Рішення адміністративного суду від 2008-08-29 00:00:00+03

Позивач просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо порядку та строку розгляду його звернення від 30.05.2008р. на предмет надання роз'яснень законодавства стосовно медичного та соціального забезпечення інвалідів з метою реалізації опікунських фунцій по відношенню до його доньки [PERSON], яка страждає тяжкою формою психічного захворювання і є інвалідом 1 групи та ставить питання щодо зобов'язання відповідача розглянути вказане звернення відповідно до вимог Закону України „Про звернення громадян”, посилаючись на те, що він звернувся до відповідача з вказаною скаргою, проте в порушення вимог чинного законодвства відповіді йому до теперішнього часу не надано. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, не повідомивши про причину неприбуття та не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, як і заперечення проти позову, в зв'язку з чим суд вважає можливим відповідно до ст.128 КАСУ вирішення справи за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача, дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, як законного та обґрунтованого зі слідуючих підстав. Встановлено, що [PERSON] звернувся до Міністерства праці та соціальної політики України з листом від 30.05.2008 року, який відповідачем отримано 05.06.2008р., щодо надання роз'яснень законодавства стосовно медичного та соціального забезпечення інвалідів, з метою реалізації опікунських фунцій по відношенню до його доньки [PERSON], яка страждає тяжкою формою психічного захворювання і є інвалідом 1 групи, але до теперішнього часу відповіді не отримав. Відповідно до ст.15 Закону України „Про звернення громадян” органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. На підставі ст. 19 Закону України „Про звернення громадян” органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги. Згідно ст. 20 Закону України „Про звернення громадян” звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. Згідно вимог ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме: не розглянула звернення позивача у передбачені законом терміни та не вирішила його по суті відповідно до чинного законодавства, а тому така бездіяльність дії не може вважатися як така, що відповідає чинному законодавству. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказана бездіяльність відповідача не може вважатися законною, оскільки вона направлена на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивачів, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Результат розгляду: granted