Рішення адміністративного суду від 2008-08-22 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в порядку адміністративного судочинства з вказаним позовом, де ставить питання щодо визнання неправомірними дії відповідача в частині винесення наказу № 67 від 04.02.2008р. щодо його покарання та наказу № 118 о/с від 04.02.2008р. про його звільнення з органів внутрішніх справ та скасувати їх. Одночас, просить поновити його в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області з 04.02.2008р. та стягнути з відповідача на його користь середньомісячний посадовий оклад за час вимушеного прогулу з 04.02.2008р., посилаючись на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи не відповідає характеру та тяжкості вчиненого ним порушення, а саме: виїзду за межі Харківської області для проведення оперативних заходів без дозволу його керівництва, що підтримав в повному обсязі позивач в судовому засіданні. Представник відповідача та третьої особи за дорученнями Колесник Г.М. проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач порушив вимоги Інструкції з організації відряджень у структурі МВС України, затвердженої наказом МВС України № 1666 від 31.12.2004р. щодо виїзду за межі Харківської області без дозволу його керівництва, що є порушенням дисципліни та згідно ст. 64 п. «Є» „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України”[PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ. Також зазначив, що заходи дисциплінарного впливу, які застосовані до позивача, є такими, що відповідають вимогам ст.ст. 12, 14, Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». Заслухавши сторони, дослідивши докази суд приходить висновку про задоволення позову як законного та обґрунтованого зі слідуючих підстав. Встановлено, що[PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ України з вересня 1997 року на різних посадах, остання посада - оперуповноважений сектору карного розшуку Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області. Під час проходження служби у Харківському РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] позитивно зарекомендував себе, що підтверджується службовою характеристикою позивача, яка підписана начальником Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області Семіног О.Д. За час проходження служби в ОВС позивач мав дисциплінарні стягнення - так, останнє накладене, згідно наказу начальника Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області № 100 від 08.05.2007р. у вигляді оголошеної догани за неналежне ставлення до виконання своїх службових обов'язків, тобто, протягом року, що передував звільненню з ОВС, був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Але за цей час зарекомендував себе виключно позитивно, про що свідчить службова характеристика. 02.02.2008р. до ГУМВС України в Харківській області з ВВБ в Дніпропетровській області СВБ ГУБОЗ МВС України надійшла інформація про можливу причетність до противоправних дій працівників СКР Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області: старшого оперуповноваженого [PERSON], оперуповноваженого [PERSON] та оперуповноваженого [PERSON] Головним управлінням МВС України в Харківській області проведено службову перевірку за вказаною інформацією та встановлено, що 01.02.2008р. до чергової частини Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшов рапорт ІДПС взводу ДПС місце дислокації м. Мерефа ВДАІ БДПС ГУМВСУ в Харківській області Чорного М.В. та Попадюка В.А. про те, що цього ж дня о 15 год. 40 хв. під час несення служби на автодорозі Харків-Сімферополь М-208 ними був зупинений автомобіль ВАЗ-21083 під керуванням мешканця м. Марганець громадянина [PERSON]. При огляді салону автомобіля в присутності понятих у сумці пасажирки автомобіля громадянки [PERSON] виявлено паперовий пакунок з речовиною рослинного походження, схожою на рослини коноплі. Провівши бесіду з цими громадянами їх відпустили додому. Цього ж дня, . з метою отримання письмових пояснень від вказаних громадян, не доповівши керівництву Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, на вимогу старшого оперуповноваженого [PERSON], оперуповноважений [PERSON] та оперуповноважений[PERSON] виїхали до м. Марганець Дніпропетровської області. За результатами перевірки та відповідно до її висновку від 04.02.2008р., який затверджено начальником ГУМВС України Крижановським С.В., 04.02.2008р. Головним управлінням МВС України в Харківській області винесено наказ № 67 про покарання працівників Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області, згідно якого за порушення службової дисципліни, яке виразилось у порушенні вимог п.п. 2.2, 4.1 Інструкції з організації відряджень у структурі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 31.12.2004р. № 1666, щодо самовільного виїзду за межі Харківської області без дозволу керівництва Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області старшого лейтенанта міліції [PERSON] оперуповноваженого СКР Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області звільнити з органів внутрішніх справ. Вказана перевірка проведена без дотримання вимог ст. 14 Положення, де передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більше як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим особам у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. А саме, відсутній наказ начальника про призначення такої службової перевірки, порушений термін її проведення, оскільки вона проведена протягом 2 днів, що свідчить про її терміновість та відсутність часу для повного і об'єктивного встановлення всіх обставин вчиненого позивачем проступку та відсутність обов'язкової участі в проведенні розслідування безпосереднього начальника позивача - начальника Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області Семіног О.Д., який, як ніхто інший, не знає свого підлеглого краще на предмет його відношення до виконання своїх службових обов'язків та інших даних, що характеризують особу порушника та що враховується при накладенні дисциплінарного стягнення. 04.02.2008р. Головним управлінням МВС України в Харківській області винесено наказ № 118 о\с про звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ. 14.02.2008р. старшим слідчим прокуратури м. Марганца винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи по відношенню до працівників Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON], [PERSON], [PERSON] по факту одержання хабара, поєднаного з вимаганням за ст. 368 ч. 2 КК України, за відсутністю складу злочину, що не враховано було відповідачем при покаранні позивача за проступок, стосовно якого була використана вищевказана інформація та стало причиною звільнення позивача зі служби. На підставі п. 64 «Є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни. Згідно ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: ) усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Тобто, в даному випадку застосоване до[PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ не відповідає характеру та тяжкості вчиненого ним порушення, оскільки не взято до уваги те, що при обранні виду стягнення начальник Головного управління МВС України в Харківській області повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, а також не враховано того факту, що позивач був підлеглим старшого оперуповноваженого [PERSON] та виконував його розпорядження, що передбачено ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». Таким чином, наявна неспіврозмірність між діями позивача та звільненням його з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Харківського РВ ГУМВС України в Харківській області. Сукупність наведених доказів дає суду підстави для висновку про те, що позивач має бути поновлений на посаді, з якої його незаконно звільнено. Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень порушені вимоги Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а саме: при визначенні виду дисциплінарного стягнення не враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка позивача та визнання ним своєї вини, його ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, а тому дії відповідача підлягають визнанню неправомірними. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 235 КЗпП. при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що[PERSON] перебував у вимушеному прогулі 6 місяців 18 днів з 04 лютого 2008 р. по 22 серпня 2008 р., то за цей час відповідач зобов'язаний виплатити на його користь посадовий оклад за час вимушеного прогулу в розмірі 10831,26 грн., виходячи із середнього заробітку, який складає 1641,10 грн., згідно наданої довідки про заробітну плату та інших доходів за 2007-2008рр. від 06.02.2008р. Відповідно до вимог ст. 256 КАСУ постанова в частині поновлення позивача на службі та стягнення виплати грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць, а саме у розмірі 1641,10 грн. підлягає негайному виконанню.

Результат розгляду: granted