Рішення адміністративного суду від 2008-04-22 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду подано позов Управлінням Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області до відкритого акціонерного товариства “Завод “Автоелектроапаратура”про стягнення на користь Управління заборгованості у сумі 4626,91 гривень по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Представник позивача надав суду письмову заяву, згідно із якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розгляд адміністративної справи проводити у його відсутності. Представник відповідача також надав суду письмову заяву, в якій просив суд при прийнятті постанови врахувати ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України та відмовити позивачу у задоволенні позову, разом із тим, просив справу розглядати без його участі. За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за доцільне розглянути справу в порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши надані в обґрунтування позову докази, суд встановив, що станом на 20 березня 2008 року за ВАТ “Завод “Автоелектроапаратура”рахується заборгованість по невідшкодованих до Пенсійного фонду України фактичних витратах на виплату пенсії за віком на пільгових умовах по громадянину [PERSON], [INFO] за період з 01 січня 2006 року по 05 січня 2007 рік в сумі 4555,8 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, вказана пенсія призначена [PERSON] відповідно до ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення” по Списку №2. Позовні вимоги підтверджуються наявними у справі матеріалами, зокрема, довідкою Управління Пенсійного фонду України у Тиврівському районі Вінницької області від 17 березня 2008 року (а.с.5), іншими матеріалами. Відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 р., абз. 4 п.1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” від 26.06.1997 р., ч. 1 п.п 6.1 п. 6 Інструкції „Про порядок обчислення та сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України” №21-1 від 31.12.2003 р., відшкодуванню підлягають фактичні витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам які працювали або працюють на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. Крім того, відповідно до вимог Інструкції „Про порядок організації оформлення, фінансування та виплати пенсій, грошової допомоги підприємствами поштового зв'язку України”, управлінням Пенсійного фонду України компенсуються витрати за доставку пенсій згідно тарифів встановлених Укрпоштою. Відповідно до Інструкції зазначена компенсація підлягає відшкодуванню на рахунки Пенсійного фонду. Згідно абз. 4 п.1 ст. 2 Закону України „Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, об'єктом оподаткування для суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності, є фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У відповідності до п. п. 6.8. п.6 Інструкції №21-1, підприємства та організації зобов'язані щомісяця до 25-го числа вносити до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У випадку несплати витрат на виплату та доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах, вказані витрати є боргом зі сплати страхових внесків, який стягується органами Пенсійного фонду України на підставі пп. 7 п. 5 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/20. Проте, частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. З урахуванням викладеного, та враховуючи письмову заяву представника відповідача щодо врахування ст.ст. 99, 100 КАС України при винесенні постанови, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем у справі пропущено річний строк звернення до суду з адміністративним позовом, передбачений ст. 99 КАС України. Відповідач знав про наявність заборгованості у товариства ще з 2006 року, проте у встановлений законом строк до суду не звертався, поважності пропущення строку звернення до суду не вказав. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied