Рішення адміністративного суду від 2008-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, де просить зобов'язати відповідача зареєструвати розірвання шлюбу між ним та [PERSON], відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27.11.1996р. та видати йому свідоцтво про розірвання шлюбу, про що він неодноразово звертався до відповідача, але йому було відмовлено з підстав, що реєстрація розірвання шлюбу законодавством передбачена лише в органах реєстрації актів цивільного стану, посилаючись на те, що він відбуває покарання у виправній колонії, а тому позбавлений можливості з'явитися до відділу реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до вимог ст.115 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. При цьому, в ст. 115 СК України нічого не йдеться про приміщення. Крім того, в Правилах реєстрації актів цивільного стану відсутні застереження щодо здійснення реєстрації розірвання шлюбу не в приміщенні РАЦС, що в судовому засіданні в повному обсязі підтримав представник позивача за дорученням [PERSON]. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення на адміністративний позов, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.128 КАСУ суд вважає можливим вирішення справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд приходить висновку про задоволення позову зі слідуючих підстав. Встановлено, що відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] звернувся до Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції з проханням зареєструвати розірвання шлюбу та видати йому свідоцтво про розірвання шлюбу, про що йому було відмовлено з підстав, що реєстрація розірвання шлюбу законодавством передбачена лише в органах реєстрації актів цивільного стану та згідно п. 5.20 Правил реєстрації актів цивільного стану відсутні відомості в актовому записі про розірвання шлюбу можуть бути доповнені за заявою особи після її звільнення з виправно-трудової установи на підставі паспорта відділом реєстрації актів цивільного стану, у якому було зареєстровано розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.115 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі актів цивільного стану. Статтею 116 Сімейного кодексу України передбачено, що після розірвання шлюбу та одержання свідоцтва про розірвання шлюбу особа має право на повторний шлюб. Відмова позивачеві щодо реєстрації розірвання шлюбу та видачі свідоцтва про розірвання шлюбу є порушенням його конституційного права та суперечить ст.22 Конституції України. Відповідно до вимог п. 5.18 і п.5.19 Правил реєстрації актів цивільного стану зареєстрованих в наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5, якщо один з подружжя визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім, недієздатним унаслідок душевної хвороби чи недоумства, засуджений за вчинення злочину до позбавлення волі на строк не менше трьох років, то реєстрація розірвання шлюбу провадиться за місцем проживання другого з подружжя на підставі постанови відділу реєстрації актів цивільного стану. До заяви про розірвання шлюбу додаються копія або виписка з рішення суду про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім чи недієздатним унаслідок душевної хвороби чи недоумства, або копія чи виписка з вироку суду про засудження його до позбавлення волі на строк не менше трьох років, яка подається ініціатором розірвання шлюбу. На підставі пред'явлених документів відділом реєстрації актів цивільного стану складається відповідна постанова та реєструється розірвання шлюбу. Згідно вимог ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень при виконанні своїх функцій відповідно до вимог Сімейного Кодексу України та Правил реєстрації актів цивільного стану мали місце не відповідність дій щодо відмови позивачу про реєстрацію розірвання шлюбу та видачу свідоцтва про розірвання шлюбу на тій підставі, що реєстрація розірвання шлюбу може бути здійснена лише в приміщенні органу реєстрації актів цивільного стану, що суперечить діючому законодавству, оскільки у вищевказаних нормативних актах відсутні застереження щодо здійснення реєстрації в іншому місці,це положення відноситься до реєстрації брака відповідно до вимог ст. 33 Сімейного Кодексу України, де має місце таке поняття, як „приміщення державного органу реєстрації актів цивільного стану”, стосовно рєстрації розірвання шлюбу такого чіткого визначення місця його вчинення діюче законодавство не містить, а тому дії відповідача стосовно цього є неправомірними. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обґрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, як громадянина, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України.

Результат розгляду: granted