Рішення адміністративного суду від 2008-10-14 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є інвалідом війни 2 групи і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до «5 травня» в розмірі 8-х мінімальних пенсій за віком, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу в 2007 році в розмірі 360 грн. Оскільки відповідач відмовляється провести йому доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд стягнути з відповідача суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 2920 грн. 48 коп. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, суду показав що мінімальна пенсія за віком з 1 квітня 2007 року становила 410,06 грн., а тому згідно з статтею 13 ч.5 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” відповідач повинен був виплатити позивачу 3280,48 грн., однак виплатив 360 грн., чим порушив права позивача на отримання належної, встановленої законом допомоги до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Просить позов задовольнити, зобов”язати управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської міської ради провести донарахування та виплатити заборговані грошові кошти. Представники відповідача, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з”явились, надали суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника та письмові заперечення, а тому суд вважає розглянути справу у відсутність відповідача. Як вбачається з письмових заперечень, позивачу як інваліду війни 2 групи було проведено виплату одноразової грошової допомоги в розмірах, передбачених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, що не суперечить нормам Конституції України, крім того, управління соцзахисту населення Білоцерківської міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому бюджетних асигнувань і чітко виконує закони України в частині видатків держави. Зазначають, що управління соціального захисту населення не можуть бути відповідачами у даній справі, виплату зазначеної допомоги провели до рішення Конституційного суду № 6-рп/2007 року від 09.07.2007 року, яке не має зворотної сили, а тому вимоги позивача не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення по таким підставам . В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. користується пільгами, встановленими для інвалідів війни 2 групи, що стверджується копією посвідчення серії[NUMBER] від 28.05.2001 року. Відповідно до ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни 2 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік», а саме: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій ... - 280 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень. Вказані суми були позивачем отримані в повному обсязі, на що він сам вказує в позовній заяві, не заперечується відповідачем. В підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що права та пільги інвалідів війни, до яких належить і він, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішенням Конституційного Суду України, яке має преюдиціальне значення для вирішення спорів, визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги ветеранам війни. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Ст. 22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Згідно ст.64 Конституції України зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеження прав і свобод і може мати місце лише в умовах воєнного або надзвичайного стану. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, то вони є актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали залежність одних законів від інших. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, яке має преюдиційне значення, ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якою встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни здійснюється у розмірі: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій . - 280 гривень, визнана такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Аналізуючи вищенаведені правові норми, суд прийшов до висновку, що ст.29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” в частині зупинення виплат щорічної допомоги інвалідам війни згідно вимог Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” обмежено право позивача [PERSON]. на отримання належної допомоги, а тому суд вважає що при нарахуванні допомоги до 5 травня позивачу відповідач повинен був керуватись вимогами саме Закону України „Про статус ветеранів війни...”, який постійно діючий, тоді як Закони України „Про державний бюджет” приймаються періодично, діють протягом бюджетного періоду. Таким чином, з врахуванням всього наведеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення на його користь недоплачених сум грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік в сумі 2920,48 грн. підлягають задоволенню з врахуванням виплаченої суми позивачу в розмірі 360грн, що не заперечується сторонами. А тому

Результат розгляду: granted