Рішення адміністративного суду від 2008-03-28 00:00:00+02

Позивач - [PERSON]- звернулася до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Рівненської міської ради, Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України про стягнення недоплаченої одноразової щорічної грошової допомоги в сумі 3401,64грн. Позивач позовні вимоги мотивує тим, що він має право на пільги як учасник війни, в тому числі відповідно, до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,- на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, але всупереч зазначеній нормі закону відповідачами в 2004-2007 роках щорічна разова грошова допомога до 5 травня їй виплачувалась не в повному обсязі, посилаючись на те, що Законом України «Про Державний бюджет» на відповідні роки встановлено інші розміри цих виплат. Оскільки положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, а по аналогії закону, відповідно, і ст. 44 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, ст. 34 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 30 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, то позивач рахує, що у неї є всі підстави для стягнення з відповідачів недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2004-2007 роки в сумі 3401,64 грн. Представник позивача в судовому засіданні надала суду пояснення, які співпадають з позицією, викладеною в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач -Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Рівненської міської ради- в судовому засіданні та в поданих суду запереченнях позов заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що виплата позивачу була профінансована за рахунок коштів Державного бюджету в розмірах, встановлених Законами України Про Державний бюджет на відповідні роки, оскільки ст. 95 Конституції України визначає, що виключно Законом про Державний бюджет України і визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільові спрямування цих видатків. Допомога в розмірах, визначених зазначеними Законами, позивачу виплачена повністю, заборгованості немає. Разом з тим, представник відповідача заявив про пропуск позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України і просить застосувати наслідки, передбачені ст. 100 КАС України. Просить у позові відмовити та розглянути справу без участі представника управління. Відповідачі- Міністерство праці та соціальної політики України, Державне казначейство України та Міністерство фінансів України- у судове засідання не з'явилися, хоча про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, заперечень на адміністративний позов не подали, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України та Міністерства фінансів України. Давши оцінку матеріалам справи на підставі чинного законодавства, дослідивши всі фактичні докази у справі, суд прийшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував таке. Позивач - [PERSON] - згідно посвідчення серії [NUMBER]від 16.10.2006 р., виданого Рівненським міськсоцзахистом (а.с. 8) має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників війни, в тому числі на отримання щорічної разової грошової допомоги в розмірі до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивачу у 2004-2007 роках було виплачено щорічну разову грошову допомогу в таких розмірах: в 2004 році - не виплачувалась, в 2005 році - 50,00 грн., в 2006 році - 50,00 грн., в 2007 році - 55,00 грн. Дані обставини стверджуються самим позивачем та відповідачем-1в запереченнях. Суд вважає, що дані виплати щорічної разової грошової допомоги за зазначений період здійснені відповідачами згідно чинного законодавство з огляду на наступне. Відповідно до ст. 8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Як вбачається з Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» видатки держави на фінансування виплат в розмірах зазначених в Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" - не передбачено. Хоч рішенням Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення ст. 29 Закону України "Про державний бюджет на 2007 рік", якою обмежувались зазначені вище виплати , визнано таким, що не відповідає Конституції України, однак на думку суду, це не тягне за собою автоматичне здійснення таких виплат, оскільки в бюджеті не має відповідного фінансування. На момент виплати щорічної разової грошової допомоги - до 5 травня, дана норма Закону була чинною і допомога виплачена в розмірі, встановленому зазначеною статтею. Зворотної сили Рішення Конституційного Суду не має. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Відповідачі не мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» в частині видатків на загальносуспільні потреби, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не внесено. Отже, оскільки, таких коштів на адресу відповідачів з Державного бюджету України не надійшло, то підстав стягувати з них зазначеної позивачем суми не має. Відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому. Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах, визначених Законами України про державний бюджет на відповідний рік, бюджетних асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, відсутня. Крім того, позивачем пропущено встановлений ст. 99 КАС України річний термін на звернення до суду, щодо вимог про стягнення допомоги за 2004-2006 роки, про поновлення якого позивач не клопотав перед судом і підстав для його поновлення суд не вбачає, оскільки позивачу було відомо про розмір щорічної разової грошової допомоги, що йому виплачувалася у 2004-2006 роках. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду позивачем не доведено ті обставини на яких ґрунтується його позов, а відповідачами доказана правомірність своїх дій, а тому підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного, позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані і до задоволення не підлягають. Оскільки позивачем не надано доказів понесення судових витрат, то підстав для застосування вимог ст. 94 КАС України у суду немає.

Результат розгляду: denied