Рішення адміністративного суду від 2008-02-18 00:00:00+02

Позивач - [PERSON], звернувшись до суду вказує, що має право на пільги встановлені законодавством України, як учасник війни, що підтверджується посвідченням [NUMBER], виданого Рівненським Міськсоцзахистом 08 січня 2004 року. Відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня вона має право на разову грошову допомогу, як учасник війни в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. В 2004 році їй було виплачено вказану допомогу в розмірі 50 гривень, в 2005 році - 50 грн., в 2006 році -50 гривень, і в 2007 році -55 гривень. Пенсія за віком складала в 2004 році - 102 грн. 82 коп., 2005 році - 332 грн. 00 коп., в 2006 році - 359 грн. 00 коп., а в 2007 році з 1 січня -380 грн., з 1 квітня - 410 грн. 06 коп., а з 1 жовтня 411 грн. Таким чином, позивач вказує, що відповідач не доплатив їй щорічну разову допомогу до 5 травня, всього за чотири роки: 2004, 2005, 2006, 2007 роки - 3401 грн. 64 копійок. Посилаючись на ст.14 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та ст.8, 22, 64 Конституції України, рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року № 8, від 9 липня 2007 року № 6, позивач просить позов задовольнити і стягнути з відповідачів недоплачену щорічну разову допомогу в розмірі 3401 грн. 64 копійок. В судове засідання позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. Представник Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки ст. 95 Конституції України встановлює, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільові спрямування цих видатків. Органи праці не можуть змінити ці видатки. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року по справі №1-29/2007 положення ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2007 рік (зазначеною статтею встановлені розміри щорічної разової допомоги) визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, тобто з 9 липня 2007 року. Виходячи з цього, на момент виплати щорічної разової грошової допомоги - до 5 травня, ст.29 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2007 рік була чинною і допомога виплачена в розмірі, встановленому зазначеною статтею. Зворотної сили Рішення Конституційного Суду не має. Бюджетним Кодексом України (п.2 ст. 4) встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу України положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині в якій вони не суперечать положенням Конституції України цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Виплата допомоги профінансована за рахунок коштів Державного бюджету в розмірах встановлених ст.. 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік". Допомога в розмірах зазначених в Законах України про Державний бюджет України на 2004, 2005, 2006, 2007 роки виплачена [PERSON] повністю, заборгованості немає. Представник державного казначейства України в судове засідання не з'явилась та подала заперечення на позов в яких зауважила, що відповідно до своїх повноважень встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України „Про Державний бюджет України" та Положенням про Державне казначейство України, Державне казначейство України: - не є головним розпорядником бюджетних коштів; - не здійснює заходи щодо погашення заборгованості органів державної влади; · не може надати будь яких фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що стосуються предмету спору; · рахунків Управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради не обслуговує. Державне казначейство України не має права встановлювати чи змінювати видатки Державного бюджету, до того ж в жодному разі не розпоряджається коштами, які призначенні для виплати одноразової щорічної грошової допомоги ветеранам війни. Державне казначейство України, як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало, тому правових підстав вирішувати питання щодо взаємовідносин між позивачем та Державним казначейством України немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник Міністерства Фінансів України в судове засідання не з'явився та подав суду письмові заперечення в яких зазначив, що статтею 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», статтею 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», статтею 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлені абсолютні розміри виплат, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, враховуючи те, що фінансові можливості Державного бюджету України у 2004-2007 роках не дозволяли здійснити виплати щорічної разової грошової допомоги у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому здійснення вказаних виплат проводилося у відповідності до законів України про Державний бюджет України на відповідний рік. Виходячи з того, що законодавством врегульовані правовідносини щодо виплат, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також, що позивач отримував зазначені виплати в розмірах, встановлених законами України про Державний бюджет України на 2004-2007 роки. Просить в задоволенні позову відмовити, так як вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Представник Міністерства праці і соціальної політики України до суду не зявився і про причини неявки не повідомив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення... В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. На думку суду, позивачем не доведено ті обставини на яких ґрунтується його позов, а відповідачами доказана правомірність своїх дій, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст..8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Як вбачається з ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» та в попередніх бюджетах за 2004-2006 роки, видатки держави на фінансування виплат в розмірах зазначених в ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - не передбачені. Хоч рішенням Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік", якою обмежувались зазначені вище виплати , визнано таким, що не відповідає Конституції України, однак на думку суду, це не тягне за собою автоматичне здійснення таких виплат, оскільки в бюджеті не має відповідного фінансування. Відповідно до ч.2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» в частині видатків на загальносуспільні потреби передбачені ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірах про які йдеться в позові - не внесено. В державному бюджеті на 2008 рік також не передбачено компенсаційних виплат за попередні роки для даної категорії громадян по щорічній разовій грошовій допомозі до п'ятого травня. Отже, оскільки таких коштів на адресу відповідачів з Державного бюджету України не надійшло, то підстав стягувати з них зазначеної позивачем суми - не має, оскільки вони не є розпорядниками коштів, а лиш здійснюють фізично ці виплати після надходження зазначених коштів з бюджету. Крім того, позивачем пропущено встановлений ст..99 КАС України річний термін на звернення до суду, щодо вимог про стягнення допомоги за 2004 - 2006 роки, про поновлення якого позивач навіть не клопотав перед судом і підстав для його поновлення суд не вбачає.

Результат розгляду: denied