Рішення адміністративного суду від 2008-03-21 00:00:00+02

[PERSON]. звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування наказу Харківського міського управління ГУМВС України в Харківській області № 20 від 28.09.2007 року про його звільнення із органів внутрішніх справ, відшкодуваня втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1100 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він працював молодшим інспектором зв'язку групи зв'язку та спеціальної техніки полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Наказом ГУМВС України в Харківській області від 28.09.2007 року № 20 він був звільнений з органів внутрішніх справ України за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, а саме за те, що 26 травня 2006 року керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2007 року справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні позивача закрита у зв'язку з відсутністю складу правопорушення. Звільнення з публічної служби позивач вважає неправомірним і безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову змінили та просять визнати протиправним та скасувати наказ Харківського міського управління головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області № 20 від 28 09 2007 року про звільнення позивача з посади молодшого інспектора зв'язку групи зв'язку та спеціальної техніки полку ПС ХМУ ГУ МВС України в Харківській області та поновити на посаді молодшого інспектора зв'язку групи зв'язку та спеціальної техніки полку ПС ХМУ ГУ МВС України в Харківській області. Представник відповідача - ХМУ ГУМВС України в Харківській області проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав: посилання позивача на постанову Харківського районного суду від 17.10.2007 року не може бути прийнято до уваги, оскільки при винесенні 17.10.2007 року суддею Чайченко Є.В. постанови про припинення провадження в адміністративній справі за відсутністю в діях [PERSON]. складу адміністративного правопорушення, допущені порушення норм чинного законодавства, а саме: порушено вимоги ст. ст. 284, 294 КУпАП,оскільки за однією справою Харківським районним судом винесено дві постанови, які мають однакову юридичну силу, але за своїм змістом суперечать одна одній. Постанова від 17.10.2007 року в порушення ст. 294 КУпАП не змінює та не скасовує попередню постанову від 02.07.2007 року; відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня її винесення. Однак, [PERSON]. звернувся до міжрайонного прокурора щодо подання протесту більш ніж через 3 місяці. В позовній заяві [PERSON]. вказує, що він був звільнений з органів внутрішніх справ наказом ХМУ ГУМВС в області від 28.09.2007 року № 20, а лише 09.10.2007 року про це дізнався. Однак зазначеним наказом [PERSON]. був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та згідно вимог ст. 18 Дисциплінарного статуту, звільнений з органів внутрішніх справ наказом ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 09.10.2007 року № 14 о/с; в позовній заяві [PERSON]. посилаючись на ст. 14 Дисциплінарного статуту вказує на те, що відповідач для з'ясування фактичних обставин безпосереднього начальника не залучав, але службова перевірка проводилась керівництвом полку ПС ХМУ та висновок службової перевірки затверджено командиром полку ПС ХМУ. Крім того позивач зазначив, що його було позбавлено права надати письмові пояснення та не обґрунтовано застосовано крайнього заходу дисциплінарного впливу, але письмові пояснення були надані ним 02.06.2007 року та 05.06.2007 року. Відповідно до вимог п. 3.17 наказу МВС України від 16.03.2007 року № 81 передбачено, що до працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, приймати безальтернативне рішення - звільнення з органів внутрішніх справ. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON]. проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді молодшого інспектора зв'язку групи зв'язку та спеціальної техніки полку ПС ХМУ ГУМВС України в Харківській області у званні прапорщика міліції. Під час проведення рейду по виявленню фактів порушень Правил дорожнього руху працівниками органів внутрішніх справ 26.05.2007 року мобільною групою ІОС УРП ГУМВС України в Харківській області та працівниками ДАЇ відносно [PERSON], [INFO], за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП, адміністративний матеріал направлений до Харківського районного суду Харківської області для прийняття рішення. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 02.07.2007 року на [PERSON], [INFO], накладено адміністративне стягнення, а саме - позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 1 рік. Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог п. 62 цього Положення. Згідно ст. 14 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення, не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Наказом ГУМВС України в Харківській області від 28.09.2007 № 20 [PERSON], 1971 року народження, було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та п. 3.17 наказу МВС України від 16 03 2007 року № 81 за скоєний вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України. Підставою для звільнення зі служби прапорщика міліції [PERSON] стала постанова Харківського районного суду Харківської області від 02 07 2007 року&cedil; згідно якої [PERSON], [INFO], був визнаний винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час ознайомлення з наказом про звільнення позивачу стало відомо про постанову Харківського районного суду від 02 07 2007 року, на підставі якої був виданий зазначений наказ. Не погодившись з постановою Харківського районного суду від 02 07 2007 року позивач - [PERSON]. 09 10 2007 року звернувся до Харківського міжрайонного прокурора з заявою про внесення протесту на постанову суду від 02 07 2007 року. За протестом Харківського міжрайонного прокурора від 10 10 2007 року зазначену постанову було скасовано постановою судді Харківського районного суду від 17 10 2007 року . Під час повторного розгляду справи в Харківському районному суді Харківської області вина [PERSON]. у скоєнні адміністративного правопорушення, а саме - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння не була доведена, тому провадження у справі було закрито, дана постанова суду не оскаржена та не скасована. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень , та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 5 ст. 124 конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними&cedil; доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті ком патентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача&cedil; якщо він заперечує проти адміністративного позову. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, не надав доказів правомірності рішення щодо вини позивача у скоєні адміністративного проступку , а саме - керування транспортним засобом у стані сп'яніння, що стало підставою для звільнення позивача зі служби та не довів правових підстав звільнення позивача зі служби. Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). Зважаючи на вищевикладене, суд знаходить позов доведеним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати по справі необхідно віднести за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted