Рішення адміністративного суду від 2008-02-20 00:00:00+02

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення сум недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, як ліквідатор наслідків аварії на ЧАЕС, за 2005-2007 роки у відповідності до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що згідно посвідчення серії[NUMBER]від 16.02.1993 року його віднесено до 2-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї категорії, має виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п”яти мінімальних заробітних плат. Разом з тим, такі виплати за 2005-2007 роки відповідачами: управлінням праці та соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації та управлінням праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради проводились, але не в повному обсязі, а саме в 2005- 2007 роках йому було виплачено по 100 грн. щорічно. Тому, посилаючись на те, що відповідно до ч.7 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХП, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а мінімальна заробітна плата станом на момент виплати, тобто на 28.12.2005 року становила 332 грн., на 28.12.2006 року становила 400 грн. і станом на 08.06.2007 рік становила 420 грн., а тому сума недоплачених управлінням праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради коштів за 2005-2006 роки становить 3460 грн.,сума недоплачених управлінням праці та соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації за 2007 рік складає 2000 грн.,а всього 5460 грн.,які відповідачі добровільно виплатити відмовляються, що і змусило позивача звернутися до суду. Представник позивача[PERSON] в судовому засіданні заявлений позивачем позов підтримав повністю. Позивач просить суд позов задоволити та стягнути з відповідачів: управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради на його користь 3460 грн. недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки та з управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації на його користь 2000 грн. недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації Гаркавенко О.А. позовні вимоги не визнала. Представник відповідача Гаркавенко О.А. суду пояснила, що Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації діяло в межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на оздоровлення не було. В своїй роботі при нарахуванні даних компенсацій вони керуються Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року, де зазначено, що даній категорії осіб передбачені виплати на оздоровлення в межах 90 грн. щорічно, які були виплачені за 2007 рік позивачеві. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради Бекетова О.С. позовні вимоги не визнала. Представник відповідача Бекетова О.С. суду пояснила, що Управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради діяло в межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на оздоровлення не було. В своїй роботі при нарахуванні даних компенсацій вони керуються Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року, де зазначено, що даній категорії осіб передбачені виплати на оздоровлення в межах 90 грн. щорічно, які були виплачені за 2005-2006 роки позивачеві.Відповідно до ст.95 Конституції України визначено,що виключно Законом України „Про державний бюджет України” визначаються будь-які видатки держави на загально -суспільні потреби,розмір і цільове спрямування цих видатків.Виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам,постраждалим від аварії на ЧАЕС фінансується за рахунок державного бюджету. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У судовому засіданні встановлено, що[PERSON] дійсно перебував на обліку в 2005-2006 роках в Управлінні праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради,а з 2007 року та поданий час перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації, як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи другої категорії, що стверджується копією посвідчення (категорія 2) серії [NUMBER], виданого 16.02.1993 року. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради №1777/01-13 від 27.12.2007 року вбачається ,що позивачеві [PERSON]виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2006 роки по 100 грн. і даний факт визнає позивач. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації від 16.01.2008 року №184/07-11 вбачається, що позивачу [PERSON]виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2007 рік 100 грн і даний факт визнає позивач. Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХII позивачеві мала виплачуватись щорічна допомога у розмірі п”яти мінімальних заробітних плат, розмір мінімальної заробітної плати мав визначається на момент здійснення виплат. Відповідно до Законів України "Про державний бюджет України на 2005 рік", "Про Державний Бюджет України на 2006 рік" та "Про Державний Бюджет України на 2007 рік" розмір мінімальної заробітної плати на момент здійснення виплат відповідачеві у 2005 році становив 332 грн., у 2006 році - 400 грн і в 2007 році - 420 грн. Вищевказані Закони не містили обмежень щодо застосування ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні цього спору, застосуванню підлягає саме ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Тому, враховуючи вищевказане, на користь позивача [PERSON]підлягає до стягнення: з управління праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради за 2005 рік - 332 грн. х 5 - 100 грн. = 1560 грн., за 2006 рік 400 грн. х 5 - 100 грн. = 1900 грн.,а всього підлягає до стягнення 3460 грн. та з управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації за 2007 рік 420 грн. х 5 - 100 грн. = 2000 грн. Про порушення свого права одержувати допомогу на оздоровлення, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, позивач[PERSON] дізнався в грудні 2007 року від членів Звенигородської районної громадської організації „Союз Чорнобиль”, та довідки № 1777/01-13 від 27.12.2007 року, виданої відповідачем управлінням праці та соціального захисту населення Ватутінської міської ради на запит позивача,а також з довідки управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації №184/07-11 від 16.01.2008 року про розмір проведених позивачу виплат щорічної допомоги на оздоровлення,тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України", Європейський суд з прав людини вказав, що для держави не припустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволені позову. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня, який, принаймні, не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Крім того, інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду, так і під час судового розгляду, представник відповідача до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов'язок щодо доказуваня правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted