Рішення адміністративного суду від 2008-04-11 00:00:00+03

14.04.2008 року [PERSON] звернувся до суду із адміністративним позовом до до Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради про визнання рішення № 115 від 23 квітня 2003 року недійсним у частині затвердження акту прийому в експлуатацію житлових прибудов на їм”я [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє за довіреністю, позовні вимоги підтримав повністю і пояснив, що у лютому 2008 року Мухомедзянову О.В. стало відомо про рішення Колегії Іллічівськом районної адміністрації №115 від 23.04.2003 року, яким був затверджений акт прийому в експлуатацію та вирішено просити БТІ м.Маріуполя видати свідоцтво про право власності на ім”я [PERSON] на житлову прибудівлю літ А1-1 із цегли, 2 кімнат, кухні, санвузлу, сіней, що розташована на земельній ділянці [ADDRESS]. Позивач вважає, що рішення в цій частині повинно бути визнано недійсним, оскільки [PERSON] зазначену прибудівлю не будував і не купував разом із будинком [ADDRESS] у 1968 році, тому що продавець будинку [PERSON]а момент укладання договору купівлі-продажу не зареєструвала право власності на ці приміщення у встановленому законом порядку. Прибудівля літ А1-1 не була предметом договору купівлі-продажу будинку, укладеного 22.11.1968 року між [PERSON] та [PERSON], під час укладання договору прибудівля А1-1 не була обладнана сінями, санвузлом, які були побудовані позивачем у період 1987-2001 роках. Позивач також посилався на те, що у прибудівлі А1-1 на момент укладання договору купівлі-продажу від 22.11.1968 року проживали його батьки, користувалися нею, тому [PERSON] не мав можливості купити це приміщення. Позивач у даний час звернувся до суду із позовом до [PERSON], Маріупольської міської ради про визнання недійсним частини договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності на самочинно збудовані прибудови, встановлення факту прийняття спадщини, провадження за позовом відкрито, справу не розглянуто. Земельна ділянка для забудови за адресою по [ADDRESS], у 1929 році виділялася [PERSON], родичу [PERSON]. У період з 1997 року по 2007 рік він сплачував податок на землю. Позивач розпорядився прибудівлею А1-1: дав дозвіл на вселення у це приміщення [PERSON] із родиною. Тому вважає, що рішення Іллічівської райадміністрацій №115 порушує його права власника і його слід визнати недійсним. Представник відповідача позов не визнав. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вимоги законодавства та права позивача рішенням Маріупольської міської ради від 23.04.2003 року не порушені. Рішення колегії Іллічівської районної адміністрації №115 Про затвердження акту прийняття житлових прибудов у експлуатацію та оформлення права власності на них було винесено на підставі висновку БТІ м.Маріуполя від 03.03.2003 року. Відповідно до тимчасового положення „Про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно”, затверджене наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 року №7/5 до компетенції БТІ включався розгляд питань встановлення власників будинків та відповідна перевірка документів стосовно реєстрації права власності на домоволодіння. До Іллічівської райадміністрації також були надані заяви співвласників домоволодіння [ADDRESS] про згоду із прийняттям в експлуатацію приміщень, побудованих [PERSON].. Треті особи - [PERSON] та його представник, представник БТІ м.Маріуполя - вважали, що позов не підлягає задоволенню. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у листопаді 1968 року він уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS], згідно з п.5 якого він купив цілий будинок із цегли з надвірними будівлями. Договір був відповідно до вимог закону посвідчений нотаріально, право власності за [PERSON]. зареєстровано 23.12.1968 року. [PERSON] придбав будинок із прибудівлею літА1-1, яка була необладнаною для проживання. Протягом часу він її обладнав, і у 2003 році звернувся до БТІ, де йому видали висновок про можливість прийняття в експлуатацію даної прибудівлі, а потім, відповідно, - до Іллічівськом рай адміністрації для надання дозволу зареєструвати в БТІ право власності на зазначену прибудівлю. У рішенні колегії Іллічівськом районної адміністрації помилково було визначено, що прибудівля літ А1-1 складається з кімнати 1-4, яка є частиною будинку літ А-1, і на який він має право власності. Інші приміщення прибудівлі А1-1 зазначені правильно. Представник БТІ м.Маріуполя у якості третьої особи пояснив суду, що оскільки [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], його право власності було зареєстровано на будинок в цілому в 1968 році, то БТІ не реєструє окремо його право власності повторно на кімнату 1-4 у будинку, визначеному у технічному паспорті літ А-1, оскільки будинок включає цю кімнату у тому числі. При підготовці висновку БТІ щодо можливості прийняття самочинно збудованої прибудівлі в експлуатацію, спеціаліст БТІ виходив на місце, де розташовано домоволодіння, опитував власників суміжних домоволодінь. Сусіди [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] купував житловий будинок із при будівлею А1-1. За результатами обстеження спеціалістом БТІ 03.03.2003 року був складений відповідний акт, на підставі якого був виданий висновок про реєстрацію прибудівлі А1-1, А2-1 від 03.03.2003 року. Відповідно до висновку БТІ був складений акт прийому індивідуального домоволодіння від 24.04.2003 року, згідно з яким Іллічівською райадміністрацією було винесено рішення №115 від 23.04.2003 року про затвердження даного акту та про можливість просити БТІ зареєструвати право власності [PERSON] на самочинно збудовані прибудівлі. Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши представлені докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст. 11 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створені радами виконавчі органи. Таким виконавчим органом Маріупольської міської ради є Іллічівська районна адміністрація. Іллічівська районна адміністрація відповідно до п.7 Положення про районні адміністрації, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради 30.12.1996 року № 367 Про утворення районних адміністрацій виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів, згідно з діючим законодавством розглядає питання будівництва, реконструкції і прибудов, надбудов житлових будинків, господарських будівель і гаражів, на дільницях, що перебувають у приватній власності або у користуванні фізичних осіб. З інвентаризаційної справи № 1178 домоволодіння [ADDRESS], дослідженої судом під час розгляду справи, вбачається, що 22.11.1968 року [PERSON] продала [PERSON] цілий будинок із цегли з надвірними побудовами за зазначеною адресою. Житлова прибудова А1-1 придбана ним разом із будинком, обладнана протягом періоду 1987-2003 року. Ці обставини підтвердили власники будинків на суміжних земельних ділянках, що було відображено в акті БТІ, на підставі якого був складений висновок БТІ про можливість прийому цих приміщень в експлуатацію. Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб”єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що рішенням колегії Іллічівськом районної адміністрації №115 від 23.04.2003 року були порушені його права як власника. Відповідно до ст.. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Під час розгляду адміністративної справи позивач не надав суду жодного доказу порушення його прав, та, з іншого боку, на підставі доказів, наданих відповідачем та витребуваних судом, суд встановлює відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied