Рішення адміністративного суду від 2008-07-29 00:00:00+03

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що він проживає в м.Овруч Житомирської області . Має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії. За період з 01.09.1996 року по 31.12.2007 року відповідачем не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39, 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначив в розмірі 33373 грн. , за допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва (ст.37) - 2483,80 грн. , по компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок катастрофи на ЧАЕЄ (ст. 48) - 1880грн. Посилається на те, що він отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші. їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заперечення, які б спростовували позовні вимоги, суду не надав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає в м.Овручі Житомирської області , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Позивач має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 група інвалідності , що підтверджується відповідними посвідченнями. Згідно ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Позивач, проживаючи в м.Овручі Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС, отримує пенсію за віком і повиннен був отримувати вказану допомогу в зазначеному розмірі щомісяця, проте у вказаний позивачем період, вона виплачувалась частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, що вбачається із відповідної довідки, тобто, права позивача були порушені. Згідно ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, що підтверджується відповідною довідкою. Згідно ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", інвалідам І-ІІ групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі - 5 мінімальних заробітних плат. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, як підтверджується відповідною довідкою. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Кодекс адміністративного судочинства передбачає річний строк звернення до суду за відновленням порушених прав. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. Однак, дію абзацу третього частини першої статті 39 було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІУ( 3235-15 ) від 20.12.2005 рік. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-У ( 489-16 ) від 19.12.2006 і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( \'0а6р710-07 ) від 09.07.2007. Дію абзацу 3 частини 1 ст.37 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2006 рік зупинено згідно Закону № 3235-15 від 2-. 12.2005 року, а на 2007 рік зупинено згідно Закону № 489-16 від 19.12.2006 року і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 від 09.07.2007. Дію абзацу 3 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено на 2006 рік згідно Закону „Про Державний бюджет на 2006 рік", а на 2007 рік було зупинено згідно Закону „Про Державний бюджет на 2007 рік". Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційним положення п.30 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію в частині виплати допомоги у розмірах до мінімальної заробітної плати, Відповідно до ст. 73 Закону України “Про Конституційний Суд України”, якщо акти (закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим) або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, заборгованість, передбачена ст. 39 Закону, становить: 33373 грн., що відповідає розрахункам, наданим позивачем. Заборгованість перед позивачем у спірний час за ст.37 Закону становить: - липень-вересень 2007 року = 528 грн.(440 грн. х 40% х 3 міс) - жовтень-грудень 2007 року = 552 грн.(460 грн. х 40% х 3 міс), а всього: 528 грн. + 552 грн. - 12,60 грн. (отриманих по постанові КМУ) = 1067,40 грн. Заборгованість перед позивачем у спірний період за ст. 48 Закону становить: - 440 грн. х 5 - 120 грн. (отриманих по постанові КМУ) = 2080 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial