Рішення адміністративного суду від 2008-07-16 00:00:00+03

[PERSON] просить суд стягнути із Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації на її користь суму недоплаченої щорічної грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період 2005-2007 р.р. в сумі 4238 грн. , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 3 групи і згідно до ст. 48 вищевказаного Закону має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат ,що за цей період становить 4508 грн., а фактично отримала за цей період 270 грн. Представник УПСЗН Звенигородської РДА Куроченко М.І. позов не визнала повністю і пояснила, що видатки держави визначаються Законом України " Про державний бюджет України", в тому числі і виплата допомоги на оздоровлення , яка передбачена ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Бюджетним кодексом України , ст.87 передбачено, що видатки на державні програми з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС здійснюються за рахунок наявних надходжень, в межах обсягів призначень, передбачених у державному бюджеті України. Дії положень абзаців 2,3,4,5,6,7 частини першої , частини третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пунктом 37 ст. 77 Закону України " Про державний бюджет України на 2006 р." та п. 30 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 р." були призупинені і компенсаційні виплати були встановлені в абсолютних сумах у межах асигнувань. Відповідно до ст.ст.116, 117 Конституції України забезпечення проведення політики у сфері соціального захисту покладено на КМ України. Відповідно до положень постанов КМ України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 836 від 26.07.1996 р. та " Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 562 від 12.07.2005 р. позивачці було виплачено допомогу на оздоровлення в 2005 р. - 90 грн.; в 2006 р. - 90 грн.; в 2007 р. - 90 грн. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Судом встановлено, що згідно до посвідчення [NUMBER], від 17.06.2004 р. [PERSON] є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалідом 3 групи. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року з послідуючими змінами та доповненнями, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інвалід 3 групи має право на отримання щорічної виплати на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Такі виплати здійснює Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації у Черкаській області. Дії положень абзаців 2,3,4,5,6,7 частини першої , частини третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пунктом 37 ст. 77 Закону України " Про державний бюджет України на 2006 р." та п. 30 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 р." були призупинені і компенсаційні виплати були встановлені в абсолютних сумах у межах асигнувань. Здійснюючи вказані виплати, УПСЗН Звенигородської РДА керувалось положеннями постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не вимогами ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Як вбачається з довідки відповідача від 02.04.2008 р. № 1268/ 08-28 позивачка отримала щорічну допомогу на оздоровлення в 2005 р. - в розмірі 90 грн., в 2006 р. - 90 грн., в 2007 р. - 90 грн. Однак суд вважає, що при вирішенні даного спору , виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постараждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Рішенням Конституційного суду України від 9.07.2007 р. № 6-рп/2007 положення п. 30 ст. 71 Закону України " Про державний бюджет на 2007 р.", яким зупинено на 2007 р. дію положень абзаців 2,3,4,5,6,7 частини першої , частини третьої, абзаців 2,3,4,5,6,7 частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційним та таким , що втратили чинність. Ухвалюючи це Рішення Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1,3,6,8,19,22,95,96 Конституції України, статей 4,27,частини другої ст. 38 Бюджетного Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Держбюджет. Також в цьому рішенні зазначено, що відповідно до ч.3 ст. 22, ст. 64 Конституції України право громадян на соціальний захист , інші соціально-економічні права можуть бути обмежені , у тому числі зупиненням дії законів / їх окремих положень/, лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк і таку правову позицію Конституційний Суд України висловив і у Рішенні від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 р./ справа щодо пільг, компенсацій і гарантій, пункт 6 мотивувальної частини/. В Рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008 р. від 22.05.2008 р. також зазначено , що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування /частина друга ст.22 Конституції України / чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів аба внесенні змін до чинних законів / частина третя ст.22 Конституції України /,а Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів , законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх , оскільки з об"єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві , і як наслідок - скасування та обмеження прав та свобод людини і громадянина. Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді спорів. Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-1У від 23.02.2006 р. " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про практику Суду, як джерело права. У рішенні від 30.11.2004 р. у справі " Бакалов проти України" Європейський суд з прав людини вказав , що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідності до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат : що у 2005 р. становила 1328 грн. / 332х4/ ; у 2006 р. - 1500 грн. / 350 х4/; у 2007 р.- 1680 грн. / 420 х 4/ ,що за три роки становить 4508 грн., а фактично отримала 270 грн.,а відповідач повинен був діяти у відповідності до ст. 48 вищевказаного Закону, тому доплаті підлягає сума в розмірі 4238 грн. / 4508грн. - 270 грн./., які слід стягнути з відповідача на користь позивачки шляхом списання цієї суми з рахунків відповідача. Позивачка пояснила, що їй відомо стало про порушення її прав лише на початку 2008 р., коли вона дізналася про рішення Конституційного Суду України від 9.07.2007 р., тому суд вважає строк позовної давності нею не пропущений. На підставі ст.ст. 3,8,19,21,22, 55, 92 Конституції України , Рішень Конституційного Суду України № 5-рп/2002 від 20.03.2002 р., № 20-рп/2004 від 1.12.2004 р., № 6-рп/2007 від 9.07.2007 р., № 1-28/2008 р. від 22.05.2008 р., ст. 48 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постараждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. з послідуючими змінами та доповненнями та

Результат розгляду: granted