Рішення адміністративного суду від 2008-03-20 00:00:00+02

Позивач є інвалідом праці 1-ї групи відповідно до Посвідчення серії 30 № 2576. Згідно Довідки № 034408 від 01.04.2003 Позивач потребує стороннього догляду.28.04.2004 Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 31 Про внесення змін до Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування від 28.04.2004 було виключено пункт 2.6. Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України N 30 від 27 березня 2003. Раніше пунктом 2.6 Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, який був виключений, передбачалося, що інваліди I групи при направленні на санаторно-курортне лікування забезпечуються путівкою і на супровідну особу (без лікування) в разі наявності відповідного рішення МСЕК про необхідність супровідника. Позивач просив визнати незаконною частину Постанови правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 31 від 28.04.2004 Про внесення змін до Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання путівками для санаторно-курортного лікування, якою виключено зазначений пункт 2.6. Відповідач заявив про пропуск Позивачем без поважних причин річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява Відповідача мотивована тим, що оспорювана Постанова правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України була прийнята 28.04.2004, а Позивач звернувся до суду із позовом 08.01.2008. У письмових запереченнях Відповідача від 19.03.2008 № 536-06-01 зазначено, що Фонд наполягає на пропущенні Позивачем строку звернення до адміністративного суду, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Відповідно до п. 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що оскаржувана постанова прийнята 28.04.04, є нормативним актом та у липні 2004 року опублікована в періодиці «Все про бухгалтерський облік» № 62, суд вважає, що саме с цього часу Позивач мав дізнатися про порушення на його думку свого права, а тому, суд прийшов до висновку, що Позивачем пропущено, встановлений ст. 99 КАС України, річний строк на звернення до адміністративного суду. Судом не встановлено поважних причин пропуску Позивачем строку встановленого законом на звернення до адміністративного суду. Згідно із п. 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Також, суд звертає увагу на те, що станом на час звернення Позивач до суду з даним позовом оскаржувана постанова втратила чинність. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене суд, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з підстав пропуску Позивачем річного строку на звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України.

Результат розгляду: denied