Рішення адміністративного суду від 2008-07-15 00:00:00+03

[PERSON]. звернулася до суду з позовом до виконкому Вінницької міської ради про скасування рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2006 року №2635 та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи тим, що рішенням виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 22.08.1979 р. її було взято на квартирний облік, як таку, що направлена на роботу на фабрику індивідуального пошиву і ремонту одягу після закінчення Львівського інституту прикладного і декоративного мистецтва. З моменту прийняття зазначеного рішення вона мала право на першочергове отримання житла як молодий спеціаліст. Однак, на даний час їй стало відомо, що з 01 січня 1985 року в дію увійшла постанова Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської Ради професійних спілок №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», згідно якої її права, як молодого спеціаліста, були розширені. Її у відповідності до п.п.2 п.46 Правил, Вінницька міська рада була зобов'язана поставити на облік у список громадян, яким поза чергою надаються житлові приміщення у зв'язку з тим, що вона була направлена в порядку розподілу на роботу в іншу місцевість. На Вінницькій фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу вона пропрацював за розподілом десять років. Вінницька міська рада була зобов'язана забезпечити її як молодого спеціаліста окремою квартирою в межах встановлених норм у даній місцевості. 15.12.2005 року рішенням виконкому Вінницької міської ради №2805, її було незаконно виключено зі списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житла. Про це їй стало відомо лише у вересні 2006 року. Вказане рішення нею було оскаржено до суду. Згідно постанови Староміського райсуду м.Вінниці від 28.09.2006 року рішення виконкому Вінницької міської ради було скасовано. ЇЇ поновлено з 22.08.1979 року на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, як молодого спеціаліста, але помилково у списках осіб, що мають право на першочергове отримання житла, а не у списках осіб, що мають право на поза чергове отримання житла, як того вимагає п.п.2 п. 46 Правил, оскільки вона житла не отримувала. Тому просить суд скасувати рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2006 року №2635, в частині де її помилково включено в список осіб, що мають право на першочергове отримання житла та зобов'язати виконком Вінницької міської ради включити її в список осіб, що мають право на поза чергове отримання житла, як молодого спеціаліста з 22.08.1979 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON]. позов підтримала в повному обсязі за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Представник відповідача Никонюк О.В. в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що рішення виконкому Вінницької міської ради від 09.11.2006 року за №2635 було прийнято на законних підставах, тобто на підставі постанови Староміського райсуду м.Вінниці від 28.09.2006 року, дана постанова суду ніким не оскаржувалась та набула законної сили. Крім того, просить застосувати строк звернення до адміністративного суду відповідно до ст. 99 КАС України і в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов із наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів м.Вінниці від 22.08.1979 року позивачку [PERSON]. було взято на квартирний облік, як таку, що направлена на роботу на фабрику індивідуального пошиву і ремонту одягу після закінчення Львівського інституту прикладного і декоративного мистецтва, що надало їй право на першочергове отримання житла як молодий спеціаліст. Відповідно до п.п.2 п. 46. «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» поза чергою жилі приміщення надаються: особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість. Жилі приміщення вказаним особам надаються підприємствами, установами, організаціями, до яких вони направлені на роботу, а у випадках, передбачених законодавством, - виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON]. пропрацювала на Вінницькій фабриці індивідуального пошиття та ремонту одягу за розподілом десять років і житла не отримала. 15.12.2005 року рішенням виконкому Вінницької міської ради №2805 позивачку було визнано такою, що втратила право на першочергове отримання житла і залишено в загальній черзі зі збереженням попередньої дати взяття на квартирний облік у зв'язку з тим, що [PERSON]. перейшла на роботу в іншу організацію. Постановою Староміського районного суду м.Вінниці від 28.11.2006 року (а.с.10) вищевказане рішення міської ради було скасовано та поновлено позивачку на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у списках осіб, що мають право на першочергове отримання житла, (рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2635 від 09.11.2006 року (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, постанова Староміського райсуду м.Вінниці від 28.11.2006 року обґрунтована, набула законної сили і була постановлена в межах заявлених позивачкою [PERSON]. позовних вимог. Твердження позивачки про те, що вона раніше не знала про те, що з 01.01.1985 року увійшла в дію постанова Ради Міністрів Української РСР і Української Ради професійних спілок №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», згідно якої її права, як молодого спеціаліста, були розширені спростовується позовною заявою по адміністративній справі №2а-158/06, в якій [PERSON]. посилалася на зазначену постанову (а.с.21-22), а також постановою суду від 28.11.2006 року (а.с.10). Крім того, згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволення адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ст.100 ч.1 КАС України). Позовні вимоги позивачкою пред'явлено до суду з пропуском річного строку. Представник відповідачів наполягає на відмові в задоволенні позову ще й в зв'язку з пропуском зазначеного строку. Доказів про поважність причин пропуску строку позивачкою суду не надано. За таких обставин суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON]. слід відмовити.

Результат розгляду: denied