Рішення адміністративного суду від 2008-03-27 00:00:00+02

12 жовтня 2007 року позивач пред'явила адміністративний позов, вимагаючи поновити строк для звернення до суду, визнати нечинним акт КРВ у Маловисківському районі № 10-21-145 від 12 жовтня 2004 року; стягнути з КРУ у Кіровоградській області на її користь 1700 гривень моральної шкоди та зобов'язати КРУ у Кіровоградській області провести перевірку правильності нарахування середньої зарплати [PERSON] за період з 2002 року по 2007 рік та її виплату незалежними фахівцями, посилаючись на те, що контролером - ревізором Дороганем було проведено перевірку правильності нарахування заробітної плати позивача в період роботи з 2001 року по 2004 року у Маловисківському районному відділі земельних ресурсів; актом перевірки встановлено , що позивач безпідставно включила в стаж роботи на державній службі роботу в Маловисківській міжгосподарській юридичній службі, отримавши незаконно в якості заробітної плати кошти в сумі 705 гривень 22 копійки; на звернення позивача щодо проведення перевірки правильності нарахування та виплати заробітної плати позивача , вона отримала відмову, що, на думку позивача, порушило її право . 11 грудня 2007 року позивач частково змінила свої вимоги, вимагаючи поновити строк для звернення до суду, визнати повністю нечинним акт КРВ у Маловисківському району від 12 жовтня 2004 року, стягнути з відповідача 1700 гривень моральної шкоди , прийняти рішення за наявністю порушень законодавства посадовими особами відповідача, встановити підстави проведення перевірки правильності нарахування заробітної плати позивача, встановити правомірність дій посадових осіб КРУ щодо перевірки , проведеної у відділі земельних ресурсів. В судовому засіданні позивач підтримала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача не визнала пред'явлений позов, посилаючись на обставини, викладені в письмовому запереченні. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що пред'явлений адміністративний позов задоволенню не підлягає. Відповідно ч.5 ст.2 Закону України “ Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушень законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті. За змістом ч.5 ст.2 Закону України “ Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” , акт ревізії державної контрольно-ревізійної служби - не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії. Стаття 12 Закону України “ Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” не передбачає можливості судового оскарження акту ревізії, який не має нормативно-правового характеру. Крім того, доводи позивача щодо неправильності відомостей , які мають місце в акті ревізії від 12 жовтня 2004 року, як доказу по цивільній справі, вже перевірялись при ухваленні рішення від 21 вересня 2005 року і помилка в акті виправлена судовим рішенням. Тому, вимоги позивача щодо визнання нечинним акту ревізії від 12 жовтня 2004 року виходять за межі повноважень адміністративного суду, встановлених ст.162 КАС України. В частині стягнення моральної шкоди з відповідача по справі , суд не вбачає законних підстав з посиланням на ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідно якої моральна шкода , завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази протиправності дій або бездіяльності відповідача, факту спричинення моральної шкоди позивачеві та причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю відповідача та завданою моральною шкодою. Пункт 4 прохальної частини позовної заяви ( а.с.28) суперечить порядку проведення планових та позапланових ревізій органами контрольно-ревізійної служби, встановленого ст.11 Закону України “ Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, а тому адміністративний суд не вправі приймати рішення такого змісту. Вимоги позивача , викладені в пунктах 5 та 6 прохальної частини , суперечать ч.3 ст.105 КАС України, а тому не можуть буди задоволені адміністративним судом.

Результат розгляду: granted