Рішення адміністративного суду від 2008-06-10 00:00:00+03

Позивач 22.05.2006 року звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання незаконною бездіяльність органу державної влади та примусове виконання обов'язку посилаючись на те, що 12.04.2006 року, близько 17 години на вул. Тетіївській м. Монастирище Черкаської області, її побив лопатою та ногами [PERSON], внаслідок чого їй заподіяні тілесні ушкодження, а саме : струс головного мозку та переломи кісток тазу. У зв'язку з цим вона по цей час знаходиться на стаціонарному лікування в травматологічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні. Того ж дня, 12.04.2006 року вона подала до Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області письмову заяву про притягнення [PERSON] до передбаченої законом відповідальності. Однак, до цього часу про хід та результати вказаної заяви їй не повідомлено, рішення про порушення кримінальної справи чи відмову в її порушенні відповідачем не прийнято. Бездіяльність відповідача в частині не проведення належної перевірки її заяви від 12.04.2006 року та неприйняття рішення за результатами розгляду цієї заяви вважає не законною з таких підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про міліцію" міліція в Україні є одним з органів державної влади України. Як зазначено в ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з вимогами ст. 97 КПК України по заяві або повідомленню про злочини орган дізнання чи досудового слідства зобов'язаний не пізніше триденного строку прийняти одне з таки рішень: порушити кримінальну справу, відмовити в порушенні кримінальної справи, направити заяву або повідомлення за належністю. Прийняття іншого рішення чи можливість неприйняття взагалі ніякого рішення по заяві або повідомленню про злочини вказаною нормою закону не передбачено. Згідно зі ст. 4 КПК України, орган дізнання чи слідчий зобов'язаний в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. У зв"язку з неприйняттям відповідачем рішення по її заяві від 12.04.2006р. вона позбавлена можливості в разі необхідності оскаржити таке рішення до суду. Таким чином, неприйняття рішення по її заяві від 12.04.2006 року, тобто бездіяльність відповідача є незаконною. Частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових чи службових осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії, тому звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Просить визнати незаконною бездіяльність відповідача Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області в частині неприйняття рішення по її заяві про вчинення злочину від 12.04.2006 року, протягом строків, встановлених ст. 97 КПК України та зобов'язати відповідача прийняти рішення по її заяві від 12.04.2006 року, відповідно до вимог ст. 97 КПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представництво своїх інтересів довірила на підставі довіреності [PERSON] та адвокату [PERSON] Суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 48, 56 КАС України проводити розгляд справи у відсутність позивача, з участю її представників [PERSON] та адвоката [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( діє на підставі доручення № 427 від 07.09.2007 року ( а.с. 193)) позовну заяву [PERSON] підтримала повністю, просить її задоволити та пояснила, що правоохоронні органи були бездіяльні. Перша судово-медична експертиза тілесних ушкоджень була проведена 19.04.2006 року, і за результатами експертизи було встановлено наявність тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Працівники Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області вважали, що підстав порушувати кримінальну справу не має, достовірно знаючи про наявність тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Після того, як стало достовірно відомо, які маються тілесні ушкодження чому не порушили кримінальну справу невідомо. Представники відповідача посилаються на те, що 18.04.2006 року поступила заява про злочин по тел “02”, що виключено, оскільки станом на 18.04.2006 року [PERSON] було взагалі заборонено рухатись і вона була прикута до ліжка. Є документи з “Укртелекому”, що був телефонний дзвінок на “02”, і медична сестра ЦРЛ може засвідчити, що працівники міліції приїздили на виклик. Заява [PERSON] від 12.04.2006 року не зареєстрована по невідомій причині. [PERSON] просила кілька разів надати їй копії постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 27.04.2006 року, які надали лише 4 грудня 2006 року, після кількох листів та скарг. Заява про вчинення злочину була зареєстрована в міліції 18.04.2006 року в зошиті приймання викликів на “02”. За результатами перевірок винесена постанова від 15.05.2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи, яка скасована і направлена знову на перевірку. 