Рішення адміністративного суду від 2008-04-14 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що в період з 01.09.1996 по 31.12.2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39, 51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивач визначила в розмірі 46854, 00 грн., заборгованість по грошовій допомозі у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст. 37) -в розмірі 2618, 40 грн., заборгованість по додатковій пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, (ст. 51) - 1115, 66 грн., разом - 50588, 06 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач у судове засідання не з'явилась. Просила справу розглядати без її участі. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися тоді, як про час і місце розгляду справи повідомлені вчасно і у передбаченому законом порядку. Від Управління Пенсійного фонду України в Овруцькому районі і Житомирського обласного центру по нарахуванню і здійсненню соціальних виплат надійшли письмове заперечення на позовну заяву, у яких просять відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала у м. Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення проводиться доплата у розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця. Згідно ст. 51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, особам, які віднесені до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком. Проте вказані допомога, доплата, додаткова пенсія виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомог, доплат, додаткових пенсій в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 37 та частини 2 статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V (489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по ст. ст. 37, 39 Закону підлягає стягненню за період з липня по грудень 2007 року включно, оскільки відповідно до ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється річний строк. А також заборгованість по ст. 39 Закону не є складовою структури заробітної плати. Позивач звернулася до суду на початку лютого 2008 року. Відповідно до ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється річний строк. Дія ст. 51 Закону не зупинялась, тому стягненню підлягає заборгованість за період з лютого по грудень 2007 року включно. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії в Україні в спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем по виплатах, передбачених ст. 37 Закону становить 1067, 40 грн., по ст. 39 Закону -5337, 00 грн., по ст. 51 -1061, 68 грн., а всього -7466, 08 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial