Рішення адміністративного суду від 2008-03-22 00:00:00+02

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він являється учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи. Причиною інвалідності стало захворювання пов»язане з ліквідацією аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст.. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на одноразову компенсацію. Виплату даної допомоги проводить відповідач. Він звертався до відповідача з заявою про донарахування та виплату недоотриманої суми одноразової компенсації. Відповідач відмовив у задоволенні його вимог. Просить стягнути з відповідача на його користь одноразову компенсацію, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС в розмірі 20700 грн. Будучи належним чином повідомленим, позивач в судове засідання не з»явився та подав заяву, якою позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності. Не направив свого представника у судове засідання і відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, направивши натомість до суду заяву, якою просив розглянути останній у відсутності його представника при попередньому судовому засіданні. Суд ухвалив провести розгляд спору по суті у попередньому судовому засіданні, що узгоджується з вимогами ст.121 КАС України. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС І категорії, інвалідом ІІ групи та перебуває на обліку у відповідача. Інвалідність позивача спричинена захворюванням, що пов»язане з його участю у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Викладене підтверджується наявними у справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: § Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та копія вкладки № 006020 на ім.»я позивача; § Копія листа відповідача № 07-29-1314 від 21.12.2007 року. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачені нарахування та виплата одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат для інвалідів другої групи. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Обов»язок по нарахуванню та виплаті такої допомоги покладено на органи соціального захисту населення по місцю проживання громадян. Доказів виплати позивачу одноразової компенсації не здобуто. Відповідно до положень ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника. На час встановлення позивачу групи інвалідності, а це 17.02.2006 року, мінімальний розмір заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» становив 350-00 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зважаючи, що закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.48 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” відповідно до яких за твердженням відповідача визначається розмір компенсаційних виплат категорії осіб, до якої відноситься позивач. Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Враховуючи наведене суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової компенсації в розмірі, що визначений ст..48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на користь позивача в розмірі 15750-00 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час встановлення позивачу інвалідності розміром 350-00 грн.. Звідси позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Щодо доводів відповідача в тім, що позивачем пропущений встановлений ст..99 КАС України річний строк звернення до суду, суд погоджується з доводами позивача, що останній він пропустив з поважної причини, оскільки не знав про порушення свого права відповідачем, сподіваючись на законопослушість останнього і що про порушення свого права він дізнався лише у грудні місяці 2007 року, а остаточно впевнися в цьому, коли отримав відповідь відповідача на своє звернення. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: partial