Рішення адміністративного суду від 2008-09-18 00:00:00+03

прокурор Замостянського району м. Вінниці в інтересах територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області подав позов до [PERSON] про стягнення фінансових санкцій у розмірі 510 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.04.2008 року при проведенні державними інспекторами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області перевірки транспортного засобу, що належить [PERSON], встановлено порушення перевізником вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: водій [PERSON] використовував свій автомобіль марки “Ніссан-Сані” д.н.з. [NUMBER]облаштований як таксі без ліцензійнї картки, у зв'язку із цим до відповідача були застосовані штрафні санкції у розмірі 510 гривень. Однак, у добровільному порядку вищезазначені кошти відповідачем не були сплачені, крім того, досудові заходи врегулювання спору не дали позитивного результату, що змусило прокуратуру Староміського району м. Вінниці звернутися в інтересах територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області з позовом до суду Представник Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач під час судового засідання проти позову заперечував, суду пояснив, що послуг з переваження пасажирів не надавав, пасажирів в салоні у нього не було. Також зазначив, що розпізнавальні знаки таксі були ним встановлені на свій автомобіль з метою вільного руху по вул. Соборній у м. Вінниці, по якій рух транспорту заборонено окрім автомобілів, облаштованих як таксі. Крім того, в судовому засіданні позивач надав суду ліцензійну картку Серії [NUMBER], яка дійсна до 13.08.2012 року та надає право здійснювати перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. З акту від 09.04.2008 року перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №000555, вбачається, що під час перевірки водій [PERSON] використовував свій автомобіль облаштований як таксі без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме -без ліцензійної картки. 21.04.2008 року відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2006 року №143, начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області була винесена постанова №450610 про застосування до відповідача фінансових санкцій у розмірі 510 гривень в зв'язку з порушенням останнім законодавства про автомобільний транспорт, а саме ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема, ліцензійну картку. Абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції: за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, суд дослідивши матеріали справи та проаналізувавши пояснення відповідача встановив, що правових підстав для задоволення позову не має, оскільки [PERSON] не використовував свій автомобіль як таксі в цілях перевезення пасажирів, до того ж надав суду ліцензійну картку на здійснення перевезень пасажирів та їх багажу на таксі. Крім того, позивачем в судовому засіданні не доведено правомірності застосування штрафних санкцій до відповідача і не надано жодних доказів, які б підтвердили використання відповідачем автомобіля з метою перевезення пасажирів. З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій не було, тому постанова про застосування фінансових санкцій від 21.04.2008 року №450610 не може бути прийнята до уваги суду як підстава для стягнення штрафу. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 86 вище згаданого Кодексу передбачено те, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Враховуючи, що вимоги позивача є безпідставними і не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Ч.5 ст.94 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України

Результат розгляду: denied