Рішення адміністративного суду від 2008-09-25 00:00:00+03

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення складу осіб, що беруть участь у справі, прийнятих судом, просив суд зобов'язати відповідача призначити позивачу недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення та разову грошову допомогу до 5 Травня за 2007 та 2008 роки в сумі 11132,36 грн., компенсуючи вказану грошову заборгованість за відповідний період згідно діючого законодавства на момент виплати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги обґрунтовував наступним. Позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом ІІ групи захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Разом з тим, у 2007-2008 роках позивач не отримав вказану допомогу в передбаченому законом розмірі внаслідок невиплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач має право на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі 8-х мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, у 2007-2008 роках позивач отримав допомогу на оздоровлення та щорічну допомогу до 5 травня у значно менших розмірах. На його звернення щодо перерахунку та виплати щорічної грошової допомоги до 5 Травня та щорічної допомоги на оздоровлення у визначеному спеціальним законом розмірі відповідач відмовив. Представник відповідача, Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський, позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, до суду надав письмові заперечення (а.с. 32-35), в обгрунтування яких зазначив наступне. Законом України від 19.12.2006 було зупинено на 2007-2008 роки виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 за № 562 в розмірі 120 грн., а щорічну допомогу до 5 Травня - відповідно до Постанови № 177 від 18.02.2004 року в розмірі 360 грн. за 2007 рік, 400 грн. - за 2008 рік. Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має першу категорію, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER], виданого 31.12.1997 (а.с. 8) та вкладкою №[NUMBER], виданої 09.04.2003 року (а.с. 8), крім того має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] встановлено з 01.04.2003 року другу групу інвалідності безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК № [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам ІІ групи - п'ять мінімальних заробітних плат, ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком. Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати були зупинені та пунктом 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р. № 107-VІ на 2008 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - щорічна допомога на оздоровлення та ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - разова грошова допомога до 5 Травня виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України. Рішенням Конституційного суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 64, розділу ІІ, пункту 3 розділу ІІІ та положень ст. 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними). Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року, а положення п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2006 р. № 107-VІ, втратило чинність 22 травня 2008 року. Відповідно до довідки за № 06-99/5-1386 від 17.09.2008 року за підписом начальника управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський, долученої до матеріалів справи, вбачається, що у 2007 році позивач отримав допомогу на оздоровлення у березні 2007 року в розмірі 120 грн., у 2008 році - в березні 2008 року в розмірі 120 грн., разову допомогу до 5 Травня у 2007 році - у травні 2007 року в розмірі 360 грн., в 2008 році - в травні 2008 року в розмірі 400 грн. (а.с. 31). Як зазначено вище, рішеннями Конституційного суду України від 09.07.2007 та 22.05.2008 визнано неконституційними окремі положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік», в тому числі щодо зупинення норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які визначають розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення у кратному розмірі до мінімальної заробітної плати. Позивач звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги за 2007 та 2008 роки (а.с. 25). Позивач звернувся до відповідача 22.07.2008 року з проханням здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та разової грошової допомоги до 5 Травня виходячи з норм Закону України „Про статус і соціальний захист ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” за 2007-2008 роки. Відповідач відмовив позивачу у перерахунку вказаних виплат листом вих. № П. 85/01-06 від 01.08.2008 року, посилаючись на виплату допомог в розмірах, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України № 562 та № 177, та відсутність підстав для перерахунку (а.с. 26-28). Суд зазначає, що з 09.07.2007 та 22.05.2008 року, у разі звернення осіб про виплату їм щорічної допомоги на оздоровлення та разової грошової допомоги до 5 Травня за відповідний рік в розмірах, встановлених нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», органи соціального захисту населення не мають підстав відмовляти у здійсненні таких виплат, оскільки з моменту прийняття рішення Конституційним судом України зобов'язані діяти на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюючи виплати у розмірах, встановлених саме цим Законом. Отже, суд вважає, що оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішень щодо неконституційності положень ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік” та п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», ця норма Закону втратила чинність, а тому на момент звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення була чинною стаття ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору. Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 та 2008 роки відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, в редакції закону від 22.05.2008 у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та разової грошової допомоги до 5 Травня відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком. Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду. Згідно з ч. 1 зазначеної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 4 ст. 99 КАС України, якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Позивач звернувся із відповідною заявою до Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський. Лист Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський Харківської області датований 01.08.2008 року за вих. № П. 85/01-06. Як зазначено вище, позивачу у 2007 році була виплачена допомога на оздоровлення у березні 2007 року в розмірі 120,00 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 31). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2008 року - 420 гривень, з 1 липня 2008 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2008 року - 460 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2007 році в сумі 2000,00 (дві тисячі грн. 00 коп.) грн., з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат (400 грн. х 5=2000 грн.). Фактично виплачено 120,00 грн. Таким чином недоплаченою залишається сума в розмірі 1880,00 грн. (2000-120=1880 грн.). Як встановлено судом, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER], виданого 12.06.2003 (а.с. 9). Судом встановлено, що вказана допомога у 2007 році була виплачена позивачу у сумі 360 грн. у травні 2007 року, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський (а.с. 31). Згідно з ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня та з 01 жовтня 2007 застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої ст. 62 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», збільшений на 1%. Станом на 05 травня 2007 року, відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» мінімальна пенсія за віком становила 410 гривень (406х1:100=4,06; 406+4,06=410). Зі змісту ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії, які призначені особам, згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1%. Отже, питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру пенсії, призначеної за іншими законами та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня, законодавчо не визначено. З урахуванням положення ч. 7 ст. 9 КАС України, суд, приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю закону, який регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно ч.1 ст.17-1 зазначеного Закону такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Таким чином, позивач у 2007 році повинен був отримати до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 3280 (410х8=3280) грн., а отримав лише 360 гривень, тобто не виплаченою залишилась сума у розмірі 2920 (3280-360=2920) грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та разової грошової допомоги до 5 Травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у 2007 році не відповідає законодавству. Як зазначено вище, позивачу у 2008 році була виплачена допомога на оздоровлення у березні 2008 року в розмірі 120,00 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 31). Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» встановлено з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень на місяць, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2008 році в сумі 2455,00 (дві тисячі чотириста п'ятдесят п'ять грн. 00 коп.) грн., з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат (515 грн. х 5=2575 грн.). Фактично виплачено 120,00 грн. Таким чином недоплаченою залишається сума в розмірі 2455,00 грн. (2575-120=2455 грн.). Як встановлено судом, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER], виданого 12.06.2003 (а.с. 9). Судом встановлено, що вказана допомога у 2008 році була виплачена позивачу у сумі 400 грн. у травні 2008 року, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський (а.с. 31). Згідно з ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня та з 01 липня 2008 застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», збільшений на 1%. Зі змісту ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Таким чином, законодавчо визначено лише розмір мінімальної пенсії, які призначені особам, згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1%. Отже, питання щодо визначення розміру мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру пенсії, призначеної за іншими законами та при розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня, законодавчо не визначено. З урахуванням положення ч. 7 ст. 9 КАС України, суд, приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю закону, який регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня, необхідно застосувати норми закону, який регулює подібні правовідносини, а саме ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік». Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Згідно ч.1 ст.17-1 зазначеного Закону такі виплати здійснюють органи праці та соціального захисту населення. Таким чином, позивач у 2008 році повинен був отримати до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 3848 (481х8=3848) грн., а отримав лише 400 гривень, тобто не виплаченою залишилась сума у розмірі 3448 (3848-400=3448) грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова Управління праці та соціального захисту населення в м. Первомайський щодо виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат та разової грошової допомоги до 5 Травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у 2008 році не відповідає законодавству. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial