Рішення адміністративного суду від 2008-10-16 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання постанови начальника відділу державної виконавчої служби про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170 гр. за невиконання вимог державного виконавця про арешт коштів боржника -[PERSON] в розмірі 34010,75грн. . Мотивувала тим, що вона, виконуючи обов,язки керуючого філією відділення “Приватбанку” в м. Маріуполі і отримавши вимогу державного виконавця , відмовила у виконанні цієї вимоги, вважаючи ,що вказана вимога не відповідає нормам законодавства . В постанові вказано не тільки про накладання арешту на суму боргу - 30918,75грн а ще суму виконавчого збору - 3091,87грн., відносно якої не було пред,явлено окремої постанови. Тому вона , захищаючи права клієнта, повернула вказану вимогу без виконання обґрунтовано і у відповідності з Інструкцією Національного банку України. Вважає накладення на неї штрафу протиправним. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 липня 2008року задоволений позов. Суд першої інстанції виходив з того, що постанова про притягнення позивача до адміністративній відповідальності не правомірна , позивачка не виконала необґрунтовану постанову державного виконавця, на підставі Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України та ст. 1074 Цивільного Кодексу України. В постанові про накладання арешту на кошти була вказана інша сума ніш стягнута рішенням суду і тому позивач мала права не виконувати вказану вимогу виконавця. Не погоджуючись з таким рішенням суду , відповідач подав апеляційну скаргу, в якої просить скасувати постанову і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Обґрунтував тим, що судом не з,ясовані повно та об,єктивно обставини справи його , які стали підставою для невиконання вимоги державного виконавця про арешт коштів боржника і тому вважає , що судом першої інстанції , порушені норми матеріального та процесуального права при винесені постанови. Позивач ,як керівник філії банку , не мала права не приймати документ для виконання в частині арешту коштів боржника. Суд невірно тлумачив поняття правомірності і відповідності даного документу , висновок суду про те, що включення до постанови про арешт коштів суми виконавчого збору без винесення відповідної постанови ,не відповідає нормам Закону україни “ Про виконавче провадження”. Учасниками виконавчого провадження постанова виконавця не була оскаржена у встановленому законом порядку і є обов,язковою для банку. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляцію, просив відмовити у позові про скасування постанови державного виконавця про накладання штрафу. Представник позивача просив залишити апеляцію без задоволення. Судова колегія , вислухавши сторони , перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи ,постановою державного виконавця від 9.01.08р було на підставі рішення суду накладено арешт коштів боржника - [PERSON], що знаходяться у філії банку , керівником якої є позивачка, у межах суми 34010,62грн., з яких 30918,75 грн. -сума боргу стягнута за рішенням суду та 3091,87 грн - сума виконавчого збору. Позивач відмовила виконати постанову державного виконавця в порушення вимог ст.. 6 Закону України “ Про виконавче провадження”, якою передбачено обв,язковість для всіх організацій вимог державного виконавця. У відповідності до ст.. 88 Закону “Про виконавче провадження” за порушення вимог вказаного Закону , невиконання вимог державного виконавця органом державної виконавчої служби , якщо дії не мають ознак злочину, накладається штраф у розмірі від 10 до 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно ст. 76 Закону України “ Про виконавче провадження” після відкриття провадження по виконавчому документу, який зобов,язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець відповідно до ст. 24 цього Закону визначає строк добровільного виконання рішення. У разу невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством. Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника винесена у відповідності до законодавства , вона ніяким чином не проти ричіть нормам ст. 1074 Цивільного Кодексу України та Закону “ Про виконавче провадження”. Повертаючи постанову державного виконавця без виконання, позивач у своєму листі надала оцінку правомірності вимоги державного виконавця , перевищуючи свої повноваження і без поважних причин не виконала законну постанову державного виконавця за рішенням суду . Постанова державного виконавця про накладання арешту ніким з учасників виконавчого провадження не оскаржувалась , про визнання вказаної постанови неправомірною позов ніхто не заявляв і вона не визнана неправомірною у встановленому законом порядку. Позивач , як керівник філії банку , не наділена повноваженнями визнавати постанови державної виконавчої служби такими , що не відповідають вимогам закону. Посилання позивачки на Інструкцію Національного банку України про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті є необґрунтованим , оскільки вказані правовідносини регулюються Законом “ Про виконавче провадження”, статтею 50 якого передбачено стягнення на майно боржника проводиться в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Той факт , що до постанови про арешт не була додана постанова про стягнення виконавчого збору , не може бути підставою для відмови виконання постанови державного виконавця від 9.01.2008року.Таким чином позивачка притягнута до адміністративної відповідальності за невиконання вимоги державного виконавця обґрунтовано і законно. Тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку обставинам справи та помилково дійшов висновку про не відповідність нормам матеріального права дій державного виконавця . При вирішенні даного спору судом порушені норми матеріального права, рішення суду не відповідає обставинам справи і тому постанова по суду першої інстанції підлягає скасуванню с ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову..

Результат розгляду: denied