Рішення адміністративного суду від 2008-06-10 00:00:00+03

У квітні 2008 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 1997-2002 років йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав.Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам,які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивачка визначила в розмірі 11040,00 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомленний у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Встановлено , що позивач з проживає та працює в м.Овруч, Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення , повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив:з 2 вересня 1996 року -15 грн., з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., Заборгованість перед [PERSON] за період з січня 1997 року по грудень 2002 року становить ( по ст..39 Закону):-- за 1997рік 360грн. (15грн.х2х12=360грн) -- за 1998рік 1200грн. (45грн.х2х6=540грн., 55грн.х2х6-660грн.) -- за 1999року -1776грн. (74 грн.х2х12= 1776грн); -- за 2000рік-2400грн. (74грн.х2х3=444грн; 90грн.х2х3=540грн; 118грнх2х6=1416грн.); -- за 2001 рік- 2832грн. (118грн.х2х12=2832грн.); -- за 2002 рік -3660грн. (140 грн.х2х6=1680грн., 165грн.х2х6=1980грн.); а всього 12228грн. - 756грн.(отриманих згідно ПКМ України) =11472грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: granted