Рішення адміністративного суду від 2008-06-06 00:00:00+03

30 травня 2008 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що з 1 вересня 1996 року по 1 липня 2002 року та з 1 липня 2005 року по 31 травня 2008 року йому, як особі, що проживала та працювала на території радіоактивного забруднення -у зоні гарантованого добровільного відселення, не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість позивач визначив в розмірі 37177 грн. Посилався на те, що отримував відповідну доплату у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, її розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено , що позивач в спірний період часу проживав у [ADDRESS] яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. З 19 червня 1995 року до 12 липня 2004 року він працював в Овруцькому БВОУЖКГ, а з липня 2004 року отримує пенсію, не працює. Відповідно до ст.39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. В такому ж розмірі підвищуються пенсії непрацюючим пенсіонерам , які проживають на цих територіях. Проте в спірний період часу ця доплата виплачувалась частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цієї норми зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року її дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення (крім 2006 року та січня -червня 2007 року), оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. Вимога про стягнення доплати за січень- травень 2008 року безпідставна, оскільки Законом України від 28 грудня 2007 року №107- VI стаття 39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” викладена в новій редакції, якою в 2008 році не передбачено виплату допомоги в кратному відношенні до мінімальної зарплати. З врахуванням викладеного вище, обсягу заявлених вимог, розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати, отриманої позивачем за цей час в безспірному порядку на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (з розрахунку -10,50 грн. щомісячно), що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед ним по виплатах, передбачених статтею 39 Закону, становить 18866 грн.(19664 грн.-798 грн.). Відповідно до чинного закондавства, передбачена ст.39 Закону доплата повинна була виплачуватись за місцем роботи та отримання пенсії, проте за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на здійснення заходів , пов"язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, одним з розпорядників яких був в спірний період часу і є тепер відповідач. Враховуючи викладене, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial