Рішення адміністративного суду від 2008-08-18 00:00:00+03

22.05.2008 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до в/ч А-1978. В позові зазначив, що в період з 18.07.1996 р. по 14.05.2004 р. проходив дійсну військову службу у військових частинах А-1729, А-1176, А-1651, правонаступниками яких є відповідач - військова частина А-1978. У відповідності до постанови КМУ № 316 від 12.03.1996 р. він забезпечувався продовольчим пайком за нормою № 7 (згідно з посадою) до 10.03.2000 р. Починаючи з 11.03.2000 р. у зв'язку введенням в дію Закону "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" забезпечення продовольчим пайком було припинено. Позивач вважає таке припинення незаконним, і, посилаючись на норми ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", просить визнати дії командування в/ч А-1978 неправомірними і незаконними, а також стягнути з відповідача компенсацію за не отримане продовольче забезпечення за період з 11.03.20000 р. по 14.05.2004 р. з урахуванням інфляції у сумі 28.248,10 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача з позовом не згоден з тих мотивів, що дія ч. 2 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині отримання, за бажанням грошової, компенсації була призупинена. Також вказує, що позивач пропустив встановлений ч.2 ст. 99 КАС України річний строк для звернення до адміністративного суду. На підставі викладеного просить у адміністративному позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення. Статтею 2 Закону "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" № 1459-III від 17.02.2000 р. призупинено дію в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них. Встановлено, що позивач [PERSON] наказом командира в/ч А 1978 № 135 від 14.05.2004 р. звільнений з військової служби у запас за п. 67 пп. "в" (у зв'язку зі скороченням штатів). Одночасно позивачеві виплачено матеріальну допомогу за 2004 р., грошову допомогу у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за двадцять повних календарних років служби, грошову премію у розмірі 33,3 %. За період служби [PERSON] з 11.03.2000 р. по 14.05.2004 р. продовольчий пайок йому не видавався, і компенсація його вартості під час звільнення не виплачена. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається зокрема на те, що Законом "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" не зупинялася дія ч. 1 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Окрім того, незаконність такого призупинення підтверджена Конституційним Судом України у Рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р. Проте суд не приймає до уваги посянення позивача з наступних підстав. Зупиняючи дію ч. 2 ст. 9 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", законодавець фактично тимчасово виключив зі складу грошового забезпечення військовослудбовців окремий вид такого забезпечення - продовольчі пайки та грошову компенсацію за такі пайки. При цьому ч. 1 ст. 9 Закону, яка встановлює обовязок держави з виплати грошового забезпечення як такого, цілком логічно продовжив свою дію. Що ж стосується Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р., то воно не може бути застосоване при вирішенні цього спору з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 73 Закону "Про Конституційний Суд України" у разі, якщо рішенням Конституційного Суду України закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Як вбачається з тексту Рішення Конситуційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 р., воно прийнято у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та офіційного тлумачення окремих положень Закону України "Про статус суддів", тобто законодавчі акти, що регулюють спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі не були предметом дослідження у цьому конституційному провадженні. Положення ст. 2 Закону "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" предметом розгляду Конституційного Суду України також не були і не визнані такими, що не відповідають положенням Конституції України, а тому підлягають застосуванню судами загальної юрисдикції в повному обсязі. Оскільки відповідач діяв правомірно, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, підстав для задоволення позову суд не вбачає. Крім того відповідно до ст. 99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів; пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін; якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до матеріалів справи та пояснення сторін позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду та не надав поважних причин для пропуску строку, клопотання про поновлення строку не заявляв, підстав для визнання причин пропуску строку поважними суд не вбачає. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied