Рішення адміністративного суду від 2008-07-17 00:00:00+03

[PERSON]звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання дій неправомірними, проведення перерахунку та виплати недоплачених сум. У позові вказав, що приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЄС в 1986 році, отримав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЄС, з 2.09.1999 року став інвалідом війни 3 групи. На підставі ст.48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на протязі 1999-2007 років мав право на отримання щорічної грошової допомоги в розмірі 5-х мінімальних заробітних плат, що становить 9020 грн., але отримав лише 330,5 грн. щорічної допомоги за цей період. У відповідності до вимог ЗУ " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" йому повинна виплачуватись разова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком щорічно до 5-го травня як інваліду 3 групи. За цей час з 2002 по 2008 роки йому було виплачена допомоги у значно меншому розмірі і недовиплаченою є сума у 10186,2 грн. Він звертався до відповідача з проханням проведення перерахунку коштів, однак йому було відмовлено, що призвело до недоотримання ним всього 18875,7 грн. щорічної допомоги, в зв'язку з чим він прохає зобов'язати Міністерство фінансів України виділити та перерахувати через Міністерство праці та соціальної політики України Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації для виплати позивачу недоплачену допомогу в сумі 18875,7 грн., а Центру по нарахуванню і виплаті допомоги та здійснення контролю за правильністю призначення та виплати пенсій виплатити йому кошти у вказаних ним розрахунках. Позивач [PERSON]позов підтримав. Головне Управляння праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА, ПФ України, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області позов не визнають, прохають справу слухати без їх участі. Міністерство фінансів України, Міністерство праці та соціальної політики України, Держказначейство України, Полтавський облвійськомат, ГУ ПФ України в Полтавській області про слухання спави повідомлені завчасно, в суд не з”явились. Відповідно до ст. 128 п.4 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, які не повідомили про причини неприбуття, на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для прийняття рішення. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод забороняється. Згідно ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на оздоровленням інвалідам 3 групи з числа учасників аварії на ЧАЄС виплачується в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни 3 групи до 5 травня виплачується щорічна разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Згідно ст. 28 ЗУ „Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, зі змінами, які вступили в силу з 01.01.2005 року мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Судом встановлено, що [PERSON]є учасником ліквідації аварії на ЧАЄС, інвалідом війни 3 групи і згідно закону має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 травня як інвалід війни /а.с.5-9/. На протязі 1999-2008 років позивач отримував щорічної допомоги на оздоровлення на підставі Постанови КМ України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та щорічну грошову допомогу до Дня Перемоги в розмірах, встановлених державою в Законах про державний бюджет України на відповідний роки.. В лютому 2008 року позивач звернтався до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської ОДА та до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області з заявами про перерахунок виплат, однак йому було відмовлено. /а.с. 6-9/ Суд вважає, що оскільки компенсаційні виплати особам регулюються Законами України, які прийняті раніше від законодавчих актів, якими їх намагються змінити, мають вищу юридичну силу над підзаконними актами, зменшення цих виплат заборонено Конституцією України, позивач має право на отримання допомоги в розмірах встановлених ст 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При розрахунку недоплаченої позивачу одноразової допомоги на оздоровлення суд виходив з розміру мінімальної заробітної плати на початок 1999-2007 років. У відповідності до вимог закону позивач повинен був отримувати і недоотримав одноразової допомоги на оздоровлення: за 1999 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 74х4= 296 грн. за мінусом 26,7грн. отриманої допомоги, недонарахована суму становить 269,3 грн.; за 2000 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 74х4=296 грн. за мінусом 26,7 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 269,3 грн. ; за 2001 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 118х4=472 грн. за мінусом 26,7 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 445,3 грн. ; за 2002 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 140х4=560 грн. за мінусом 26,7 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 533,3 грн. ; за 2003 з розрахунку мінімальної заробітної плати 185х4=740 грн. за мінусом 26,7 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 713,3 грн. ; за 2004 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 205х4=820 грн. за мінусом 26,7 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 793,3 грн. ; за 2005 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 262х4=1048 грн. за мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 948 грн. ; за 2006 з розрахунку мінімальної заробітної плати 350х4=1400 грн. за мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 1300 грн. ; за 2007 рік з розрахунку мінімальної заробітної плати 400х4=1600 грн. за мінусом 90 грн. отриманої допомоги, недонарахована сума становить 1510 грн.; а всього сума недорахованої допомоги становить 6781,8 грн. У відповідності до вимог закону позивач повинен був отримувати виходячи з мінімальної пенсії за віком станом на 1.01. поточного року і недоотримав допомогу до 5 травня: за 2002 рік з розрахунку мінімальної пенсії 47,3 грн. х7 пенсій за віком = 331,1 грн. за мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 231,1 грн.; за 2003 рік з розрахунку мінімальної пенсії 47,3 грн. х7 пенсій за віком = 331,1 грн. за мінусом 100 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 231,1 грн.; за 2004 рік з розрахунку мінімальної пенсії 50 грн. х7 пенсій за віком = 350,0 грн. за мінусом 130,0 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 220,0 грн.; за 2005 рік з розрахунку мінімальної пенсії 332,0 грн. х7 пенсій за віком = 3224,0 грн. за мінусом 270 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 2054,0 грн.; за 2006 рік з розрахунку мінімальної пенсії 350,0 грн. х7 пенсій за віком = 2450,0 грн. за мінусом 270 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 2180,0 грн за 2007 рік з розрахунку мінімальної пенсії 380 грн. х7 пенсій за віком = 2660,0 грн. за мінусом 330 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 2330,0 грн.; за 2008 рік з розрахунку мінімальної пенсії 470 грн. х7 пенсій за віком = 3290,0 грн. за мінусом 350 грн. отриманої допомоги, недорахована сума становить 2940,0 грн., а всього сума недорахованої допомоги до 5 травня становить 10186,2 грн., математичний розрахунок якої не заперечують відповідачі. Розрахунок виплат позивачу суд проводить на підставі законодавчо встановленого мінімального прожиткового мінімуму з 1.01.2005 року, коли положення даного закону вступили в дії, до цього часу розмір допомоги вираховував з законодавчо встановленого розміру такої пенсії. Вимога відповідачів про застосування до нього строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач не відмовлявся від надання йому даної допомоги, отримував її частку, яку держава Україна виплачувала йому в порушення Конституції та Законів України, інтересу до належних йому сум не втратив. Вимога позивача про продовження терміну звернення до суду за вимогами 1999-2008 років підлягає задоволенню, оскільки свідомий обман державою своїх громадян перебуває за рамками усвідомлення нормальної людини і в сукупності зі станом здоров”я позивача, яке він втратив захищаючи інтереси держави, позбавляло його можливості розуміти юридичну казуістику дій держави та своєчасно звернутись до суду за захистом порушеного права, про порушення якого довідався в 2007 році з рішення Конституційного суду. Крім того грошові зобов”язання держави щодо громадянина в світлі рішень Европейського суду з прав людини та Европейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розцінюються як власність громадянина, термін давності застосування до якої перевищує строк давності по адміністративним справам і в сукупності з вищевикладеним зумовлює продовження позивачу терміну звернення до суду з вимогами щодо захисту своїх конституційних прав. Доводи відповідачів про те, що виплату таких виплат слід провадити в межах бюджетних асигнувань суд не може прийняти до уваги, оскільки обмеження соціальних виплат учасникам ліквідації аварії на ЧАЄС протирічить вимогам Конституції та Законів України. Приймаючи до уваги, що Головним розпорядником даних коштів є Міністерство праці і соціальної політики України, яке не має особистих коштів для задоволення вимог позивача, дані кошти слід запозичити з Державного бюджету України, суд вважає за необхідним покласти обов'язок по виділенню коштів на Міністерство фінансів України з послідуючим перерахуванням їх розпорядникам цих коштів, зобов'язавши Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації виплатити їх позивачу. Оскільки вимогу позивача про проведення перерахунку допомоги було проігноровано Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управлінням праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації та Головним управлінням праці та соціального захисту населення Полтавської облдержадміністрації, інші міністерства та відомства до перерахунку не мають ніякого відношення, вимога позивача про визнання дій неправомірними слід застосувати до цих відповідачів, які проігнорували законні вимоги позивача, правомірність застосування яких встановив суд. З урахуванням вищевикладеного, перебуваючи в межах заявлених позивачем вимог, суд вважає, що його позов в частині проведення перерахунку допомог слід задовольнити частково, віднісши судові витрати за рахунок держави.

Результат розгляду: partial