Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить визнати недійсною угоду від 15.09.2005 року № 15/1509 укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артік», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що угода від 15.09.2005 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Артік» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» укладена з порушенням законодавства, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» здійснювало фіктивну підприємницьку діяльність, від якої в період з 30.08.2005 року по 10.08.2006 року отримувало грошові кошти від різних комерційних підприємств, зокрема від Товариства з обмеженою відповідальністю «Артік», чим завдав матеріальну шкоду державі в частині неперерахування до бюджету сум податкових зобов'язань. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач ТОВ «ТПК Металіум» не прибув у судове засідання, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло, поштова кореспонденція суду повернулась із відміткою про незнаходження вказаної особи за офіційною адресою. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» зареєстровано за адресою: 02217, вул. Закревського, 9-А, м. Київ, саме на цю адресу судом направлялись повістки про виклик до суду та інші документи. Належним чином повідомлений відповідач ТОВ «Артік» не прибув у судове засідання, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло, поштова кореспонденція суду повернулась із відміткою про незнаходження вказаної особи за офіційною адресою. Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Артік» зареєстровано за адресою: 50044, вул. Вахрушева, 12, м. Кривий Ріг, саме на цю адресу судом направлялись повістки про виклик до суду та інші документи. Судом у судовому засіданні встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Артік» було укладено угоду від 15.09.2005 року № 15/1509, що підтверджується копією угоди. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТПК Металіум» здійснювало фіктивну підприємницьку діяльність, від якої в період з 30.08.2005 року по 10.08.2006 року отримувало грошові кошти від різних комерційних підприємств, зокрема від Товариства з обмеженою відповідальністю «Артік», чим завдав матеріальну шкоду державі в частині неперерахування до бюджету сум податкових зобов'язань, що підтверджується вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.10.2007 року відносно [PERSON], який здійснював фіктивну підприємницьку діяльність від імені ТОВ «ТПК Металіум». Договір від 15.09.2005 року № 15/1509 був виконаний фактично відносно: - продажу товару на суму 31945,38 грн. (в т.ч. ПДВ - 5324,23 грн.) - накладні від: 27.09.2005 року на суму 9712,80 грн., від 27.09.2005 року на суму 10260 грн., від 12.12.2005 року на суму 840 грн., від 12.12.2005 року на суму 812,58 грн., від 03.02.2006 року на суму 4800 грн., від 03.02.2006 року на суму 5520 грн.; - оплати - на суму 31945,38 грн. - платіжні доручення (виписки руху коштів на банківському рахунку) від: 03.10.2005 року на суму 4000 грн., від 16.11.2005 року на суму 5712,80 грн., від 24.10.2005 року на суму 500 грн., від 14.11.2005 року на суму 8400 грн., від 23.11.2005 року на суму 520 грн., від 21.12.2005 року на суму 840 грн., від 14.12.2005 року на суму 840 грн., від 12.12.2005 року на суму 812,58 грн., від 19.06.2006 року на суму 4800 грн., від 18.04.2006 року на суму 1520 грн., від 31.05.2006 року на суму 2000 грн., від 29.06.2006 року на суму 1000 грн., від 27.07.2006 року на суму 1000 грн. Виконання даного договору підтверджено рахунками, податковими накладними, платіжними дорученнями (виписками руху коштів на банківському рахунку). Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Частина 1 статті 234 Цивільного Кодексу України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Частинами 1, 2 статті 180 Господарського Кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Виходячи з фактів, встановлених вироком Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу від 04.10.2007 року, приймаючи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що діяльність TOB «ТПК Металіум», складовою частиною якої є також укладання та виконання угод (господарських договорів, зобов'язань, правочинів), була направлена на отримання доходу особами, що не бажали легалізувати свою діяльність та здійснювати її відповідно до правових засад, визначених законодавством України, відповідно до норм законодавства, що регулює порядок здійснення господарської діяльності суб'єктами підприємництва. Завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладання угоди полягала у отриманні доходу шляхом здійснення такої діяльності за межами контролю уповноважених органів держави, що у свою чергу є діями, що суперечать як інтересам держави, так і інтересам суспільства. Правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, порушує публічний порядок, а тому згідно з частиною першою статті 203, частиною другою статті 228 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Санкції за укладення угоди (вчинення господарського зобов'язання) з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, встановлені Господарським кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, який господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Згідно із частиною 1 статті 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторонни стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави. Частиною 4 статті 13 Конституції України встановлено обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Поряд з цим, положення статей 207 та 208 Господарського кодексу України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому є нікчемним. Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. За змістом частини 1 статті 208 ГК України застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 цього Кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 Кодексу, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків. Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Стаття 239 ГК України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами. Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню частини 1 статті 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 ГК України. Згідно зі статтею 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Оскаржена угода укладена 15.09.2005 року, тобто строк на застосування адміністративно-господарських санкцій сплинув, у зв'язку з чим відповідну позовну вимогу необхідно залишити без задоволення.

Результат розгляду: denied