Рішення адміністративного суду від 2008-03-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області скасувати наказ про звільнення позивача № 654/68 від 15.05.2007р., зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області винести наказ про звільнення позивача з займаної посади по переводу до Головного управління юстиції в Харківській області згідно п.5 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2007р.; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області винести наказ про прийняття позивача на роботу на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з 02.04.2007р.; зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області занести в трудову книжку позивача запис від 15.05.2007р. про звільнення з посади державного виконавця державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова, як помилковий; зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області занести запис в трудову книжку позивача, що він звільнений з займаної посади по переводу до Головного управління юстиції в Харківській області згідно п.5 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2007р.; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області занести запис в трудову книжку позивача , що він призначений на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції із збереженням 15 рангу державного службовця, в порядку переведення з Державної виконавчої служби Харківської області; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області сплатити позивачу грошову компенсацію за вимушений прогул, а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що працював державним виконавцем державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова та був звільнений 15.05.2007р. згідно наказу № 654/68 Державної виконавчої служби Харківської області в зв'язку з ліквідацією державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова по п. 1 ст. 40 КЗпП України без згоди позивача. Дане звільнення позивач вважає незаконним, посилаючись на те, що припинення трудового договору з ініціативи власника можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників, якщо працівника не можна перевести за його згодою на іншу роботу. Позивач зазначає, що Головне управління юстиції в Харківській області є правонаступником Державної виконавчої служби Харківської області, тому 23.03.2007р. позивач подав заяву про прийняття його по переведенню до Головного управління юстиції в Харківській області на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, але йому було відмовлено. Листом від 30.03.2007р. позивачу було повідомлено, що лист про переведення працівників стосовно позивача було відкликано. Послідуючим листом від 20.04.2007р. його було повідомлено, що відповідно до вимог п. 5 ст. 36 КЗпП України однією з необхідних умов переведення працівника, крім його згоди, є угода між власниками підприємств або уповноваженими ним органами, що позивач також вважає незаконним. 16.04.2007р. позивач повторно подав заяву про прийняття його по переведенню на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, однак 14.05.2007р. ним було отримано відповідь Головного управління юстиції в Харківській області, що постановою від 19.04.2007р. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дії позивача як державного виконавця при виконанні наказу Господарського суду Харківської області від 16.01.2007р. № 11/449-05 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» , таким чином Головне управління юстиції в Харківській області не зацікавлено в позивачі та не може працевлаштувати його за переведенням. Позивач вважає, що цими діями порушено його конституційні права, зокрема щодо гарантування особи від незаконного звільнення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача - Головного управління юстиції в Харківській області позов не визнали, посилаючись на те, що відповідно до наказів Міністерства юстиції України та Департаменту державної виконавчої служби було розпочато процедуру реформування органів юстиції та державної виконавчої служби шляхом ліквідації обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, Департаменту державної виконавчої служби як окремого урядового органу державного управління та створення на їх базі Головних управлінь юстиції областей, м. Києва та Севастополя. Таким чином Головне управління юстиції в Харківській області є правонаступником Державної виконавчої служби Харківської області. Оскільки було проведено ліквідацію зазначених вище органів, було видано наказ про звільнення позивача в порядку п.1 ст. 40 КЗпП України. Також посилались на пропущення позивачем строків позовної давності 1 місяць, встановлені ст. 233 КЗпП України. Зазначили, що формування нових органів державної виконавчої служби Головним управлінням юстиції в Харківській області та призначення працівників цих органів здійснювалося відповідно до вимог чинного законодавства України про працю та державну службу. Ухвалою суду до участі в даній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено голову ліквідаційної комісії з ліквідації Державної виконавчої служби Харківської області [PERSON], яки позов також не визнав. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. На підставі Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження» від 22.12.2006р., Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. «Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби», наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2007р. № 21/5 «Про реформування органів юстиції» , наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 19.01.2007р. №2 «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби» було розпочато реформування органів юстиції та органів державної виконавчої служби шляхом ліквідації обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, а також Департаменту державної виконавчої служби і створення на їх базі Головних управлінь юстиції областей, міст Києва та Севастополя, Департаменту державної виконавчої служби, підпорядкованих Міністерству юстиції України. При цьому слід взяти до уваги ,що згідно п.3 наведеної вище Постанови Департамент державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції України як урядовий орган ліквідовано. Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам або в результаті ліквідації. А згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа припиняється,крім іншого, в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновником (засновниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом. Таким чином в даному випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права (органу державної виконавчої служби) за рішенням органу виконавчої влади - Кабінету Міністрів України в зв'язку із внесенням змін до чинного законодавства. Разом з тим , відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 4 даної статті не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. З аналізу даної норми вбачається, що ліквідація підприємства, установи чи організації є безперечною підставою для звільнення працівника, з яким було укладено трудовий договір. З аналізу п. 5 ст. 36 КЗпП України, яка передбачає таку підставу для звільнення працівника як його переведення на інше підприємство, установу, організацію, за його згодою, вбачається, що згода працівника на переведення є суттєвою підставою для реалізації даної норми, однак, слід врахувати, що підприємство, установа чи організація, куди має намір перейти працівник, повинно мати бажання прийняти даного працівника на роботу, виходячи з його професійного рівня, ділових та моральних якостей, наявності відповідної вакантної посади та, в даному випадку, з урахуванням вимог законодавства про державну службу. За таких обставин суд не погоджується з позицією позивача про те, що в даному випадку мала місце реорганізація органів юстиції та зазначає, що фактично відбулася ліквідація установи, де працював позивач. Щодо твердження позивача про те, що Головним управлінням юстиції було порушено вимоги ч.2 ст. 36 та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України стосовно призначення на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, суд відзначає, що дані твердження спростовуються дослідженими матеріалами справи. Зокрема судом встановлено, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Позивачу було вручено відповідне попередження від 24.01.2007р. Відповідно до п.6 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. № 169, Головне управління юстиції в Харківській області повідомило позивача про його право взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців органів юстиції, який оголошено Головним управлінням юстиції в Харківській області відповідно до принципу конкурсного підбору кадрів для державної служби, який закріплено в Законі України «Про державну службу». Враховуючи наведене суд вважає проведення реформування органів державної виконавчої служби відповідачами в цей частині законним, звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією Державної виконавчої служби в Дзержинському районі м. Харкова також законним та обґрунтованим. Суд не погоджується з позицією представників відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності у даній справі з посиланням на ст. 233 КЗпП України, яка передбачає строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду для вирішення трудового спору - тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому суд зазначає, що позивач звернувся до окружного адміністративного суду відповідно до вимог КАС України, ст. 99 якого передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цей термін позивачем було дотримано. Щодо позовних вимог про відшкодування заробітку за час вимушеного прогулу згідно уточнених розрахунків, які позивач подавав до суду та відшкодування моральної шкоди, суд відзначає, що в зв'язку з тим, що в діях відповідачів не виявлено порушень законодавства щодо даного спору, відсутні підстави для стягнення коштів на відшкодування заробітку та моральної шкоди на користь позивача. На підставі викладеного, ст. , ст. 36,40 КЗпП України, ст. 104 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження» від 22.12.2006р., Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. «Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби», наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2007р. № 21/5 «Про реформування органів юстиції» , наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 19.01.2007р. №2 «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби», Закону України «Про державну службу» та

Результат розгляду: denied