Рішення адміністративного суду від 2008-01-30 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати дії відповідача незаконними та стягнути на його користь із Управління праці та соціального захисту населення Драбівської райдержадміністрації суму недоплаченої грошової допомоги в розмірі 1163 грн.18 коп. В попередньому судовому засіданні позивач свої вимоги змінив та уточнив, надав письмову заяву, в якій просив поновити строк звернення до суду щодо виплати одноразової допомоги за 2005-2007 роки і просив суд позов задоволити в сумі 4725 грн.30 коп. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і просив суд їх задоволити, пояснивши, що він як ветеран війни - учасник бойових дій відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком. Проте коли він звернувся до відповідача, йому було відмовлено. Беручи до уваги, що мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2005 року становила - 332 гривні, станом на 04.05.2006 року становила - 359 гривень та станом на 04.05.2007 року становила - 410,06 гривень відповідач повинен був виплатити йому без врахування виплачених сум за 2005 рік - 332 грн. х 5 - 250 грн. = 1410 грн.; за 2006 рік - 359 грн. х 5 - 250 грн. = 1545 грн..; за 2007 рік - 410,06 грн. х 5 - 280 грн. = 1770 грн. 30 коп., а всього за вищевказаний період відповідач повинен був виплатити йому 1410+1545+1770,3= 4725 гривень 30 копійки. Просив суд поновити йому пропущений строк звернення до суду за 2005 та 2006 роки, оскільки вважає, що пропустив цей строк з поважних причин, так як йому стало відомо про порушення його права лише в грудні 2007 року від інших ветеранів - мешканців с.Білоусівка. Із положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким передбачені його права, як учасника бойових дій, він не був знайомий і вважав, що щорічна разова допомога, яка була йому фактично виплачена за ці роки, виплачувалась правильно. Представник відповідача, позовні вимоги позивача не визнала і просила суд в позові відмовити, оскільки виплати разової грошової допомоги позивачу проводилися на підставі Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки, якими були встановлені розміри грошової допомоги окремим категоріям громадян і які були відповідно виплачені відповідачу. Провести виплати в повному обсязі відповідно до Закону України ««Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» управління не в змозі в зв'язку з відсутністю коштів. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач дійсно являється учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER] і відповідно до ч.8 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком, але всупереч ст.2 зазначеного Закону та ст.22 Конституції України, грошова допомога призначена позивачу за період часу з 2005 по 2007 роки виплачувалася не в повному обсязі. А саме у 2005 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» йому було виплачено - 250 гривень, коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2005 року складала - 332 грн., а тому сума виплати за 2005 рік мала складати - 332 грн. х 5 - 250 грн. = 1410 грн..; у 2006 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» йому було виплачено - 250 гривень, коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2006 року складала - 359 грн., а тому сума виплати за 2006 рік мала складати - 359 грн. х 5 - 250 грн. = 1545 грн.; у 2007 році, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» йому було виплачено - 300 гривень, коли мінімальна пенсія за віком станом на 04.05.2007 року складала - 410,06 грн., а тому сума виплати за 2007 рік мала складати - 410,06 грн. х 5 - 280 грн. = 1770,30 грн., а всього 4725 гривень 30 копійок. А тому, на користь позивача слід стягнути недоплачену частину разової щорічної грошової допомоги за період часу з 2005 по 2007 роки, оскільки рішенням Конституційного Суду України №20 РП/2004 від 01.12.2004 року у справі за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ст.ст.44, 47, 78, 80 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини другої, третьої, четвертої ст.78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст.44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни 3 групи в розмірі - 130 грн., чітко визначено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав шляхом прийняття нових законів, або внесення до чинних Законів за ст.22 Конституції України не допускається, про що також зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007. Беручи до уваги викладене, суд прийшов до висновку, що в даному спорі щодо розміру разової щорічної грошової допомоги, яка повинна виплачуватись позивачу до 5 травня як учаснику бойових дій, слід керуватися не Законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він є спеціальним законом і гарантії соціального захисту, встановлені ним, звуженню не підлягають. Крім того відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «[PERSON] проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав за 2005 - 2006 роки, оскільки вважає, що позивач пропустив цей процесуальний строк з поважних причин, так як йому стало відомо про порушення своїх прав тільки в грудні 2007 року, що підтверджується копію його заяви до Управління праці та соціального захисту населення щодо виплат одноразової грошової допомоги за 2005-2007 роки та листом -відповіддю від 24.12.2007 року, які містяться в матеріалах справи. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted