Рішення адміністративного суду від 2008-08-05 00:00:00+03

Заявлено адміністративний позов Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці-робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до Державного підприємства "Вінницький лісгосп" про стягнення коштів в сумі 640 грн. 54 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що державним підприємством "Вінницький лісгосп" 14.03.2007 року був направлений за №07/162 лист ректору Вінницького державного аграрного універсетету про потребу у працівниках та прохання про направлення випускниці [PERSON] на роботу в підприємство на посаду економіста з оплатою згідно штатного розпису. У відповідності до вище зазначеного листа [PERSON] було надано направлення на роботу №3 про те, що вона направляється на державне підприємство "Вінницький лісгосп". Після прибуття [PERSON] на підприємство для працевлаштування, їй було надано відмову у прийнятті на роботу. 11.10. 2007 [PERSON] звернулась для пошуку роботи в Ленінський центр зайнятості м. Вінниці. Після проходження додаткового навчання [PERSON] було видано направлення на працевлаштування на ВАТ "Маяк", де і було прийнято її на роботу. За час перебування в Ленінському центрі зайнятості [PERSON] отримала допомогу по безробіттю в сумі 640,54 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав та незаперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Державним підприємством "Вінницький лісгосп" 14.03.2007 року був направлений ректору Вінницького державного аграрного універсетету лист за №07/162 про потребу у працівниках з проханням про направлення випускниці вище зазначненого навчального закладу [PERSON] на роботу на підприємство на посаду економіста з оплатою згідно штатного розпису. У відповідності до вище зазначеного листа [PERSON] було надано направлення на роботу №3 про те, що вона направляється на державне підприємство "Вінницький лісгосп". Після прибуття [PERSON] на підприємство для працевлаштування, але їй 10.10.2007 року було надано відмову у прийнятті на роботу, що підтверджується довідкою №07/568. 11.10. 2007 [PERSON] звернулась для пошуку роботи в Ленінський центр зайнятості м. Вінниці. 18.10.2007 року [PERSON] було надано статус безробітного. З 30.11.2007 року по 09.01.2008 року [PERSON] проходила професіне навчання у Вінницькому кооперативному коледжу економіки і права з вивчення програми 1-с бухгалтерія. Після проходження додаткового навчання [PERSON] було видано направлення на працевлаштування на ВАТ "Маяк", де і було прийнято її на роботу. За час перебування в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці з 18.10.2007 року по 05.03.2008 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю в сумі 640,54 грн. У відповідності до п. 15 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 992 від 22 серпня 1996 р., передбачено, що випускникові, якому відмовлено в прийнятті на роботу після прибуття до місця призначення, замовник компенсує витрати, пов'язані з переїздом випускника і членів його сім'ї як до місця призначення, так із поверненням до постійного місця проживання (якщо він був направлений до іншої місцевості) згідно з визначеними в угоді умовами. У разі відмови у прийнятті на роботу за призначенням і звернення молодих фахівців до центрів зайнятості замовники відшкодовують державній службі зайнятості всі витрати, пов'язані з працевлаштуванням, перепідготовкою, виплатою допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги в розмірі стипендії під час проходження професійної підготовки та перепідготовки. Одержані кошти спрямовуються до місцевої частини Державного фонду сприяння зайнятості населення. п. 1 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що підприємства, установи і організації, незалежно від форм власності, їх службові особи зобов'язані сприяти проведенню державної політики зайнятості на основі: додержання законодавства про працю, а також прийнятих відповідно до нього умов договорів та угод; організації професійної підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації працівників, а також професійного перенавчання тих, хто підлягає вивільненню з виробництва, у тому числі інвалідів; працевлаштування осіб, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, в кількості, визначеній місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, та інвалідів у кількості, визначеній згідно із Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" інформування працівників про наявність вакантних робочих місць (посад), у тому числі з неповним робочим часом. п. 3 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що підприємства, установи і організації в разі відмови у прийнятті на роботу спеціалістів, які були раніше ними заявлені, відшкодовують державній службі зайнятості всі витрати, пов'язані з працевлаштуванням, професійною підготовкою, перепідготовкою, виплатою допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю. Одержані кошти спрямовуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. У відповідності до п. 15 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 992 від 22 серпня 1996 р., передбачено, що спори, що виникають у разі порушень угоди, розглядаються в судовому порядку Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. За таких підстав позов підлягає задоволенню

Результат розгляду: granted