30.06.2006 року знову винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, яку вони отримали лише 30.08.2006 року. В даний час їм було повідомлено листом обласної прокуратури, про те що кримінальна справа по даному факту передана в Христинівський РВ УМВС. Просить задоволити позовну заяву позивача, визнати незаконною бездіяльність Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області та зобов'язати виконати обов'язок. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] ( діє на підставі ордеру № 55 від 27.03.2008 року ( а.с.192)) позовну заяву [PERSON] підтримав повністю, просить її задоволити та пояснив, що позивач 19.03.2008 року отримала лист прокуратури про те, що кримінальну справу направлено, для провадження досудового слідства в Христинівський РВ УМВС. Дійсно, повідомлення Монастирищенським РВ УМВС про заподіяння тілесних ушкоджень зареєстровано 18.04.2006 року і це їй відомо від РВ з їх листів та повідомлень. Будь-яких інших достовірних відомостей коли зареєстровано в них як представників не має. Вважає, що позовні вимоги доведені та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме : встановлено, що оперативний черговий 12.04.2006 року отримав повідомлення про те, що заподіяно тілесні ушкодження, про, що свідчить і довідка Монастирищенського “Укетелекому”, яка підтверджує, що був дзвінок з телефону [PERSON] на номер “02”. Того ж дня, 12.04.2006 року, приблизно через годину до [PERSON] була викликана медична допомога, приїздила фельдшер надала першу допомогу. Разом з працівниками ЦРЛ додому до [PERSON] з»явились двоє працівників РВ, що свідчить про те, що відповідачу достовірно було відомо, що сталося і повинно було бути зареєстровано в установленному законом порядку. Отже, станом на 12.04.2006 року Монастирищенському РВ УМВС України достовірно було відомо про факт спричинення тілесних ушкоджень позивачу. Свідок [PERSON], дільничний інспектор РВ УМВС, показав в судовому засіданні, що 12.04.2006 року приходив додому до [PERSON], спілкувався з нею, пересвідчився, що заподіяно тілесні ушкодження і отримав повідомлення хто саме заподіяв тілесні ушкодження. Вищевикладене вважає, що повністю підтверджує факти викладені позивачем в позовній заяві. Згідно документів, які надані Монастирищенською ЦРЛ та з допиту свідка [PERSON] встановлено, що 12.04.2006 року на виклик по телефону до [PERSON] приїздили працівники Монастирищенської ЦРЛ і їй надавалась медична допомога. Крім цього, свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на місці пригоди, тобто по місцю проживання [PERSON] знаходились працівники міліції. Таким чином, вважає, що всі доводи про те, що Монастирищенському РВ УМВС України в Черкаській області було достовірно відомо про дату та факт спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] повністю знайшло своє підтвердження. Позивач вказувала, що нею 12.04.2006 року подано письмову заяву до райвідділу міліції. В судовому засіданні представник відповідача заперечував факт надходження до райвідділу міліції письмової заяви [PERSON], а стверджував про те, що повідомлення надійшло усно по телефону “02”. Доводи представника відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а навпаки з матеріалів кримінальної справи, наданих з Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області, встановлено, що фактично до Монастирищенського РВ УМВС надійшла письмова заява у вигляді “Протоколу усної заяви”. Той факт, що “Протокол усної заяви” від 18.04.2006 року, а не від 12.04.2006 року не має вирішального значення у справі, оскільки працівники Монастирищенського РВ УМВС зобов'язані були зареєструвати заяву [PERSON] 12.04.2006 року. Таким чином, строк, для прийняття рішення по заяві рахується саме з 12.04.2006 року. Крім цього, станом на 15.05.2006 року позивачу про прийняте рішення по її заяві нічого не було відомо, і лише пізніше стало відомо про існування постанови від 27.04.2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи. Отже рішення, по заяві повинно бути прийнято не пізніше 22.04.2006 року, а фактично прийнято 27.04.2006 року, тобто з порушенням строків. В судовому засіданні представник відповідача Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області підполковник міліції Чумак Микола Олексійович (діє на підставі доручення від 27.03.2008 року № 1121 ( а.с.191)) позовну заяву не визнав повністю, пояснивши при цьому, що заява поступила в РВ 18.04.2006 року і 27.04.2006 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи тобто через дев»ять днів, згідно норм КПК. Зареєстровано 18.04.2006 року в книзі обліку інформації, яка знаходиться в відділі. Всі телефонні дзвінки записуються вся інформація, також записи, зберігаються в райвідділі міліції, який їх термін зберігання він не знає та підтримав заперечення подане Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області від 06.03.2008 року № 831, відповідно до якого УМВС вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного: з поданої заяви вбачається, що позивачка звернулася до Монастирищенського РВ УМВС з повідомленням про те, що 12.04.2006 року відносно неї вчинено злочин [ADDRESS]. Просила прийняти міри до [PERSON], який безпричинно побив її, спричинивши тим самим їй тілесні ушкодження. По даному факту 27.04.2006 року Монастирищенським РВ УМВС було відмовлено в порушенні кримінальної справи. 15.05.2006 року за скаргою позивачки зазначена постанова скасовано прокурором Монастирищенського району та справа направлена на додаткову перевірку. Після проведення додаткової перевірки дільничний інспектор міліції [PERSON] 30.05.2006 року вдруге виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи. 21.08.2006 року Монастирищенським районним судом постанова про відмову в порушенні кримінальної справи була скасована та справа направлена на додаткову перевірку. 10.09.2006 року Монастирищенським РВ втретє була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи. 19.09.2006 року перевіряючи скаргу позивачки на бездіяльність органів дізнання прокурором Монастирищенського району постанова про відмову в порушенні кримінальної справи була скасована і винесена постанова про порушення кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) Розслідування даної кримінальної справи проводиться Христинівським РВ УМВС. Вини Монастирищенського РВ або УМВС в тому, що до теперішнього часу особі на яку вказує позивачка, як на таку, що заподіяла її тілесні ушкодження, не пред'явлено обвинувачення - не має. Підставою того, що [PERSON] не притягнутий до відповідальності є те, що при перевірці цього факту не встановлено свідків та не добуто інших доказів, які могли б підтверджувати, що тілесні ушкодження потерпілій заподіяні саме [PERSON], а також відсутність на той час акту судово-медичної експертизи, яким підтверджується заподіяння потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості. За таких обставин, як органу дізнання не було підстав для порушення кримінальної справи протягом десяти днів передбачених ст. 94 КПК України. Про те, що у [PERSON] є тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості стало відомо лише 22.06.2006 року. Недоліки в роботі дільничного інспектора міліції при перевірці фактів в заподіянні тілесних ушкоджень позивачці, на які звертається увага прокуратури при перевірці матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи та в постанові про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, не можна вважати, що заважали встановленню істини по справі або зашкодили встановленню інших доказів по справі. Розслідування кримінальної справи Христинівським РВ також поки, що не спростовує доводів до яких дійшов Монастирищенський РВ при перевірці заяви позивачки, щодо заподіяння їй тілесних ушкоджень [PERSON] Ці недоліки є речовими усунення яких контролюється прокуратурою. З урахуванням викладеного УМВС України в Черкаській області просить суд в задоволенні позову [PERSON], відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює в Монастирищенській ЦРЛ. 12.04.2006 року приблизно о 19 год. вона отримала виклик до [PERSON], на вул. Чапаєва в м. Монастирище. Прийняв виклик диспетчер Монастирищенської ЦРЛ [PERSON]. Виклик було отримано приблизно о 19 год., а приїхали вони вже на місце виклику пізніше, близько 19 год. 30 хв. На виклик вона виїздила разом з водієм [PERSON]. Причину виклику не повідомляли. Коли вони приїхали біля [PERSON] була тільки її дочка. Також на місці вже були присутні працівники міліція, які були одягнені в форменний одяг та при собі мали течки. Їй не відомо, хто саме з працівників міліції був на місці та їх посади. Крім цього на місці стояв автомобіль і вона зробила висновок, що це працівники міліції. Їх особисто вона не пам'ятає, а лише запам'ятала, що вони були низького зросту. Чи спілкувалися працівники міліції з [PERSON] вона не пам»ятає. Її особисто працівники міліції нічого не запитували. [PERSON] скаржилась, що у неї болить, повідомила, що її побили, болять ребра, тяжко дихати і вона не може поворухнутись, плакала, стогнала. Коли [PERSON] скаржилась була присутня її дочка. Про те, чи говорила [PERSON] хто її побив вона вже зараз не пам'ятає. [PERSON] повідомила, що одразу після того як її побили вони викликали швидку допомогу. Під час виїзду вона надавала [PERSON] допомогу, а саме колола знеболююче, обв»язували її тугою пов'язкою. Попередній діагноз вона зафіксувала забій ребер з права. Висновок такий вона зробила тому, що права сторона у [PERSON] боліла, вона не могла піднятися, дихнути. [PERSON] потребувала госпіталізації, однак госпіталізована в той день не була тому, що відмовилась посилаючись на те, що їй треба помитися і вони приїдуть завтра. Одяг на [PERSON] був порваний, вона вся була брудна. При ній ні [PERSON] ні її дочка в міліцію не телефонували. Коли вони поверталися в ЦРЛ, працівники міліції ще залишались у [PERSON] Попередній діагноз записується в журналі виклику. Про те чи повідомляли правоохоронні органи про даний випадок їй не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює фельдшером в Монастирищенській ЦРЛ. З [PERSON] вона не знайома. 12.04.2006 року вона перебувала на своєму робочому місці, але цього виклику не приймала, оскільки в той час коли він поступив вона була в перев»язочній. Виклик приймали без неї. Хто саме прийняв даний, виклик вона не можу стверджувати. Виклики на швидкій допомозі, якщо її не має в кабінеті може прийняти хтось інший і записують на листок паперу, а вона потім заносить їх в журнал. Виклик по [PERSON] вона вчасно в журнал не записала тому, що [PERSON] поїхала з цим листком на виклик. Потім вона його повернула і занесли його в журнал вже пізніше, в той же день, працівники наступної зміни. Вони почали записувати свої виклики, а цей виклик записаний в той самий день, але пізніше, тобто після 20 години, після повернення з виклику [PERSON]. Виклики на швидкій допомозі приймає вона, як фельдшер - диспетчер, крім того вони возять хворих на рентген, допомагають в перев'язочній. Інші особи, приймаючи виклики записують їх на листок. Коли [PERSON] їхала на цей виклик то повідомила їй, що там побили людину. Після виклику було поставлено попередній діагноз забій ребер. В правоохоронні органи вони про такі випадки повідомляють коли повертається фельдшер з виклику і повідомляє, що люди мають намір звертатися в правоохоронні органи з заявою. Крім цього, в Монастирищенській ЦРЛ є журнал тілесних ушкоджень, осіб які звертаються з тілесними ушкодженнями. [PERSON] приїхавши після виклику повідомила, що сильних тілесних ушкоджень не було, якби були тяжкі тілесні ушкодження, то вона б обов»язково хвору госпіталізувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він в квітні місяці 2006 року працював дільничним інспектором Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області. Заява [PERSON] була в нього на розгляді і він проводив по ній перевірку. Від оперативного чергового на його стільниковий телефон надійшло повідомлення про необхідність з'ясування обставин суперечки у [PERSON], оскільки там побили людину. Він разом з іншим дільничним інспектором, а саме Завертайлом Олександром Анатолійовичем поверталися з району міста “Зоряний” та зайшли до [PERSON]. Приходили до [PERSON] пішки, без автомобіля. Хто саме з оперативних чергових повідомив йому на телефон вказану інформацію він вже не пам'ятає. Прийшовши додому до [PERSON], що по вул.. Чапаєва, номера будинку він не пам'ятає, де їм розповіли що виникла суперечка і [PERSON] побили. Присутніми були потерпіла [PERSON] її сестра чи тітка він напевно не знає. Трохи згодом приїхали працівники швидкої допомоги жінка з водієм. В той час коли вони спілкувались з [PERSON] остання розповідала, що коли вона поверталась від Нісенець її хтось побив, вказувала хто саме побив, але він вже не пам»ятає прізвища того на кого вказувала [PERSON] Видимих тілесних ушкоджень на [PERSON] він не бачив. Він розмовляв з [PERSON] до того, як її оглянули працівники швидкої допомоги. Працівники швидкої допомоги почали оглядати [PERSON] і їх попросили вийти. Після огляду медпрацівниками вони не спілкувались з [PERSON] Після розмови з [PERSON] ними не було складено будь-яких протоколів, заяв тому, що їм повідомили, що прийдуть до них пізніше і напишуть заяву. Заява з»явилась тільки після того як [PERSON] потрапила в травматологічне відділення Монастирищенської ЦРЛ і в неї були тілесні ушкодження, в зв'язку з чим проводилась перевірка.. Заява була оформлена у вигляді протоколу усної заяви, який він складав в травматологічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ. Цей протокол був написаний, прочитаний [PERSON] та нею підписаний. Тільки після того як був оформлений протокол усної заяви його було зареєстровано в Монастирищенському РВ УМВС України в Черкаській області. Додому до [PERSON] він приходив один раз, і ще один раз приходив коли опитував сестру, але швидкої допомоги за другим його візитом не було. За таких обставин коли була швидка допомога в [PERSON] він приходив до неї додому один раз. Після складання протоколу усної заяви почались перевірки, неодноразово він ходив до неї в лікарню, опитував свідків, сестру, жителів району міста “Зоряного”, з приводу конфлікту. Матеріали перевірок він направляв в прокуратуру, і вони повертались йому знову на доопрацювання. Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного : в частині визнання незаконною бездіяльність Монастирищенського районного відділу Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Черкаській області в зв»язку з неприйняттям рішення по заяві позивача про вчинення злочину від 12.04.2006 року, протягом строків встановлених статтею 97 Кримінально-процесуального Кодексу України, повністю на підставі : За ст. 4 КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов»язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. Відповідно до ст. 94 КПК України приводами до порушення кримінальної справи є, зокрема заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян; безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину. Приводи до порушення кримінальної справи - це передбачені законом джерела первісних відомостей про злочини, які породжують кримінально-процесуальні правовідносини та зобов'язують правоохоронні органи здійснити перевірку інформації, що міститься в них, по суті. Заяви або повідомлення окремих громадян про злочини можуть бути усними та письмовими. Усні заяви заносяться до протоколу, який підписують заявник та посадова особа, що прийняла заяву. При цьому заявник попереджується про відповідальність за неправдивий донос, про що зазначається в протоколі ( ч. 1 ст. 95 КПК України). Судом встановлено, що за протоколом усної заяви від 18.04.2006 року ДІМ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенант міліції [PERSON] прийняв усну заяву від [PERSON], [INFO], уродженки с. Сарни Монастирищенського району, пенсіонерки, раніше не судимої, жительки [ADDRESS], яка заявила, що 12.04.2006 року приблизно о 17 год. 30 хв. по [ADDRESS] її побив [PERSON], спричинивши їй тілесні ушкодження. Протокол усної заяви прочитано, та підписано заявницею [PERSON] і дільничним [PERSON]( т. 2, а.с. 8). Крім цього, протокол усної заяви зареєстровано в Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, за реєстровим № 368 від 18.04.2006 року о 12 год. 10 хв. ( т. 1, а.с. 217-223). Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень : 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи;3) направити заяву або повідомлення за належністю. Разом з тим, за ч. 3 ст. 97 КПК України коли необхідно перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення кримінальної справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів. Рішення по заяві прийняте органом дізнання 27.04.2006 року, а саме винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.04.2006 року ( т. 1, а.с. 105). З показів свідка [PERSON] встановлено, що вона працює в Монастирищенській ЦРЛ, фельдшером. При виїзді нею на виклик до [PERSON] 12.04.2006 року, за адресою [ADDRESS] на місці виїзду були присутні працівники міліції. З показів свідка [PERSON] встановлено, що дійсно 12.04.2006 року надійшов до Монастирищенської ЦРЛ виклик на адресу [PERSON], і попередньо було повідомлено, що виклик з приводу спричинення тілесних ушкоджень. Крім цього, обставини того, що дійсно [PERSON] викликала 12.04.2008 року швидку допомогу і на цей виклик виїздила саме [PERSON] ( допитана в судовому засіданні в якості свідка) підтверджується записом в “Журналі запису звертань про невідкладну медичну допомогу” Монастирищенської ЦРЛ за № 4450 від 12.04.2008 року ( т. 1&cedil; а.с. 250-251). Той факт, що потерпіла [PERSON] зверталася в Монастирищенську ЦРЛ та Монастирищенський РВ УМВС України 12.04.2006 року підтверджується і довідкою № 277 від 23.06.2006 року виданої ВАТ “Укртелеком” Монастирищенський ЦЕЗ № 12 ( т. 1, а.с. 203). Представником відповідача вказана довідка “Укретелекому”, а саме в частині телефонного дзвінка на номер “02” з телефону [PERSON] за № 2-15-55 12.04.2006 року з приводу спричинення тілесних ушкоджень, не спростовані. Листом за вих. № 2043 від 10.06.2008 року Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області повідомлено, що записи розмов по спецлінії 02 та міських телефонних лініях зберігаються не менше 30 діб, а потім знищуються автоматично відповідною програмою цифрового реєстратора або вручну членами комісії, а тому записи за квітень 2006 року в архіві вищевказаної системи відсутні. ( т. 2, а.с. 22). Посилання представника відповідача на те, що заява від [PERSON] надійшла за телефоном “02” 18.04.2006 року та відповідно зареєстрована в “Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області” спростовується показами свідка [PERSON], який показав, що ним особисто в травматологічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ, після повідомлення РВ УМВС Монастирищенською ЦРЛ про те, що з тілесними ушкодженнями поступила [PERSON] складено “Протокол усної заяви від 18.04.2006 року”. Повідомлення в “Журналі реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області” про злочин за заявою [PERSON] було зареєстровано після складання протоколу усної заяви. Згідно з показами свідка [PERSON] судом встановлено, що останній, перебуваючи при виконанні службових обов»язків дільничного інспектора Монастирищенського РВ УМВС України за повідомленням на стільниковий телефон оперативного чергового Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області 12.04.2006 року безпосередньо спілкувався з потерпілою [PERSON] в неї вдома, за адресою [ADDRESS]. При цьому [PERSON] повідомила йому, що її побили, тобто вчинили відносно неї насильницькі дії та вказала на особу, яка це зробила. Працівники міліції зобов'язані приймати заяви та повідомлення про злочини в будь-який час та в будь-якому місці, якщо вони перебувають при виконанні службових обов'язків. Отримані заяви негайно передаються до чергової частини для реєстрації та належної перевірки. Строк розгляду заяв та повідомлень рахується з моменту їх реєстрації. Таким чином, суд вважає, що дільничний інспектор [PERSON] повинен був прийняти заяву [PERSON] ( позивача у справі) про злочин, зареєструвати її в установленому законом порядку, передавши в чергову частину Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, саме 12.04.2006 року. Отже судом встановлено, що працівникам Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області, вже 12.04.2006 року було достовірно відомо про спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], а тому суд вважає, що строк перевірки по заяві про вчинення злочину почався з 12.04.2006 року, а не з 18.04.2006 року. Рішення по заві у вигляді постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, прийнято 27.04.2006 року, тобто з порушенням строків прийняття рішення встановлених ст.. 97 КПК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку має місце бездіяльність Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області в частині не прийняття рішення по заяві у встановлені ст. 97 КПК України строки, а саме триденний чи десятиденний строк. В частині зобов'язання відповідача прийняти рішення по заяві позивача від 12.04.2006 року про вчинення злочину, відповідно до вимог ст. 97 КПК України не підлягає до задоволення на підставі : Судом встановлено та знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що постановою прокурора Монастирищенського району Черкаської області від 19.09.2006 року про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та про порушення кримінальної справи постанову дільничного інспектора Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 125 КК України від 11 серпня 2006 року скасовано та порушено кримінальну справу по факту умисного нанесення [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров»я. Кримінальну справу, для проведення досудового слідства направити начальнику СВ Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області ( т. 1, а.с. 235). В даний час, згідно повідомлень, які містяться в матеріалах справи, вказана кримінальна справа по факту спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] знаходиться в провадженні Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області в стадії досудового слідства, а тому оскільки кримінальна справа вже порушена, тому суду вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied