Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.05.2007 р. рішенням Залізничного районного суду м.Сімферополя за ними визнано право власності в рівних частках на жилий будинок літ.”А”, прибудову „А1” та навіс „а” за адресою: [ADDRESS]. Проте, у грудні 2007 р. відповідач відмовив їм у реєстрації права власності, мотивуючи тим, що літні кухні, сараї та ін. складають з будинком одне ціле та виділити їх можна лише з часткою жилого будинку із самостійним входом згідно ст.367 ЦК України. Позивачі вважають, що відмова у реєстрації суперечить закону та просять визнати його недійсним та зобов”язати зареєструвати їх право власності згідно рішенню суду. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав заяву з проханням залишити позов без розгляду, в зв”язку з тим, що згідно ст.367 ЦК України поділ права спільної часткової власності можливий, якщо кожній з сторін може бути виділена окрема частка жилого будинку із самостійним виходом, або встановлений порядок користування окремими приміщеннями та лист не може оскаржуватися як законодавчий акт. Заслухавши позивачів та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Сімферополя від 19.04.2007 р. серед іншого задоволені вимоги [PERSON] та визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на житловий будинок, прибудівлю та навіс згідно даних технічного паспорту літ. „А”; „А1” й „а”. Згідно листу начальника СМ БРТІ на ім”я [PERSON], на її заказ №07/22954 про реєстрацію права власності на підставі рішення Залізничного суду м.Сімферополя від 19.04.2007 р., їй повідомлено, що зареєструвати зазначене рішення суду не можливо, бо літні кухні, сараї та ін. є підсобними приміщеннями та складають з жилим будинком одне ціле й, відповідно до ст.367 ЦК України поділ права спільної часткової власності можливий, якщо кожній із сторін може бути виділена окрема частка жилого будинку із самостійним виходом, або встановлений порядок користування окремими приміщеннями. Згідно ч.2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 1.5 Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 р. №6/5, обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб. П. 1.3 цього Положення, обов”язок такої реєстрації покладений на відповідача. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов”язковими для виконання на всій території України. Згідно ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній , цивільній або господарській справі , що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Залізничного суду м.Сімферополя від 19 квітня 2007 р. про визнання права власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на житловий будинок, прибудівлю та навіс (літ. „А”; „А1” ; „а”) за адресою: [ADDRESS] набрало законної сили 30.04.2007 р. та відмова СМБРТІ у реєстрації відповідного права власності є неправомірною. В зв”язку з викладеним, підлягають задоволенню також позовні вимоги щодо зобов”язання відповідача зареєструвати право власності позивачів відповідно до наведеного рішення суду. При ухваленні рішення судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про невідповідність поділу домоволодіння за рішенням суду вимогам ст.367 ЦК України, в зв”язку з тим, що це посилання є, фактично, оспорюванням обставин, які встановлені зазначеним судовим рішенням та які доказуванню не підлягають. Також, не приймається судом і заперечення відповідача щодо неможливості оскарження листа, як законодавчого акту, в зв”язку з тим, що предметом оскарження є відмова у реєстрації права власності, а лист, на якій посилаються позивачі, є лише доказом такої відмови. На підставі ст.124 Конституції України, Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 р. №6/5,

Результат розгляду: granted