання на цій території чи відселення. Відповідно до ч. 6 ст. 35 вказаного вище Закону компенсацію, передбачену ст. 4 Закону, у повному розмірі за цінами, встановленими на момент звернення щодо неї, мають право отримати громадяни, які не проживали на територіях радіоактивного забруднення, але одержали у спадщину майно (жилі, дачні, садові будинки, гаражі, господарські будівлі та споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій. Вказане домоволодіння позивач здав на баланс сільської ради, що підтверджується відповідним актом прийняття житлового будинку. Позивач отримав у спадщину будинок в с. Норинці Народицького району, що підтверджується копією рішення Народицького районного суду Житомирської області від 07.06.2007 року, а сам проживає в Республіці Білорусь, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Білорусь. Підставою відмови відповідача в постановці на чергу є лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2006 року № 363/0/15-06/20, відповідно до якого тільки ті спадкоємці мають право на отримання компенсації за втрачене майно, спадкодавці яких за життя набули статусу переселенців (отримали направлення на переселення). Крім того, ст. 35 Закону не містить будь-яких обмежень або посилань на наявність у спадкодавця направлення на переселення або отримання у спадщину майна лише переселенця, як підставу для виплати компенсації спадкоємцю. Відсутні зазначені посилання і в Положенні про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою КМ України № 755 від 15.07.97. Пунктом 5 вказаного Положення єдиною підставою для отримання спадкоємцем компенсації визначено знаходження нерухомого майна на території зони радіоактивного забруднення. В переліку документів, які подаються спадкоємцем органу виконавчої влади, відсутнє направлення на переселення на ім'я спадкодавця (п.6 Положення). Статтею 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ надано право визначати порядок застосування Закону лише Кабінету Міністрів України, а Міністерству праці та соціальної політики України таке право не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що лист Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.06 № 363/0/15-06/20, порушує вимоги ст.50 Конституції України і не відповідає вимогам Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ та Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою КМ України № 755 від 15.07.1997, й не може бути застосований судом. Також підставою відмови відповідача в постановці на чергу є Постанова КМУ від 15.07.1997 року № 755, відповідно до якої тільки ті громадяни мають право на отримання компенсації за втрачене майно, які не проживали на територіях радіоактивного забруднення, але одержали у спадщину майно (жилі, дачні, садові будинки, гаражі, господарські будівлі та споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій. Однак п. 6 ст. 35 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” не містить вимоги щодо прив»язки до місця проживання. Ст. 5 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” визначено, що суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до вказаного Закону. Копією сертифікату суб'єкту оціночної діяльності № 4459/05, виданого 14.12.2005 року Фондом державного майна України та дійсного до 14.12.2008 року засвідчується, що [PERSON] дозволено проведення оцінки об'єктів у матеріальній формі і земельних ділянок, а тому посилання відповідача на те, що експертна оцінка проведена з порушенням порядку, встановленого законодавством, є безпідставним. Отже, відмова Управління праці і соціального захисту населення Народицької РДА у постановці на чергу є безпідставною і вимоги позивача підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted