Рішення адміністративного суду від 2008-04-21 00:00:00+03

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому після уточнення позовних вимог просить суд визнати бездіяльність відповідача та стягнути з держави Україна на його користь 5000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Свій позов він обґрунтував тим, що 25 червня 2003 р. його було травмовано на будівельному об'єкті за адресою: вул. Пушкінська, б. 88 у місті Харкові при виконанні трудових обов'язків. Його представник двічі письмово звертався до начальника управління Сільвестрова В.П. щодо необхідності встановлення факту його травмування на роботі та спонукання працедавця ТОВ ''Флавіо" скласти про це відповідний акт за формою Н-1 (нещасний випадок). Але, на першу заяву його представника від 5 вересня 2003 р. йому відповіли (відповідь 08-01-21/1198 від 02.10.2003 р.), що підстави для складання такого акту відсутні, що позивач має право звернутися з цього питання до суду. Така відповідь є простою відпискою, тому що в ній проігноровані аргументи заявника щодо травмування на виробничому об'єкті, що потерпілий був допущений до роботи (обставина, яка вказує на реальне існування трудових відносин за приписом ст. 24 КЗпП України навіть за відсутністю відповідного наказу чи розпорядження про прийняття на роботу), що мали підтвердити свідки-члени бригади Ковалі Олександр та Олексій, якщо б з них взяли пояснення. Та посадові особи бездіяли, ніяких дій не вчинили, крім зазначеної відписки. Вдруге його представник звернувся до Сільвестрова В.П. з письмовою заявою від 11 жовтня 2004 р., у заяві не йшлося про встановлення факту перебування у трудових відносинах, а було прохання щодо складання акту про травмування на виробництві. Але і цього разу пан Сільвестров В.П. вирішення всіх питань відніс до компетенції суду, продовжуючи бездіяти. Ніякого витягу з Положення про порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, як він на це вказав у відповіді № 08-01-21/0129 від 28 жовтня 2004 р., до його другої відповіді додано не було, але з'ясувалася важлива деталь, що підкреслює незаконність бездіяльності: зокрема, орган держнагляду з охорони праці мав право вимагати від працедавця складання акту за формою Н-1, і посадова особа "Держнаглядохоронпраці"- видавати обов'язкові для виконання працедавцем припису формою Н-9 щодо необхідності визнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом та складання акту за формою Н-1. Далі Сільвестров В.П. додає, що видати припис Н-9 тепер неможливо через ліквідацію ТОВ "Флавіо". Тоді виникає закономірне питання: чому він та його підлеглі бездіяли до ліквідації "Флавіо", хто їм заважав надати такий припис ТОВ "Флавіо" до його ліквідації? Тут викривається незаконна бездіяльність посадових осіб, яка сприяла працедавцю уникнути юридичної відповідальності за наслідками травмування його працівника на робочому місці. Позивач вважає, що (враховуючи постанову прокуратури про порушення працедавцем законодавства про охорону праці і накладення на керівника ТОВ "Флавіо" адміністративного стягнення) відповідач як державний орган, функцією котрого є державний нагляд за охороною праці (ст. 260 КЗпП України), бездіяв незаконно, чим заподіяв йому моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 гривень. Моральна шкода полягає в моральних стражданнях потерпілого, що пов'язані з бездіяльністю посадових осіб державного органу, які за законом покликані були діяти певним чином, а не залишати потерпілого сам-на-сам зі своєю травмою на призволяще. Він переніс 2 хірургічні операції, на строк 8 місяців повністю втратив працездатність і при цьому не одержав жодної копійки коштів по лікарняному. Частка вини за це лежить безпосередньо на відповідачеві, який нічого не вдіяв за для того, щоб спонукати працедавця виконати певні дії, спрямовані на одержання потерпілим компенсацій через його травмування на виробництві. Все вищенаведене викликало негативні зміни, життєві обмеження, складнощі у продовжені навчання в технікумі, в веденні звичайного способу життя, який існував у нього до травмування, що вимагало додаткових зусиль для відновлення попереднього стану життя. Ухвалою суду до участі у справі було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держаного казначейства України у Харківській області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві та додатково додавши, що згідно ст. 22 Закону України «Про охорону праці» посадови особи відповідача повинні були видати обов'язковий для виконання працедавцем припис формою Н-9 щодо необхідності визнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом та скласти акт за формою Н-1. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, прохав суд у його задоволенні відмовити, надав суду письмові заперечення відповідача, згідно яких вказав, що посадова особа теруправління - державний інспектор Коршунов В.Б. при перевірці заяви гр. [PERSON] діяв чітко у відповідності до Закону України "Про звернення громадян" та п. 28 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах в установах і організаціях, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 1998 р. № 923. При перевірці заяви [PERSON] факту трудових правовідносин заявника [PERSON] з ТОВ "Флавіо" як документально так і фактично встановлено не було, а тому юридичних підстав для видання адміністрації ТОВ "Флавіо" припису за формою Н-9 також не було. Заявнику неодноразово з дотриманням Закону України "Про звернення громадян" надавалися вичерпні відповіді з рекомендацією звернення до суду, оскільки повноваження теруправління обмежені в порівнянні з органами дізнання, слідства та суду. Представники третіх осіб начальника управління Денисенка Миколи Михайловича та Головного управління Держаного казначейства України у Харківській області в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, прохали суд у його задоволенні відмовити, так як позов необґрунтований та безпідставний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини справи: Відповідно до Положення про територіальне управління Державного департаменту промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду по Харківській області Територіальне управління Держпромгірнагляду по Харківській області є правонаступником територіального управління Державного комітету України з нагляду за охороною праці. Представник позивача звернувся з заявою до відповідача в серпні 2003 року, в якій прохав встановити факт перебування у трудових відносинах позивача з ТОВ "Флавіо", а також те що позивач отримав травму на виробництві. На дану заяву він отримав відповідь, що юридичних підстав для складення акту за формою Н-1 щодо нещасного випадку, який стався з позивачем не має, так як він не знаходився в трудових відношеннях з ТОВ «Флавіо». А також проінформували що з даного питання заявник може звернутися до суду. Представник позивача повторно звернувся з заявою до відповідача в жовтні 2004 року і в якій прохав для суду скласти акт, що його син отримав травму безпосередньо на виробництві. На цю заяву він отримав відповідь, що питання встановлення трудових відносин, складення та затвердження акта за формою Н-1, отримання соціальних виплат через відповідний Фонд соціального страхування від нещасних випадків, а також відшкодування матеріальної і моральної шкоди від колишнього директора ТОВ «Флавіо» можуть бути вирішені виключно винесенням рішення суду. Згідно ст. 22 Закону України «Про охорону праці» у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Відповідно до п. 37 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою КМУ 25.08.2004 року №1112, та який діяв на час другого звернення з заявою від 11.10.2004 року представника позивача до відповідача контроль за своєчасністю і об'єктивністю розслідування нещасних випадків, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати у межах своєї компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складення акта форми Н-1, якщо ними виявлено порушення вимог цього Порядку чи інших нормативно-правових актів з охорони праці. А згідно п.38 цього ж Порядку посадова особа органу Держнаглядохоронпраці має право у разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт форми Н-5, акт форми Н-1 (або форми НПВ) чи незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та причини нещасного випадку чи приховання нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду - у разі нещасного випадку з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта форми Н-5, акта форми Н-1 (або форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складення акта форми Н-1 (або форми НПВ). Судом також встановлено, що відповідно до посадової інструкції державного інспектора (посадової особи органу Держнаглядохоронпраці) він зобов'язаний проводити лише спеціальне розслідування нещасних випадків. А відповідно до п.40 Порядку спеціальному розслідуванню підлягають: нещасні випадки із смертельними наслідками; групові нещасні випадки, які сталися одночасно з двома і більше працівниками, незалежно від ступеня тяжкості ушкодження їх здоров'я; випадки смерті працівників на підприємстві; випадки зникнення працівників під час виконання трудових (посадових) обов'язків; нещасні випадки з тяжкими наслідками, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого (за рішенням органів Держнаглядохоронпраці). Віднесення нещасних випадків до таких, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі до нещасних випадків з можливою інвалідністю потерпілого, здійснюється відповідно до Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, що затверджується МОЗ. Таким чином, за обставин що сталися з позивачем, законодавець не покладає обов'язку на посадову особу органу державного нагляду за охороною праці видавати обов'язкові для виконання працедавцем припису формою Н-9 щодо необхідності визнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом та складання акту за формою Н-1, а надає йому лише таке право. Тобто бездіяльність відповідача не може бути визнана судом незаконною, так як він діяв в межах діючого законодавства і в судовому засіданні не встановлено фактів порушення Закону відповідачем. Враховуючи, що дії відповідача були правомірними, то і підстав для стягнення моральної шкоди з держави на користь позивача судом не вбачаються. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied