Рішення адміністративного суду від 2008-06-27 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова та Державної податкової адміністрації України з вимогою про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії, а саме, відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону України „Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” стосовно нього, як до особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це відповідний державний орган, зберегти раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів - за прізвищем, ім'ям та по-батькові та зробити в його паспорті відмітку про наявність у нього права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера і завірити її підписом відповідальної особи, гербовою печаткою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова, в чому йому було відмовлено, що в судовому засіданні підтримано позивачем, за виключенням вимоги до другого відповідача- Державної податкової адміністрації України. Представник відповідача Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова проти позову заперечує та в обґрунтування цього пояснює, що повноваження щодо відмітки у паспорті про наявність у громадянина права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру та його облік, як платника податків, ведеться за серією і номером паспорту відповідно до вимог діючого на цей час податкового законодавства та відповідно до Порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів”, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України і Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 року № 602/1226, покладені на органи внутрішніх справ на підставі поданої до них заяви встановленого зразку та документів, затверженого переліку, що позивач не надав, а на його звернення стсовно цього була надана відповідь, де роз”яснено про порядок реалізації права на альтернативну форму обліку. Представник відповідача - Державної податкової адміністрації України, що є суб”єктом владних повноважень, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду не прибув в судове засідання, про причину неприбуття суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, що дає змогу суду відповідно до ст. 128 КАСУ для вирішення справи за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що у зв'язку з релігійними переконаннями [PERSON] 06.12.2007 року звернувся до Державної податкової інспекції у Київському районі м.Харкова із заявою про відмову від присвоєння йому ідентифікаційного коду, вилучення ідентифікаційного номеру та відомостей про нього з Державного реєстру Державної податкової інспекції та Державної податкової адміністрації України та просив зробити відповідну відмітку у паспорті про наявність у нього права здійснювати будь-які інші платежі без ідентифікаційного коду, на що він отримав від відповідача відмову за №885/Щ/29-005 від 21.12.2007р. Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів" для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Тобто, відповідно до вимог ст.28 ЦК України, де передбачено, що фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. А враховуючи, що до введення ідентифікаційних номерів реєстрація платників податків здійснювалася за прізвищем, ім'ям та по батькові, що в судовому засіданні підтвердив представник відповідача, то позивач має право на такий облік, як платник податку та інших платежів. В зв'язку з чим відмова відповідача стосовно ведення вказаного обліку платника податку, щодо позивача є порушенням його особистого права на ім'я, і охороняється законом відповідно до ст.201 ЦК України. Посилання представника відповідача на те, що до компетенції органів податкової служби не віднесено внесення відміток до паспортів про анулювання індивідуального ідентифікаційного коду спростовується положенням ч.8 ст.5 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів", яким передбачено, що реєстрація фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів проводиться державними податковими інспекціями по районах, районах у містах і містах без районного поділу за місцем постійного проживання платників, а для осіб, які не мають постійного місця проживання в України, - за місцем отримання доходів або за місцезнаходженням іншого об'єкту оподаткування є безпідставними. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обґрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted