Рішення адміністративного суду від 2008-10-14 00:00:00+03

ВСТАНОВИВ: Військовий прокурор Феодосійського гарнізону в інтересах[PERSON]. звернувся до Окружного адміністративного суду АРК з адміністративним позовом до Військової частини А2272, про стягнення заборгованості по компенсації витрат на службові відрядження в сумі 510,00грн. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином - судовою повісткою, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. У письмових поясненнях на адміністративний позов зазначив, що не виплатив [PERSON]. витрати на службові відрядження у зв'язку з відсутністю цільового фінансування. У зв'язку з тим, що необхідних для вирішення справи доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю позивача та представника відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п. 2 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України дано визначення публічної служби, до якої відноситься діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Відповідно до ст.2 Закону України “Про загальний військовий обов'язок і військову службу” від 25.03.92 №2232-ХІІ, в редакції Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV, із змінами і доповненнями, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, що пов'язана з захистом Вітчизни. Матрос контрактної служби [PERSON]. займає посаду водія - електрика радіостанції вузла зв'язку військової частин А2272, що підтверджується довідкою від 04.06.08р. №275, яка видана військовою частиною А2272(а.с.8). Судом встановлено, що військовою прокуратурою Феодосійського гарнізону проведено перевірку щодо додержання службовими особами військової частини А2272 вимог Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та встановлено порушення прав громадян на отримання коштів на відрядження, зокрема, матроса контрактної служби [PERSON]. Таким чином, спір між позивачем та відповідачем виник у зв'язку з проходженням публічної служби та справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до п.6 Постанови Кабінету Міністрів України № 663 від 23.04.1999р. “Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон” державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження в межах України і за кордон підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності оригіналів підтвердних документів відшкодовуються витрати на відрядження. Згідно першого абзацу Загальних положень Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року N59 (далі Інструкція) службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації (далі - підприємство) на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Згідно з п.1.5. Інструкції за кожний день (включаючи день від'їзду та приїзду) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах граничних норм, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.99 N 663. Відповідно до п.1.7. Інструкції витрати на проїзд до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Судом встановлено факт наявності заборгованості відповідача по відшкодуванню коштів на відрядження перед позивачем у розмірі 510,00грн., що підтверджується довідкою від 05.06.08р. №300 наданою військовою частиною А2272(а.с.10). Суд звертає увагу відповідача на те, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судом не приймається до уваги. Так, у справі “Кечко проти України” Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 14 жовтня 2008 року. У повному обсязі постанову складено 16 жовтня 2008 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted