Рішення адміністративного суду від 2008-06-04 00:00:00+03

позивачка звернулася до відповідачів з позовом про зобов'язання виплатити суми недоплаченої разової щорічної грошової допомоги за 2005 - 2007 роки. В обґрунтування позовних вимоги позивачка вказує на те, що вона відповідно до посвідчення серії [NUMBER], виданого управлінням праці та соціального захисту населення Красилівської районної державної адміністрації Хмельницької області, є членом сім'ї померлого учасника бойових дій. Відповідно до вимог ч.5 ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона має право на щорічну разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5 травня. Проте, всупереч вимогам вказаного Закону, разова грошова допомога за 2005-2007 роки їй була призначена і виплачена не в повному обсязі, а саме: в 2005 і 2006 роках - в розмірі 130 гривень, в 2007 році- 150 гривень. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представники Міністерства фінансів України та управління праці та соціального захисту населення Красилівської РДА в судове засідання не з'явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов не визнали. В заперечення проти позову вказали на те, що разова грошова допомога позивачці за 2005-2007 роки була призначена і виплачена відповідно до Законів України „Про Державний бюджет України” на 2005-2007 роки. Крім того, вони зазначили, що позивачка пропустила річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, просили з цих підстав відмовити в позові. Представники Державного казначейства України і Міністерства праці та соціальної політики України в суд не з'явилися, про день та час слухання справи були належним чином повідомлені. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, про порушення своїх прав на отримання щорічної разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” позивач мав би дізнатися при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року та звернутися до суду на протязі року - до 5 травня наступного року. В 2005-2006 роках позивачка при отриманні зазначеної допомоги до 5 травня відповідного року дізналася, що її їй виплатили з порушеннями вимог Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, проте в суд не зверталася. Згідно ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. В зв'язку з вищевикладеними обставинами у позові в частині стягнення щорічної разової грошової допомоги за 2005-2006 роки слід відмовити. Згідно посвідчення, що надане позивачкою, вона є членом сім'ї померлого ветерана війни, на яку розповсюджується дія норм Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, який надає їй право на щорічну разову грошову допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, яка повинна виплачуватись до 5 травня. У Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою, визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави. Статті 21 та 22 Конституції України закріпили, що права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках передбачених Основним Законом України. Встановлення окремими законами України певних пільг, компенсацій і гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист, а тому, відповідно до ч.6 ст.6. ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України, вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними. Натомість, відповідно до ст.95 Конституції України від 28.06.1996 року виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Статтею 17 ч.1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього закону здійснюється за рахунок коштів державного чи місцевого бюджетів. Рішенням Конституційного суду України у справі №1-29/2007 від 09.07.2007 року визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" , за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" повинна здійснюватись у таких розмірах: дружинам померлих інвалідів війни - 150 гривень. За таких обставин, а також враховуючи положення до ч.2 ст.152 Конституції України від 28.06.1996 року, відповідно до якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, при обрахуванні розміру та встановленні порядку відшкодування щорічної разової грошової допомоги, що підлягає виплаті до 5 травня 2007 року слід керуватися нормами Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» . Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" позивачці були частково виплачені кошти щорічної разової грошової допомоги у обсягах, визначених ст.29 цього Закону, а саме в сумі 150 гривень. З врахуванням отриманої позивачкою разової грошової допомоги за 2007 рік у розмірі 150 гривень, суд вважає необхідним стягнути на її користь недоплачену разову грошову допомогу за вказаний період в розмірі 1900,30 гривень (410,06х5-150). З урахуванням наведеного,

Результат розгляду: partial