Рішення адміністративного суду від 2008-05-19 00:00:00+03

Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині звернулося до суду з позовом до Державного підприємства Ладижинська виправна колонія №39 УДДУПВП у Вінницькій області про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що Державне підприємство Ладижинська виправна колонія №39 УДДУПВП у Вінницькій області перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Ладижині. За відповідачем рахується заборгованість по невідшкодованих до Пенсійного фонду України фактичних витратах на виплату та доставку пенсій за віком на пільгових умовах по Списку №2 по громадянину [PERSON], за 2002 рік в сумі 2794,97 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника відповідача. Крім того, заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі. За таких обставин відповідно до ч.3 ст.122 КАС України суд приходить до висновку судовий розгляд справи проводити в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. Абзацом 4 п.1 ст.2 Закону України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”передбачено, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону (п.1 - суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; п.2 - філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених у пункті 1 цієї статті, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади), об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів “б”- “з”статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Державне підприємство Ладижинська виправна колонія №39 УДДУПВП у Вінницькій області перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницької області. З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої заяви та необхідних документів [PERSON] призначена пенсія відповідно до ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Відповідно до “Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України”, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 “Прикінцевих положень”Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”в розмірі для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, яким являється відповідач, - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. П.п.6.8 п. 6 даної Інструкції передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Таким чином, суд, враховуючи викладене, а також визнання позову відповідачем, прийшов до висновку про доцільність задоволення даного позову повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони -суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи розміри ставок державного мита, закріплені ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за №7-93 (із позовних заяв -1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача до державного бюджету державне мито в розмірі 51 гривень.

Результат розгляду: granted