Рішення адміністративного суду від 2008-04-14 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2005-2007 років їй та її неповнолітній дочці не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначає, що вони отримували відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Таким чином її права та права неповнолітньої дитини були порушені. Заборгованість по виплаті компенсації за проживання на території радіоактивного забруднення (ст. 37) їй та неповнолітній дитині позивачка визначила в розмірі 10360 грн. Позивачка в судове засідання не з”явилась. Про день. час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації в судове засідання не з”явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки. Про причини неявки суд не повідомили, заперечень суду не надали. Представник 3-ї особи про день. час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачка, яка відноситься до потерпілої 3-ї категорії внаслідок аварії на ЧАЕС та її неповнолітня дитина [PERSON], 1993 року народження проживали та проживають в с. Гладковичі Овруцького району, Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно ст.37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню. Так дію абзацу другого, третього, четвертого частини першої статті 37 Закону зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006. Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 року п. 30 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України”, яким зупинено дії ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», визнано неконституційним. Зазначені положення ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, як неконституційні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 09.07.2007 року. Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яким зупинена дію ст. 37 Закону в частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, не визнаний неконституційним. Положення зазначеного закону на даний час є чинними. Таким чином стягненню на користь позивачки [PERSON] та її неповнолітньої дитини підлягає компенсація у розмірах визначених саме Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, але тільки з 09.07.2007 року. За 2006 рік та за період з січня 2007 року до 9 липня 2007 року компенсація стягненню не підлягає. Встановлено, що позивачка звернулась з позовом про стягнення недоплачених їй коштів 20.02.2008 року. Строк звернення до суду, перердбачений ст. 99 КАС України один рік з дня, коли особа дізналась про свої порушене право. Позивачка не просить поновити пропущений нею строк звернення до суду щодо стягнення коштів за 2005 рік. Не надала позивачка суду доказів поважності пропущення нею зазначеного строку. Тому в стягненні компенсації за 2005 рік суд в позові позивачці відмовляє. Таким чином компенсація за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірах передбачених Законом за період з 01.01.2005 року по 09.07.2007 року, виплаті не підлягають з зазначених вище підстав. Виплата компенсації у розмірах передбачених Постановою Кабінету Міністрів України за зазначений період позивачу була виплачена. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Заборгованість перед позивачкою та її дитиною за період з липня по грудень 2007 року становить за липень - грудень 2007 року =2160 грн. (440грн х3 х 40% х 2= 1056 грн.) + (460 грн. х 3 х 40% х 2 = 1104 грн.) - 25 грн. 20 коп. (отриманих згідно ПКМ України) та підлягає стягнення з управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації. Оскільки позивачка [PERSON] є законним представником неповнолітньої дитини [PERSON], 1993 року народження, суд стягує належні виплати останній на користь [PERSON]

Результат розгляду: partial