Рішення адміністративного суду від 2008-06-12 00:00:00+03

[PERSON] 14.04.2008 року звернулася до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що її син є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, так як народжений від батька - інваліда ЧАЕС 3 групи. Згідно п.6 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» син, як дитина шкільного віку, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, має право на щомісячну виплату 50% мінімальної заробітної плати. Мінімальна заробітна плата у 2008 році становить 525 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», тому щомісячна виплата на дитину повинна складати з 01.04.2008 року 262,50 грн. Однак, фактично отримує виплату у сумі 3,30 грн. Зверталася до відповідача з заявами про перерахунок та виплату їй недоотриманих коштів, але отримала письмову відмову, що ґрунтувалася на постанові КМУ №836 від 26.07.1996р., яка, на її думку, суперечить зазначеному Закону та порушує конституційне право її дитини. Просила суд визнати дії відповідача по виплаті щомісячної виплати на дитину, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, у розмірі 3,30 грн. протиправними, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату їй щомісячної виплати на дитину, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, починаючи з дня звернення 26.03.2008 року у розмірі 50% мінімальної заробітної плати за кожну дитину шкільного віку у сумі 262,50 грн., в подальшому збільшувати розмір щомісячної виплати відповідно з підвищенням розміру мінімальної заробітної плати. У судовому засіданні представник позивача змінила позовні вимоги, просила суд визнати дії відповідача по виплаті щомісячної компенсації на дитину, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, у розмірі 3,30 грн. по 31.03.2007 року і 16,50 грн. з 01.04.2007 року протиправними, стягнути з відповідача на користь сина різницю між виплаченою сумою та належної до виплати сумою у розмірі 4184 грн. за 2005 рік та 2007 рік. Просила суд поновити пропущений нею строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про стягнення щомісячних виплат за 2005 рік та за період з 01.01.2007 року по 01.04.2007 року, оскільки пропустила його з поважних причин, бо їй роз'яснили, що звернення до суду не матиме позитивних результатів. Підтвердила викладене у позові, доповнивши, що син є дитиною шкільного віку з 2002 року по цей час. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що згідно п.6 ст.30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено щомісячну виплату 50% мінімальної заробітної плати на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26.04.1986 року від батька, який на час настання вагітності матері має підстави належати до категорії 1 або 2. Порядок та розміри здійснення таких виплат передбачені постановою КМУ від 20.04.2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за якою розмір виплати на кожну дитину шкільного віку, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи складає 16,50 грн. з 01.04.2007 року, а до 01.04.2007 року у розмірі 3,30 грн. Дана виплата фінансується виключено з Державного бюджету. Відповідно до п.8 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначенням. Використання бюджетних коштів всупереч їх цільовому призначенню або в обсязі, що перевищує затверджені показники витрат, карається відповідно до ст. 210 КК України. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Щодо виплат за 2005 рік та за січень-березень 2007 року просила застосувати строк звернення до адміністративного суду. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що відповідно до ст. 48 Бюджетного Кодексу України, п.1 ст. 4 Положення про Державне казначейство, затвердженого постановою КМУ №1231 від 21.12.2005 року, державне казначейство здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів. Рахунки по виплаті даної компенсації відкриті на УПСЗН Лисичанської міської ради, яке і є розпорядником коштів. Органи державного казначейства лише перераховують кошти, а процедура перерахування виключно банківська операція. Державне казначейство контролює цільове спрямування бюджетних коштів на стадії проведення платежу, а відповідальність за взяті зобов'язання та цільове використання бюджетних коштів несуть розпорядники та одержувач. Судом досліджені наступні докази: копія свідоцтва про народження позивача, копія посвідчення позивача, копія заяви від 26.03.2008р., копія відповіді від 31.03.2008р., довідка про витрати на правову допомогу, копія паспорта представника позивача, письмові заперечення відповідача, довідка про виплачену компенсацію, копія довідки про інвалідність [PERSON], копія довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності [PERSON], копія заяви від 10.05.2006р., копія відповіді від 02.06.2006р., копія заяви від 28.12.2006р., копія відповіді від 10.01.2007р., письмові заперечення відповідача, виписка з Положення про УПСЗН Лисичанської міської ради. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Малолітній [PERSON], [INFO], є згідно п.5 ч.1 ст. 27 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) дитиною, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки народився після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2, що підтверджується копією посвідчення (а.с.3) та не заперечується відповідачем. [PERSON] перебуває на обліку у відповідача, як дитина, яка потрепіла від Чорнобильської катастрофи, що не заперечується сторонами. Протягом 2005 року та з 01.01.2007 року по 01.04.2007 року позивачу виплачувалася компенсація у розмірі 3,30 грн. щомісячно, а з 01.04.2007 року по цей час - 16,50 грн. щомісячно, що не заперечується сторонами. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 6 ст. 30 Закону потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: щомісячна виплата 50 процентів мінімальної заробітної плати незалежно від інших виплат на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчуження або народилася після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері, має підстави належати до категорії 1 або 2, або матері, яка на час настання вагітності або під час вагітності має підстави належати до категорії 1 або 2, а також на кожну дитину, яка проживала у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення. Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд доходить висновку, що згідно ч.4 ст. 9 КАС України до даних правовідносин слід застосовувати положення п. 6 ст. 30 Закону, який має пріоритет над підзаконними нормативно-правовими актами, а тому оскаржувані дії відповідача слід визнати протиправними. Таким чином, позивач має право на отримання щомісячної виплати у розмірі 50% мінімальної заробітної плати за 2005 та 2007 роки. Відповідно до ст. 83 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2005 року складає 262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні. Отже у 2005 році позивачу належало до виплати 1802 грн., виплачено 39,60 грн., недоотриманими є кошти у сумі 1762,40 грн. Відповідно до ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2007 року складає - 400 гривень на місяць, з 1 липня 2007 року - 420 гривень та з 1 грудня 2007 року - 450 гривень. У 2007 році позивачу належало до виплати 2580 грн., виплачено 158,40 грн., недоотримана сума складає 2421,60 грн. Суд вважає необхідним поновити представнику позивача строк звернення до адміністартивного суду, оскільки його пропущено з причин, що суд визнає поважними. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, п.6 ст. 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

Результат розгляду: granted