Рішення адміністративного суду від 2008-05-13 00:00:00+03

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання нечинним рішення № 557/717 від 26.06.2003 р. про передачу ТОВ «Жовтень»земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], яка належить на законних підставах членам Гаражно-будівельного кооперативу «Мир-сервіс»; зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку членам ГБК (Гаражно-будівельного кооперативу) «Мир-сервіс», для розміщення гаражів; стягнення з відповідача на користь позивача всіх судових витрат, грошових витрат за зберігання гаража і машини за адресою:[ADDRESS]та за перевезення, монтаж гаража та автомобіля з [ADDRESS], на територію ГБК (Гаражно-будівельного кооперативу) «Мир-сервіс», а також компенсацію за моральну шкоду. В судовому засіданні 13.05.2008 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, просить у частині позовних вимог про визнання рішення від 26.06.2003 р. № 557/717 щодо передачі земельної ділянки по [ADDRESS] замінити Київську міську державну адміністрацію на належного відповідача Київську міську раду, але в процесі судового засідання позивач відкликав заяву про уточнення позовних вимог. Позовні вимоги мотивує тим, що рішення є незаконним та таким, що порушує права та інтереси, оскільки позивача безпідставно було позбавлено як члена ГБК «Мир-сервіс»законним правом користування земельною ділянкою. Відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуване позивачем рішення не приймалось Київською міською державною адміністрацією, а тому Київська міська державна адміністрація є неналежним відповідачем у справі. Відповідач 2 заперечував проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вказує на те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. На ІV сесії ХХІV скликання Київською міською радою було прийнято рішення «Про передачу товариству з обмеженою відповідальністю «Жовтень»земельної ділянки для будівництва торговельного комплексу на [ADDRESS]у Святошинському районі м. Києва»від 26.06.2003 р. № 557/717. Відповідно до спірного рішення було затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ «Жовтень»для будівництва та експлуатації торговельного комплексу на [ADDRESS]у Святошинському районі м. Києва та передано ТОВ «Жовтень»у короткострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,50 га, в межах червоних ліній, для будівництва та експлуатації торговельного комплексу за рахунок земель міської забудови (п. п. 1, 2). Як вбачається зі змісту листа № 07-05/26511 від 10.10.2006 р., на підставі рішень КМР від 08.11.2001 р. № 95/1529 та від 26.06.2003 р. № 557/717 у Головному управлінні земельних ресурсів зареєстрований Договір оренди земельної ділянки від 30.06.2004 р. № 75-6-00120, який укладений між Київською міською радою та ТОВ «Жовтень»на [ADDRESS](кадастрові номери 75:739:001; 75:741:006, площею 12082 та 2871 кв. м. відповідно) у Святошинському районі м. Києва. Суд вважає, що позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Позивач є власником гаража, що перебував на території ГБК «Мир-сервіс»за адресою: [ADDRESS] Позивач стверджує, що 05.05.2007 р. гараж власником якого він є разом з автомобілем зник з території ГБК «Мир-сервіс»[ADDRESS] Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що даними діями були порушені його законні права та охоронювані законом інтереси, при цьому оскаржує рішення Київради, що стосується передачі земельної ділянки ТОВ «Жовтень». Відповідно до оскаржуваного позивачем рішення Київської міської ради, земельну ділянку було надано ТОВ «Жовтень»на [ADDRESS]у Святошинському районі м. Києва, а не на [ADDRESS], таким чином жодного відношення щодо демонтажу гаражу позивача за адресою:і [ADDRESS] дане рішення не має. Суд вважає, за необхідне зазначити, що спірним рішенням не порушено законних прав та інтересів позивача, оскільки рішення не стосується земельної ділянки, з якої було демонтовано гараж позивача, а тому у суду відсутні підстави для задоволення адміністративного позову. Крім того, позивач оскаржує рішення Київської міської ради, яке було прийнято в березні 2003р., а позивач звернувся до суду з позовом 25 грудня 2007 р., таким чином позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи вищенаведене слід зазначити, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одні зі сторін. Відповідачем 1 було надано клопотання, в якому він вказує про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду та наполягає на цьому. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що у нього відсутні підстави для визнання причин пропущення позивачем строку звернення до суду поважною, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а спірне рішення не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. На підставі ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на [PERSON] .

Результат розгляду: denied