Рішення адміністративного суду від 2008-03-14 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Харківській області, в якому просить скасувати рішення про забороною в'їзду в Україну терміном на п'ять років. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON], [INFO], громадянин Лівану, вказує на те, що у 1997 році прибув в Україну по навчальній візі, з 1997 року по 2003 рік навчався в Харківському медичному університеті, по його закінченню здобув вищу освіту за спеціальністю „лікувальна справа” і йому присвоєно кваліфікація лікаря та титул - Доктор медицини. Після отримання диплому позивач вступив до ординатури Харківської медичної академії післядипломної освіти, де мав навчатись п'ять років. Проте, в зв'язку з військовим положенням в Лівані, його батьки, які оплачували навчання, зазнали матеріальної скрути, а тому за несплату обумовленої суми оплати навчання по контракту 04.03.2006року він був відрахований з навчання в академії. З урахуванням цих обставин його знято з обліку в ВГІРФО Фрунзенського РВ ГУ МВС України в Харківській області, а 24.04.2007року прийнято рішення про видворення за межі України та заборону в'їзду в України строком на п'ять років. Рішення про заборону в'їзду порушує його право на продовження навчання в ординатурі Харківської медичної академії, оскільки ним оплачено та здійснено навчання за 2003,2004, та 2005 роки. В судовому засідання позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника з належно оформленими повноваженнями не направив, про дату, час та місце розгляду справи судом сповіщені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення - судової повістки та матеріалів судової справи. Відповідач направив до суду копії матеріалів щодо видворення [PERSON]. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та свідка [PERSON], суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Під поняттям „видворення” розуміється прийняття відповідним органом рішення, що певний громадянин іноземної держави повинен залишити територію України з добровільним виконанням вказаного рішення або з примусовим його видворенням за рішенням суду. Щодо добровільного порядку залишення іноземцями території України, то він полягає в тому, що іноземець, стосовно якого компетентним органом винесена постанова про видворення за межі України, зобов'язаний покинути територію України в строк, зазначений в постанові про видворення, але не пізніше ніж через 30 днів після її прийняття. В момент оголошення постанови про видворення роз'ясняються іноземцеві його права та обов'язки за необхідності із залученням перекладача. З моменту оголошення постанови про видворення іноземцю надається право повідомлення та зустрічі з адвокатом чи дипломатичним представником своєї країни чи іншої особи. В наданих відповідачем матеріалах відсутні дані, що в момент оголошення [PERSON] постанови про видворення роз'яснені іноземцеві його права та обов'язки, в тому числі на залучення перекладача та зустрічі з адвокатом чи дипломатичним представником своєї країни чи іншої особи. Відповідно до вимог ст.32 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства”, видворенню за межі України підлягають іноземці та особи без громадянства :1) які в минулому вчинили адміністративне правопорушення та виконали адміністративне стягнення; 2) які в минулому вчинили злочин і відбули призначене судом покарання, при цьому їх видворення необхідне для захисту прав, інтересів громадян України; 3) іноземці та особи без громадянства, які не допускали протиправної поведінки, але їхні дії суперечать інтересам охорони громадського порядку; 4) іноземці, які не допускали протиправної поведінки, але їхні дії суперечать інтересам забезпечення безпеки України. Крім зазначених підстав видворенню підлягають також особи за вчинення: порушення прикордонного режиму в пунктах пропуску через державний кордон; проживання без документів, що дають право на проживання; проживання за недійсними, підробленими документами; працевлаштування без відповідного дозволу; не додержання встановленого порядку реєстрації та пересування; ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування; порушення правил транзитного проїзду через територію України; незаконне перетинання державного кордону. Надані відповідачем матеріали та висновок про видворення за межі України громадянина Республіки Лівану [PERSON] не містять доказів щодо наявності вищезазначених підстав. Посилання відповідача на складання протоколу про адміністративне правопорушення 23.05.2007р. за вчинення [PERSON] правопорушення не свідчить про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. В рішенні відповідача про видворення та заборону в'їзду позивача зазначено, що до кримінальної відповідальності [PERSON] не притягався, в розшуку не перебуває. В ході вирішення питання щодо законності прийнятого суб'єктом владних повноважень рішень суд відповідно до вимог ст.2 КАС України зобов'язаний перевірити чи прийнято воно: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. В судовому засіданні встановлено, що рішення начальника ВГІРФО Фрунзенського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 24.04.2007року про видворення [PERSON] за межі України та заборону в'їзду в України строком на п'ять років, затверджене 25.07.2007р. заступником начальника ГУ МВС України в Харківській області, в частині заборони в'їзду в України строком на п'ять років, прийнято з порушенням вимог ст.2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення- навчання позивача в ординатурі Харківської медичної академії післядипломної освіти, без дотриманням принципу рівності перед законом - з порушенням прав позивача щодо зустрічі з адвокатом чи дипломатичним представником своєї країни чи іншої особи, непропорційно, зокрема з без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення- заборона в'їзду в Україну строком на 5 років - порушує право позивача на здобування післядипломної освіти і права на поновлення навчання. Таким чином, суд дійшов до висновку, що рішення начальника ВГІРФО Фрунзенського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 24.04.2007року про видворення [PERSON] за межі України та заборону в'їзду в України строком на п'ять років, затверджене 25.07.2007р. заступником начальника ГУ МВС України в Харківській області, в частині заборони в'їзду в України строком на п'ять років, прийняте з порушенням вимог ст.32 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства” та вимог ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted