Рішення адміністративного суду від 2008-04-21 00:00:00+03

Позивач звернулась з позовом до суду про стягнення з відповідача моральної шкоди заподіяної внаслідок відмови у прийнятті на роботу та укладення трудового договору. В судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що відмовою відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях за себе та її сім'ю, адже відсутність роботи, на яку вона надіялася, та можливості заробляти кошти на проживання, принижує її людську гідність. За наслідками проведеного конкурсу відповідачем на заміщення вакантної посади, її було оголошено переможницею, про що вона повідомила своїх близьких, знайомих. І яке ж було її розчарування, коли було їй відмовлено у прийомі на роботу. Розмір відшкодування моральної шкоди визначила - 2000 гривень. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі та стягнути з відповідача вказану суму. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідно до п. 32 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого постановою КМ України від 15 лютого 2002 року № 169 (із наступними змінами і доповненнями), рішення про призначення на посаду державного службовця та зарахування до кадрового резерву приймає керівник державного органу на підставі пропозиції конкурсної комісії протягом місяця з дня прийняття рішення конкурсною комісією. Разом з тим, рішення конкурсної комісії не визнається безумовно - обов'язковим для керівника, тому що воно є тільки підставою для прийняття керівником органу виконавчої влади рішення про призначення переможця конкурсу на посаду або зарахування до кадрового резерву, але не зобов'язує керівника укласти трудовий договір, якщо останній вважає недоцільним приймати на роботу переможця конкурсу. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки у діях Рівненської обласної державної адміністрації протиправності не вбачається, а тому і моральної шкоди на підставі правомірних рішень не може бути заподіяно. Заслухавши учасників процесу, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями), спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі-ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права". Нормами Закону України «Про державну службу», який регулює порядок прийняття, проходження та звільнення з державної служби, право на відшкодування моральної шкоди не передбачено. В Конституції України право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 32, у випадках, які не відносяться до даного спору. Як вбачається з тексту ст..1,..23 та 1166 Цивільного Кодексу України (7, 440-1 ЦК України 1963 року) , їх дія не розповсюджуються та не регулює відносини, що виникли між сторонами. Отже, правової підстави для задоволення заявлених вимог не має. Позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають до задоволення.

Результат розгляду: denied