Рішення адміністративного суду від 2008-06-20 00:00:00+03

Позивачка [PERSON] звернувшись до суду з даним позовом, просить стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації ( далі- відповідач) на її користь недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2004-2007 роки у розмірі 6378,30 грн. та визнати дії відповідача щодо відмови у донарахуванні та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2004-2007 роки притиправними, посилаючись на те, що вона являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії. Тому у відповідності до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” їй повинна виплачуватися щорічно одноразова грошова допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат і ця допомога виплачується за місцем проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати вказаної грошової допомоги. В період з 2004 року по 2007 рік включно, вона отримувала щорічну допомогу на оздоровлення у значно меньшому розмірі ніж це передбачено ст. 48 вказаного Закону. По питанню виплати недоотриманих сум на оздоровлення, вона звернулась до відповідача 07.12.2007 року. Проте 11.12.2007 року вона отримала лист від відповідача згідно, якого було відмовлено в задоволенні її вимог, в зв'язку з чим вона змушений звернутись з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила та частково відмовилась від свої позовних вимог і просила суд стягнути з відповідача недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2004 року по 2007 рік включно у розмірі 6258,30 грн. Від решти позовних вімог вона відмовився. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи не направив в судове засідання свого представника, натомість надіслав до суду лист від 16.05.2008 року згідно, якого відповідач позов не визнає та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача. Крім, цього відповідач надіслав до суду письмове заперечення на позовну заяву від 19.05.2008 року в якому зазначає, що громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується щорічна допомога на оздоровлення із державного бюджету в порядку та розмірах, що встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року №936 та від 26.07.1996 року №836. Також в запереченні зазначено, що у відповідності до вимог чинного законодавства не передбачено видатків на проведення перерахунку раніше виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення. Відповідач вважає, що позивачкою пропущено річний строк звернення до адміністративного суду, а тому наполягає на відмові у задоволенні адміністативного позову у відповідності до ч.1 ст.100 КАС України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER], виданим Київською обласною державною адміністрацією 14.03.1994 року. Про порушення свого права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення позивачка дізнався в грудні 2007 року від знайомих з м.Біла Церква. Із довідки № 01-05-223 від 09.06.2008 року наданої відповідачем вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку з 01.10.2001 року і як ліквідатор аварії на ЧАЕС першої категарії отримала допомогу на оздоровлення в 2004 році в сумі 26 гривень 70 коп., а в 2005, 2006, 2007 роках по 120 гривень. Зазначена щорічна допомога на оздоровлення виплачувалась відповідачем в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період до 2005 року, та постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. У відповідності до ст.71 ЦК УРСР від 1963 року загальний строк для захисту права за позов особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. У відповідності до ст.75 ЦК УРСР від 1963 року позовна давність застосовується судом не залежно від заяви сторін. У відповідності до ст.76 ЦК УРСР від 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У відповідності до ст.80 ЦК УРСР від 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови від позову. У відповідності до п.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із строін. Суд вважає, що позивачка не отримавши в повному розмірі щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2004 рік повина була зрозуміти та дізнатись про порушення свого права на отримання данних коштів з боку відповідача і своєчасно звернутись за захистом свого права до суду. Суд не вбачає поважних причин для поновлення строку для звернення до суду за період з 2004 року по 2006 рік включно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити клопотання відповідача щодо застосування наслідків передбачених ст.100 КАС України тому, що позивачка недбало віднеслась до свого права щодо своєчасного отримання в повному розмірі щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2004-2006 роки, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції закону, що діяв до внесення змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, одноразова щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, виплачується у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Законом України «Про державний бюджет України» на 2007 рік від 19.12.2006 року згідно, якого дія ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” яка передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, зупинено на 2007 рік. Рішенням Конституційного Суду України за справою № 1-29 /2007 року від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Виходячи із загальних засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами та приймаючи до уваги Рішення Конституційного Суду України за справою №1-29/2007 від 9 липня 2007 року, при виплаті допомоги на оздоровлення слід керуватися ст.48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в редакції Закону, яка існувала до внесення змін Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 року, а не постановами КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 20.09.2005 року за № 936 “Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на які посилається відповідач, що суперечать іншим нормам законів. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Таким чином суд приходить до висновку, що грошова щорічна допомога на оздоровлення [PERSON] виплачена відповідачем за 2007 рік є неправильною тому, що повинна була виплачуватися виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати щорічної компенсації на оздоровлення. Згідно ст. 76 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2007 року становить - 400 гривень на місяць, з 01.04.2007 року - 420 гривень, з 1.07.2007 року - 440 гривень, з 1.10.2007 року - 460 гривень. Враховуючи те, що позивачці було виплачено грошову допомогу на оздоровлення 22.08.2007 року, тобто коли розмір мінімальної заробітної плати становив 440 грн. на місяць, тому відповідач повинен був вилатити [PERSON] грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік не 120 грн., а 2200 грн.( 440 грн. х 5). Таким, чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки грошову допомогу на оздоровлення за 2007 рік у сумі 2080 грн. (2200 грн.-120грн.). Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та відмови в задоволені позову [PERSON] про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік з підстав пропущення річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки Законам України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинялась дія ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, що позбавляло можливості позивачку належним чином звертатись до суду з посиланням на дану норму Закону. У позивачки виникло право на звернення до суду щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік тільки після 9 липня 2007 року, тобто після винесення рішення Конституційного Суду України за справою № 1-29 /2007 року згідно, якого було визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними) положення Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом 28.03.2008 року, тобто коли, що не минув річний строк для звернення до суду щодо стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити відповідачу у задоволені клопотання про застосування наслідків передбачених ч.1 ст.100 КАС України та задовольнити вимогу позивачаки про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік. З урахуванням вищевикладеного та

Результат розгляду: partial