Рішення адміністративного суду від 2008-01-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить: визнати дії відповідача по нарахуванню позивачу пенсії незаконними; зобов'язати відповідача визначити позивачу щомісячну пенсію в розмірі 5101 гривня 63 копійки; зобов'язати відповідача виплатити позивачу заборгованість, виходячи із щомісячної пенсії в розмірі 5101 гривня 63 копійки за період з 28 жовтня 1996 року по 30 вересня 2007 року загальною сумою 668 313 гривень 53 копійки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 липня 1995 року на території Криворізького металургійного комбінату на позивача було вчинено розбійний напад з метою вбивства, внаслідок якого позивач отримав тяжкі травми. 28 жовтня 1996 року, за наслідками огляду МСЕК позивачу було встановлено II групу інвалідності. В подальшому позивач проходив аналогічні огляди у МСЕК в 1997, 1998, 1999 і 2000 роках. 03 липня 2006 року, у зв'язку з прогресуючим погіршенням стану здоров'я, позивачу було безстроково встановлено II групу інвалідності. Таким чином, інвалідність позивача, починаючи з 28 жовтня 1996 року і по теперішній час є безперервною. Позивач вважає, що йому, починаючи з 28 жовтня 1996 року, з вини відповідача, пенсія була нарахована неправильно та не була в повному обсязі виплачена, чим порушено ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої, суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Крім того, з 01 січня 2003 року по 30 жовтня 2006 року позивачу взагалі протиправно не була нарахована і сплачена пенсія. Також, 30 жовтня 2006 року позивачу, як інваліду II групи, відповідачем було перераховано та призначено позивачу пенсію в розмірі 389 гривень 13 копійок, починаючи з 03.07.2006 року і довічно. Позивач не погоджується з періодом та розміром перерахованої пенсії, з огляду на наступне. На думку позивача: - відповідачем невірно було обраховано загальний стаж праці позивача. Зокрема, в період з 01 вересня 1983 року по 26 червня 1986 року позивач навчався у Київському інституті народного господарства імені Д. С. Коротченка, а відповідно до чинного пенсійного законодавства, період навчання зараховується до загального стажу праці. Крім того, позивач з 27 червня 1986 року по 31 грудня 2004 року має безперервний трудовий стаж. Тобто загальний трудовий стаж праці позивача становить 21 рік 4 місяці. - відповідачем, при перерахунку та призначенні пенсії, не було враховано вимоги ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії № 237 від 25 вересня 2007 року, середній розмір заробітної плати позивача за вказаний період становить 5261 долар 67 центів США, що з урахуванням курсу долара США до гривні становить 26571 гривня 43 копійки. Позивач, визначаючи розмір своєї пенсії, зазначив, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається інвалідам II групи в розмірі 90 % пенсії за віком, тому, обчислюючи розмір своєї пенсії, відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», позивач вважає, що відповідач зобов'язаний виплатити йому несплачену пенсію за період з 28 жовтня 1996 року по 30 вересня 2007 року, яка в грошовому вимірі, на думку позивача, становить 668 313 гривень 53 копійки. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з викладених у ньому підстав та просила суд позов задовольнити повністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд повністю відмовити в задоволенню позову, посилаючись на те, що позивачу призначено (поновлено) пенсію по інвалідності II групи, внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, відповідно до ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а посилання позивача на призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки згідно з ч. 3 ст. 30 вказаного Закону, пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При цьому частиною 16 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що виплата пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення, крім випадків, передбачених пунктом 2 статті 8 та статтею 9 цього Закону. Також, представник відповідача зазначив, що посилання позивача на призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності згідно заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті (довідка про заробітну плату № 237 від 25.09.2007 року) є безпідставним, оскільки, при визначенні середньомісячного заробітку робітникам і службовцям, які працювали за кордоном, частина заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті, не враховується. До того ж, позивач не підтвердив факт сплати внесків до Пенсійного фонду України за період з липня 1994 року по червень 1999 року. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши приєднану до матеріалів цивільної справи копію пенсійної справи позивача (а. с. 36 - 107) та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 липня 1995 року на території Криворізького металургійного комбінату на позивача було вчинено розбійний напад з метою вбивства, внаслідок якого позивач отримав тяжкі травми (акт № 1/981020, а. с. 10). За наслідками огляду МСЕК позивачу було встановлено II групу інвалідності, а з 03 липня 2006 року - її встановлено безстроково (а. с. 15). Згідно розпоряджень позивачу призначалась, була нарахована та виплачена пенсія у відповідних розмірах, встановлених Законом України (а. с. 41, 66, 67, 68, 79, 82, 83, 93, 96, 97, 98, 99, 100, 101). 12 жовтня 2006 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії по інвалідності № 419. У відповідь Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва листом № 17875/07 від 14.11.2006 року повідомило позивача про те, що йому поновлено виплату пенсії по інвалідності ІІ групи з 03.07.2006 року, зазначивши розмір пенсії позивача та порядок визначення розрахунку її розміру. Відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону; пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи; пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Отже, до виниклих правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При цьому частиною 16 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено, що виплата пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання провадиться потерпілому відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення, крім випадків, передбачених п. 2 ст. 8 і ст. 9 цього закону. З матеріалів пенсійної справи позивача № 180416 вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено пенсію по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Також, вимога позивача на призначення (перерахунок) пенсії по інвалідності згідно заробітної плати, яка виплачувалась позивачу в іноземній валюті є безпідставною, оскільки, при визначенні середньомісячного заробітку робітникам і службовцям, які працювали за кордоном, частина заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті, не враховується, а згідно ст. 72 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 66 - 67), або, за їх вибором, заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього закону, а саме: обчислюється в розрахунку середньомісячного заробітку працівників відповідної професії та кваліфікації в Україні на час призначення пенсії (за даними відповідної профспілки), а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах. Позивач не додав до позовної заяви, а представник позивача в судовому засіданні не надав суду доказів на підтвердження факту сплати позивачем внесків до Пенсійного фонду України за період роботи за кордоном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, при призначенні та визначенні розміру пенсії позивача по інвалідності, не було порушено прав позивача, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied