Рішення адміністративного суду від 2008-03-17 00:00:00+02

Позивач [PERSON] виконував роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26.07.1986 року по 30.08.1986 року, внаслідок чого його було віднесено до категорії 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В грудні 2002 року Позивача визнано інвалідом другої групи та віднесене до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Позивач стверджує, що має право на отримання одноразової компенсації у розмірі, еквівалентному 45 мінімальних заробітних плат із розрахунку розміру виплат інвалідам ІІ групи -45 мінімальних заробітних плат, визначеного статтею 48 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»(далі Закон № 796) в редакції, що діяла до внесення змін згідно з Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI. У відповідності до ст. 48 Закону № 796 в чинній редакції встановлено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Позивач стверджує, що виходячи з положень Закону № 796 розрахунок одноразової компенсації повинен здійснюватись враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, тоді як в оскаржуваній постанові зафіксовано, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: інвалідам I групи - 37930 тис. карбованців; інвалідам II групи - 28440 тис. карбованців; інвалідам III групи - 18960 тис. карбованців. В ході судового розгляду адміністративної справи, представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»набула чинності 30 липня 1996 року після офіційного оприлюднення її в засобах масової інформації -в газеті «Урядовий кур'єр»№ 141 та у № 15 «Зібрання постанов Уряду України»за 1996 рік. З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Постанови КМ України від 26.07.1996 р. № 836 після встановлення йому у грудні 2002 року інвалідності другої групи і віднесення його до категорії першої осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Таким чином, днем, коли Позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, необхідно вважати день, з якого на нього почала поширюватись дія оскаржуваної Постанови Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З огляду на це, Позивачем був пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України. Стаття 100 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, а саме: пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи всі вищенаведені обставини, а також факт пропуску Позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied