Рішення адміністративного суду від 2008-03-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства фінансів України, Державного Казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України, Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, відповідно до якого просить зобов'язати Міністерство фінансів України і Державне казначейство України виділити кошти Міністерству праці та соціальної політики України для здійснення перерахування цих коштів Управлінню праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому для виплати недоплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки, передбачену ст. 12, 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”; зобов'язати Міністерство праці та соціальної політики України провести перерахування Управлінню праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому коштів для виплати недоплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки; Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому на користь позивача недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 4045,76 грн. за період 2004-2007 роки, передбачену ст. 12, 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Позивач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Від відповідача 1 надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Вказує, що ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. В Державному бюджеті України на 2008 рік не передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої допомоги понад розміри, встановлені законами України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки. Зазначає, що Міністерство фінансів України не здійснює виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тому позовні вимоги до Мінфіну не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вказує, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач 1 наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст. 100 КАС України за 2004-2006 роки. Просить у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідач 2 - Державне казначейство України - надіслав до суду заперечення на позовну заяву, в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України як на норму прямої дії, на ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, Вказує, що Державне казначейство України свої функції щодо виділення коштів, передбачених Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки на зазначену програму, виконало. Кошти були виділені Міністерству праці та соціальної політики України в повному обсязі. Вказує, що Державне казначейство України, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало, а тому правових підстав вирішувати питання про взаємовідносини між позивачем та Державним Казначейством немає. Просить у задоволенні позову відмовити повністю, справу розглядати без участі представника Державного казначейства України. Відповідач 3 - Міністерство праці та соціальної політики України - заперечень на позов не подав, у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив, не надавав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача 3 на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача 4 у судовому засіданні проти заявленого позову заперечив, надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в запереченнях на позовну заяву. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи. Дослідивши в судовому засіданні доводи позовної заяви, заслухавши пояснення відповідача 4, дослідивши письмові заперечення відповідачів, подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд виходив з такого. [PERSON] є учасником війни, доказом чого є копія посвідчення [NUMBER](а.с.4). 04.05.2007 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради було видано позивачу тимчасову довідку про те, що позивач має право користуватися пільгами відповідно до ст. 6-1 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань”. Відповідно до ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 6-1 Закону України “Про жертви нацистських переслідувань” (в редакції до 01.01.2008 року), особам, зазначеним у цій статті, щороку до 5 травня виплачується разова грошова допомога в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, питання щодо визначення мінімальної пенсії за віком для призначення такої допомоги чинним законодавством не врегульовано. Так, мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу), у даному випадку застосовуватися не може, оскільки, відповідно до ч.3 ст.28 вказаного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. На даний час питання щодо розміру разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” вирішується в такому порядку. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Відповідно до ст. 17 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Статтею 44 Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік” виплату допомоги до 5 травня учасникам війни не передбачено. Статтею 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” встановлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Статтею 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Пунктом 18 ст.77 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Статтею 29 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень, учасникам війни у розмірі 55 гривень. Пунктом 13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення ст.29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Положення статті 44 Закону України про “Про Державний бюджет України на 2004 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004. Відповідно до п.3 резолютивної частини Рішень Конституційного суду України №6/рп-2007 від 09.07.2007 року, та від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 положення статей законів про державні бюджети на 2007 та 2004 роки, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 09.07.2007 року та 01.12.2004 року відповідно. На момент виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня в 2004 та 2007 роках були чинними норми Законів України про державний бюджет на 2004 та 2007 роки, один з яких в 2004 році не передбачав виплати такої допомоги, а в 2007 році передбачено допомогу в розмірі 280 грн. (для позивача як для особи, на яку поширюється дія ст. 6-1 Закону України “Прожертви нацистських переслідувань”) Рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 6/рп-2007 та від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 не мають зворотньої дії в часі і діють з 09.07.2007 року та 01.12.2004 року відповідно. Законодавчим органом не було внесено змін до Законів про державний бюджет на 2004, 2007 роки, що стосуються збільшення розміру видатків на виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги для ветеранів війни у зв'язку із визнанням неконституційними положень відповідних статей законів про державний бюджет на 2004, 2007 роки, а відтак, Верховною Радою України не було виділено додатових коштів розпоряднику (Мінпраці) для виплати учасникам війни щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох (п'яти) мінімальних пенсій за віком. З заперечень Державного казначейства України вбачається, що ним у 2004-2007 роках було виділено кошти для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни Міністерству праці та соціальної політики України в повному обсязі, в межах видатків, передбачених Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки. Відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому. Позивач в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог не заперечує, що у 2005 році він отримав 50 грн., у 2006 році - 50 грн., у 2007 році - 280 грн. щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах, визначених Законами України про державний бюджет, бюджетних асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох (п'яти) мінімальних пенсій за віком, відсутня. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 року № 367, передбачається, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни. Так само заслуговує на увагу і та обставина, що відповідно до ч.1 Постанови КМ України від 18 лютого 2004 року №177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Відповідачі не мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на відповідні роки розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам війни, встановлювалися виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при формування показників Державного бюджету України на відповідні роки. Відповідачі забезпечували виплату щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу було відомо про розмір щорічної разової грошової допомоги, що йому виплачувалася у 2004-2006 роках. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач 1 наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст.100 КАС України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю. Підстави для застосування ст. 94 КАС України у суду відсутні.

Результат розгляду: denied