Рішення адміністративного суду від 2008-06-24 00:00:00+03

Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь 8336 грн. 60 коп. у вигляді недоотриманих сум на оздоровлення за 2003- 2007 роки посилаючись на те, що він є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи та інвалідом другої групи яка пов'язана з ліквідацією наслідків на ЧАЕС і мав право отримувати щорічно по п'ять мінімальних заробітних плат на оздоровлення, але у 2003 - 2007 роках йому відповідач проводив виплати не відповідно до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а значно нижчих розмірах, ніж це передбачено цим Законом, чим були порушені його права на отримання допомоги на оздоровлення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]. підтримав позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача на його користь недовиплачені суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2003- 2007 роки в розмірі 8336 грн. 60 коп. Представник відповідача Штефієнко Г.М. пояснила що Управління праці та соціального захисту населення позовні вимоги позивача не визнає, і просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що виплати позивачу проводилися відповідно до вимог чинного законодавства і в межах бюджетних асигнувань на ці цілі. А також представник відповідача просила суд застосувати до вимог за 2003 -2006 роки положення ст.ст.99, 100 КАС України і відмовити в позові за пропуском строків звернення до адміністративного суду за ці роки, а за 2007 рік відмовити в позові за необґрунтованістю позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON].., представника відповідача Штефієнко Г.М., дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, в межах 2007 року з таких підстав: Позивач [PERSON]. є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом другої групи, інвалідність пов'язана з наслідками ліквідації аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням І категорії серії [NUMBER], виданим 04.01.2002 року та висновком МСЕК від 27.12.2001 року. Позивачу, як інваліду другої групи за наслідками аварії на ЧАЕС у 2003, 2004 роках було виплачено на оздоровлення по 26 гривень 70 коп., що підтверджується листом відповідача від 31.01.2008 року № 332, а в 2005-2007 роках виплати складали по 120 гривень щорічно. Суд вважає, що розміри зазначених вище виплат на оздоровлення не відповідали вимогам ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що в цьому Законі, який діяв до 31.12.2007 року було зазначено, що виплати на оздоровлення інвалідам 1 та 2 груп від Чорнобильської катастрофи повинні були виплачуватися в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на час виплати. Посилання представника відповідача на те, що Управління праці та соціального захисту населення нарахування та виплати проводило відповідно до чинного законодавства та бюджетних асигнувань на ці цілі, є недоречними, так як розміри виплат були передбачені ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", по п'ять мінімальних заробітних плат, а тому нарахування та виплати на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України за №836 від 26.07.1996 року та №562 від 12.07.2005 р. суперечать ст.48 вищезазначеного Закону, який діяв до 31.12.2007 року. Оскільки, Управління праці та соціального захисту населення Богуславської РДА при нарахуванні та виплатах керувалося підзаконними актами, а саме: Постановами Кабінету Міністрів України за №836 від 26.07.1996 року та №562 від 12.07.2005 р., які суперечать ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому суд, враховуючи пріоритетність Законів України над Урядовими постановами вважає, що право [PERSON]. на отримання допомог на оздоровлення було дійсно порушене при виплатах за 2003 -2007 роки, тому що замість п'яти мінімальних розмірів заробітних плат, визначених в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону "Про державний бюджет" за 2003-2007 роки , позивач отримував допомогу на оздоровлення яка не відповідала ст. 48 вказаного закону, про що свідчить лист начальника Управління праці і соціального захисту населення від 31.01.2008 року № 332. Враховуючи, що представник відповідача Штефієнко Г.М. заявила клопотання про застосування положень ст.ет.99, 100 КАС України щодо вимоги за 2003 - 2006 роки, і просила відмовити в задоволенні позовної вимоги за наслідками пропущення строків звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне задовольнити це клопотання і застосувати до вимоги в частині стягнення за 2003 - 2006 роки положення ст.ст.99, 100 КАС України і відмовити у задоволенні вимог за ці роки з таких підстав: Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України "для звернення до адміністративного суду за захистом прав та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів." Згідно частини 1 статті 100 КАС України, "пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін". Представник відповідача наполягає на застосуванні зазначених вимог. Що стосується нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення позивачу за 2007 рік, то воно проведено також всупереч вимогам ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка діяла до 31 грудня 2007 року, в значно нижчому розмірі, ніж передбачено зазначеним вище законом, і строк звернення до адміністративного суду позивачем не пропущений, оскільки виплата позивачу в 2007 році була проведена 21.12.2007 року, що стверджується листом відповідача від 31.01.2008 року №332. На час виплати одноразової допомоги на оздоровлення позивачу 21.12.2007 року мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" становила 460 грн. Таким чином, виплата 21.12.2007 року одноразової допомоги на оздоровлення [PERSON]. повинна була становити 2300 грн. Оскільки, позивач отримав за цей рік лише 120 грн., що підтверджується довідкою відповідача і позивачем в судовому засіданні, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача недовиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 2180 грн. В задоволенні вимог за 2003 - 2006 роки, суд вважає за необхідне відмовити позивачу за пропуском строку звернення до адміністративного суду відповідно до клопотання представника відповідача.. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: partial