Рішення адміністративного суду від 2008-06-18 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є учасником бойових дій і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до 5 Травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу в 2007 році в значно меншому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести йому доплату вказаної грошової допомоги всупереч діючому законодавству, то позивач просить суд стягнути з відповідача недоплачену суму грошової допомоги за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в сумі 1770,30 грн. В суді позивач збільшив позовні вимоги і просив суд також визнати відмову відповідача щодо перерахунку та доплати вказаної грошової допомоги неправомірною. Представник відповідача до суду не з”явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, суду надано письмові заперечення відповідача проти позову та клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Так, по справі встановлено, що позивач користується пільгами, встановленими для учасників бойових дій, що стверджується копією посвідчення серії АА № 348105 від 02.07.1996 року. Відповідно до ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасникам бойових дій щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються Законом про Державний бюджет на відповідний рік, а саме: для учасників бойових дій на 2004 рік-120 грн.; на 2005 рік-250 грн., на 2006 рік-250 грн., на 2007 рік-280 грн. За 2007 рік 280 грн. були позивачем отримані 16.04.2007 року, що стверджується довідкою управління соцзахисту. В підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що права та пільги для ветеранів війни, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішеннями Конституційного Суду України визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги ветеранам війни, а саме: рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року року визнані неконституційними аналогічні положення статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Але згідно ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Отже, як слідує з аналізу зазначених правових норм, обсяги фінансування не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. А саме законами про Державний бюджет України і були визначені розміри разової грошової допомоги для ветеранів війни, на що вказано вище в постанові. Ст.22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України”, то вони є актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали пріоритетність одних законів над іншими. Крім того, в Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” /розділ 3/ були внесені зміни і розмір разової грошової допомоги ветеранам війни, яка підлягає виплаті в 2004- 2007 роках, встановлений на рівні, передбаченому законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Дійсно, рішенням Конституційного Суду України від від 09.07.2007 року № 6-рп ст.29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якою визначено розміри одноразової грошової допомоги ветеранам війни, визнана такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст.152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Аналогічні положення містяться і в ст.3 рішення Конституційного Суду від 09.07.2007 року. Згідно ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Отже, рішення Конституційного Суду України не може бути застосовано до правовідносин, які виникли до його прийняття, а виплата вказаної допомоги за 2007 рік проведена 16.04.2007 року, що стверджується довідкою управління соцзахисту, тобто, виплата цієї допомоги в була проведена до набрання чинності рішенням Конституційного Суду України. Що стосується посилань позивача на те, що розмір вказаної грошової допомоги необхідно розраховувати відповідно до мінімальної пенсії за віком, то необхідно зазначити наступне: мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”. Але згідно ч.3 вказаної статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, положення ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” щодо розміру мінімальної пенсії за віком не можна застосовувати під час визначення надбавок та підвищень до пенсії, різних видів допомог, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тобто, не можна застосовувати до вказаних правовідносин до внесення відповідних змін в законодавство, а застосовуються вони виключно під час призначення страхових /трудових/ пенсій. Навіть в Законі України від 15.03.2007 року “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” передбачено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” з 1 квітня та з 1 жовтня застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений цим Законом, збільшений на 1 відсоток. А тому застосування розміру мінімальної пенсії за віком на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, для вказаних правовідносин є необгрунтованим, на що вказано вище. Отже, відповідачем виплата зазначеної допомоги позивачу проведена у розмірах, передбаченому діючими на момент виплати допомоги законодавчими актами. Таким чином, з врахуванням всього наведеного вимоги позивача щодо визнання неправомірною відмови відповіда та стягнення з відповідача недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 1770 грн.30 коп. суд вважає необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Згідно ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати держмита /судового збору/ на користь держави. А тому

Результат розгляду: denied