Рішення адміністративного суду від 2008-10-27 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але відповідачем виплачено вказану допомогу за 2005-2007 роки у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивачка просить суд визнати дії відповідачів неправомірними та стягнути з відповідача недоплачені суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за вказаний період в розмірі 5275 грн. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] зменшив, уточнив та підтримав уточнені позовні вимоги, суду показав, що позивач має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дію якої було зупинено п.30 ст.71 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік". Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 року від 9 липня 2007 року, яке має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді спорів, які виникли у зв"язку з застосуванням положень законів, які визнані неконституційними,визнано неконституційними положення Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" в частині зупинення названих виплат. Позивачці відповідачем проведено виплату одноразової грошової допомоги за 2007 рік влітку 2007 року, в розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України всупереч вимогам закону в сумі 100 грн., тоді як сума нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст.76 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" повинна була становити 2000грн., вираховуватись з розміру мінімальної заробітної плати в 400грн., а тому сума недоплати становить 2150 грн., а тому просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог Закону, позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з»явились, надали суду заяву в якій просять розглянути справу в їх відсутності, подали до суду довідку про отримання позивачем щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та письмові заперечення, де зазначили , що виплата вказаної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у розмірах, визначених постановами КМ України, управління соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити частково по таким підставам. Згідно ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Даний спір за участю Управління соціального захисту населення як суб'єкта владних повноважень ( п.7 ч.1 сг.3 КАС України) є публічно - правовим і його вирішення згідно д.1 ч.1 ст.17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки УСЗН як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність порушення прав позивача з боку відповідача щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення, суд керується наступним. Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що позивачка має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2 ([NUMBER]) та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації, а тому, їй щорічно виплачувалася допомога на оздоровлення згідно Постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року та постанови КМ України № 562 від 12.07.2005 року. Судом встановлено, що відповідачем 08.06.2007року позивачці було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 100 грн.( платіжне доручення № 100, що підтвержується довідкою УСЗН за № 11-1/499 від 10.06.2008 року і не заперечується позивачем. Зазначена допомога на оздоровлення виплачена в тому розмірі, який встановлено постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. Позивач просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати відповідача перерахувати та стягнути на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення виплачується ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, яка визначається на момент виплати. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що згідно ст.62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його застосування провадиться у порядку, визначеному КМ України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. А саме в розмірах, які і визначені КМ України, проведена позивачу виплата зазначеної допомоги на оздоровлення. Доводи відповідача про необхідність застосування постанови КМ України для визначення розмірів виплат позивачу щорічної допомоги на оздоровлення необґрунтовані і суперечать ч.2 ст.19 Конституції України, згідно якої, органи державної та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Зазначеними постановами КМ України № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення в твердій грошовій сумі, що суперечить вимогам ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС», який встановив розмір такої допомоги як величину кратну мінімальній заробітній платі. В даному випадку мають враховуватися засади пріорітеності Законів України над урядовими нормативними актами та вимога ст.92 Конституції України, згідно якої, виключно Законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. І) та основи соціального захисту ( п.60) Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп від 09.07.2007 року визнані неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", в т.ч. п.30 ст.71, яким зупинено дію ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".Таким чином, дія абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" почала знову діяти з 09.07.2007 року, відповідачі, які нарахували та виплатили позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік до рішення Конституційного суду України, являються розпорядниками бюджетних коштів, діяли в межах своїх повноважень згідно бюджетних призначень, а тому їх дії являлись правомірними, однак після прийняття рішення Конституційним судом відповідачі були зобов»язані перерахувати та доплатити позивачці недоплачену одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік згідно з вимогами законодавства, а саме, ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та вимогами ст. 76 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", якою встановлено розмір мінімальної заробітної плати в 420 грн. на момент виплати, що ними не було вчинено, а тому їх дії в частині недонарахування та невиплати належної допомоги позивачці слід визнати неправомірними. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України. Ст.162 ч.2 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити пенні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб'єктів у сфері публічно-правових відносин. Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік", ст.76 встановлено розміри мінімальної заробітної плати з 01 січня 2007 року - 400 грн., з 01 квітня 2007 року - 420 грн., з 01 липня 2007 року - 440 грн., з 01 жовтня 2007 року - 460 грн., а тому сума не донарахованої грошової допомоги повинна визначатись на час виплати, 08.06.2007 року виходячи з розміру 420 грн., тобто (420х5) -100= 2000грн, тобто вимоги позивачки про перерахунок допомоги на оздоровлення з розрахунку 400 грн. заявлені всупереч вимог закону, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Поскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно, всупереч вимогам Закону, який має переважну силу над Постановами Кабінету Міністрів, недонарахував та не виплатив позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік в повному обсязі, суд вважає такі дії Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації неправомірними, а тому позов слід задовольнити, зобов"язати відповідача провести донарахування та виплату позивачці недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2000 грн. /420 грн. - мінімальна заробітна плата на момент виплати допомоги х 5 = 2100 грн. за мінусом 100 грн. виплаченої допомоги/, а тому позов підлягає до задоволення частково. Крім цього, суд вважає безпідставними посилання відповідача в запереченнях проти позовних вимог щодо неможливості реалізації вимог Закону у зв"язку з відсутністю змін в Законі України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" як на підставу відмови в задоволенні вимог позивача, так як вважає, що бездіяльність суб"єкта владних повноважень щодо внесення змін в Закон, положення якого визнані неконституційними, відсутність грошових коштів у відповідача не являється підставою для порушення закону, обмеження Конституційних прав людини в частині нарахування і виплати передбачених Законом соціальних допомог і виплат. Позивач звільнена від сплати держмита на користь держави на підставі ст.4 Декрету КМ України "Про державне мито".

Результат розгляду: partial