Рішення адміністративного суду від 2008-09-16 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником бойових дій. Згідно з частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно, до 5 травня, повинна надаватися щорічна одноразова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Але всупереч вимогам ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 22 Конституції України, рішення Конституційного Суду України №5-рп/2002р. від 20.03.2002р., №7-рп/2004 року від 17.03.2004р., №17-рп/2004р. від 17.10.2004р., №20-рп/2004 від 01.12.2004р., №8-рп/2005р. від 11.10.2005р., №6-рп/2007р. від 09.07.2007р., №10-рп/2008р. належну йому грошову допомогу в 2008 році виплатили не в повному обсязі. Так, мінімальна пенсія за віком у 2008 році становить 481 грн, сума виплати повинна складати 481х5 = 2405 грн, фактично сплачено 310 грн, сума несплаченої одноразової допомоги становить 2095 грн. Частиною 1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що виплата разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке провело виплату належної позивачу суми в значно нижчому розмірі. Згідно частини 1,3 статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги учасників бойових дій, передбачені цим Законом, є недійсними. Обмеження та призупинення дії статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у частині, яка визначала розмір виплат щорічної разової допомоги учасникам бойових дій, є незаконними, тому що суперечать вимогам статті 22 Конституції України. Обмеження дії Закону можливе тільки в умовах воєнного або надзвичайного станах згідно з статтею 64 Конституції України. Правильність застосування статей 22 і 64 Конституції України при вирішенні питання стосовно виплат щорічної разової допомоги було підтверджено і відповідними рішеннями Конституційного Суду України. Рішенням Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 (V 008р 710-99) (справа щодо права на пільги), рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 (V 005 р 710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій). Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 положення статті 28 Закону України "Про Державний бюджет на 2003 рік" від 26.12.2002 року № 380-І, на підставі якої зменшена виплата розміру щорічної разової допомоги у 2003 році, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 положення статті 44 Закону України "Про Державний бюджет на 2004 рік" від 27.11.2003 року № 1344-І, на підставі якої зменшена виплата розміру щорічної разової допомоги у 2004 році, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Також згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення статті 29 та статті 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" від 19.12.2006 року № 489-16) на підставі яких зменшена виплата розміру щорічної разової допомоги у 2007 році (ст.29), та зупиняється виплата щорічної разової допомоги у 2007 році (ст.71), рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року стаття 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” щодо здійснення виплат у 2008 році щорічної одноразової допомоги до 5 травня у встановлених цією статтею розмірах визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 у справі про соціальні гарантії громадян, додатково зазначив, що у Конституції України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3) права і свободи є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Міністерство фінансів України і Державне казначейство повинні перечислювати кошти для здійснення виплат одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 177 "Про щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Постановами Кабінету Міністрів України № 486 від 11.04.2002 року, № 425 від 31.03.2003 року (пункт 3), а також частиною 1 статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплати разової щорічної грошової допомоги здійснюються органами праці та соціального захисту населення, які є відповідачем за позовом. Таким чином, позивач вважає що його права, які визначені вищим законодавчим актом України - Конституцією, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" були порушені відповідачем, що призвело до недоотримання доходів які він мав змогу би одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, та до утворення грошової заборгованості у виді недоплаченої суми разової грошової допомоги за 2008 рік. Викладені обставини свідчать про порушення прав громадянина України, а порушене право належить бути відновлено, у даному випадку як вважає позивач шляхом зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконкому Свердловської міської Ради зробити перерахунок разової щорічної допомоги за 2008 рік згідно частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з доповненнями до Закону від 25.12.98р. №367-ХІХ, 22.12.95р. № 488/95 ВР, та виплатити позивачу кошти у розмірі 2095 грн за рахунок державного бюджету України. Позивач просить суд зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Свердловської міської Ради зробити перерахунок разової щорічної допомоги за 2008 рік згідно частини 5 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та виплатити йому кошти в розмірі 2095 грн за рахунок державного бюджету України, визнавши дії відповідача щодо недорахування таких виплат незаконними. У судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що дійсно Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” передбачено виплату одноразової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, Законом України „Про державний бюджет України на 2008 рік” передбачено розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня 310 грн, яка була виплачена УПСЗН у м. Свердловську позивачу. Також одноразова щорічна грошова допомога до 5 травня фінансується виключено з Державного бюджету України і відповідно до п.8 ст.7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетним призначенням. Третя особа - представник Міністерства фінансів України у судове засідання не з'явився, але до Свердловського міського суду надійшов лист від 08.08.2008 року із Міністерства фінансів України, де вони вважають позовні вимоги не підлягаючими задоволенню з тих же підстав, що і зазначив представник відповідача у судовому засіданні, та вважають, що на підставі Постанови КМУ №183 від 12.03.2008 року щорічна держана разова допомога виплачується у розмірах, встановлених державним бюджетом на відповідний рік і це є підставою для відмови у задоволенні позову, просять суд розглядати справу без їх участі. Третя особа - представник Держказначейства України у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений, причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи до суду не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справи без участі третіх осіб, так як їх явка судом не визнана обов'язковою і в матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін. Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічно до 5 травня учаснику бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Згідно посвідчення на ім'я [PERSON], він є учасником бойових дій. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік” з урахуванням ст. 28 Закону України „Про державне загальнообов'язкове пенсійне страхування„ розмір мінімальної пенсії за віком з 01.04.2008 року становить 481 грн. У силу ст.17-1 ч.1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Згідно з ст.29 Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік„ розмір щорічної разової допомоги учасникам бойових дій становить 310 грн. У судовому засіданні було встановлено, що позивачу відповідачем у 2008 році була виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 310 грн, чого не заперечують сторони. Відповідно до ст. 22 Конституції України, звуження змісту та обсягу гарантованого ст. 12 ч. 5 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” права позивача шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року визнано неконституційною статтю 29 Закону України “Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” щодо здійснення виплат у 2008 році щорічної одноразової допомоги до 5 травня у встановлених цією статтею розмірах. Крім того, згідно з ч.1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини„ суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 Конвенції кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Про розгляді справи „Кечко проти України” Європейський суд з справ людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупинити чи закінчити виплату надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих випадках, доки відповідні положення є чинними. При цьому органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Оскільки правові положення, які передбачають виплату разової щорічної грошової допомоги учаснику бойових дій до 5 травня є чинними, тобто не скасовані, не змінені і позивач має право на їх отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати ці виплати. Тому суд вважає задовольнити позов позивача про визнання незаконними дії управління праці та соціального захисту населення Свердловської міської ради щодо визначення розміру щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2008 рік позивачу та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Свердловської міської ради провести йому нарахування за рахунок коштів Державного бюджету України різниці щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2008 рік у сумі 2095 грн, виходячи із розрахунку 481 грн х 5 = 2405 грн - 310грн = 2095 грн. Задовольняючи позов, суд на підставі ст. 94 ч.1 КАСУ вважає за необхідне судовий збір, від сплати якого було звільнено позивача під час подання заяви, віднести за рахунок місцевого бюджету в м.Свердловську Луганської області.

Результат розгляду: granted