Рішення адміністративного суду від 2008-05-27 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він являється учасником бойових дій з 1997 року, що підтверджується відповідним посвідченням. Відповідно до ст. 12 ч.5 Закону України “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” йому до 5 травня повинна виплачуватись щорічна одноразова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком . Але всупереч діючому законодавству виплата була проведена в нижчому розмірі. Фактично йому було недоплачено за 2006- 2007 рік 3315.3 грн. Таким чином, виплати, що проводять органи соцзахисту, не відповідають вимогам діючого законодавства. В судове засідання позивач не з'явився. Про день слухання справи повідомлений. Представник позивача за дорученням позов підтримав, уточнив, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві і просив задоволити : визнати дії управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської Ради щодо відмови виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 12 Закону України “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” неправомірними. Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської Ради донарахувати та виплатити позивачу недооплачену щорічну допомогу до 5 травня за 2006-2007 рік в розмірі 3315.3 грн. , виходячи з розрахунку, що позивач за 2006 рік повинен був отримати 1795 грн. ( 359х5), у 2007 році-2050.30 грн.( 410.06х5). Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про причини неявки до суду не повідомляв. Подав заперечення,якими позов не визнав, пославшись на те, що виплати були здійснення до рішення Конституційного суду України в квітні 2007 року. На даний час рішення Конституційного суду не може бути реалізовано, оскільки не було внесено змін до Закону “ Про Державний бюджет на 2007 рік” і не було збільшено фінансування цих виплат. Суд, юридично оцінивши докази, вважає за необхідне позов задоволити частково. Виходячи з того, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Конституцією України-ст. 64 в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк, а також того, що у випадку колізії в діючому законодавстві між Законом та нормами підзаконного нормативного акту, застосуванню підлягають норми закону , суд вважає за доцільне при вирішенні даного спору застосувати норми Закону “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та норми Конституції України, яка має найвищу юридичну силу і норми якої є нормами прямої дії. Таким чином , суд стягує на користь позивача 1770.30грн. щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2007 рік., виходячи з розрахунку 410.06.х 5- 280= 1770.30грн. В стягненні сум за 2006 рік суд відмовляє в зв'язку з пропуском строку звернення до суду, зазначеного в ст. 99 КАС України. Суд вважає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюються річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied