Рішення адміністративного суду від 2008-06-16 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідачів - Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України на його користь суму недоплаченої у 2005-2007 роках одноразової щорічної грошової допомоги у сумі - 8856,48 гривні як інваліду війни ІІ групи, та зобов'язати Міністерство праці та соціальної політики України, перерахувати недоотримані ними кошти на вказані виплати, мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується наданим суду посвідченням. Відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5-го травня учасникам війни виплачується три мінімальних пенсій за віком, членам сім'ї померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком у 2006 р.- станом на 01.04.2006 р.,-359,00 грн., в 2007 станом на 01.04.2007 р.-410,06 грн. Фактично позивачу [PERSON], виплачено у 2005 р.-330 грн., 2006 р. - 330 грн., 2007 році- 360 грн., що підтверджуєтьс я довідкою №10-05-19/1076 від 25.04.2008 р. виданою управлінням праці та соціального захисту населення Сосницької райдержадміністрації. У судове засідання позивач не з'явився, натомість надав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести без його участі у зв'язку з похилим віком, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представники відповідачів Міністерства праці та соціальної політики України, Державного казначейства України, Міністерства фінансів України в судове засідання не з»вилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, заяв, клопотань на час розгляду справи від них не надходило. Суд дослідивши матеріали даної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], є інвалідом війни 2-ї групи, що підтверджується наданим суду посвідченням та має право на відповідні пільги, встановлені законодавством України. Відповідно до статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5-го травня членам сім'ї загиблого повинно виплачуватись одноразова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, учасникам війни відповідно у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Згідно ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Відповідно до п.3 Положення про міністерство праці та соціальної політики України, затвердженого указом Президента України від 30.08.2000 року №1035/2000 та постанови КМУ від 02.11.2006 року №1543 Мінпраці України забезпечує реалізацію прав громадян на соціальний захист через систему підпорядкованих йому органів. Згідно матеріалів справи встановлено, що фактично виплачено [PERSON] виплачено у 2005 р.-330 грн., 2006 р. - 330 грн., 2007 році- 360 грн., що підтверджуєтьс я довідкою №10-05-19/1076 від 25.04.2008 р. виданою управлінням праці та соціального захисту населення Сосницької райдержадміністрації.. Дана обставина на час розгляду справи ніким з учасників процесу спростована не була. Відповідно до ст.2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" права та пільги для ветеранів і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Згідно ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсяги існуючих прав. Крім того, рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої ст.62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст.71, ст.ст.98, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" справа №1-29/2007 від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, ( що визначали соціальні права та гарантії окремих верств населення), зокрема, статті 29, 36, частина друга ст.62, частина перша статті 66, пункти 7,9,12., 13, 14, 23, 29, 30, 39, 39, 41, 43, 44, 45,46, ст.71, ст.ст.98,103, 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" такими, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України вказаного рішення. Що стосується строків звернення до суду, то в даному випадку відповідно до рішення КС України по справі №1-29/2007 від 09 липня 2007 року про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, ( що визначали соціальні права та гарантії окремих верств населення), зокрема, статті 29, 36, частина друга ст.62, частина перша статті 66, пункти 7,9,12., 13, 14, 23, 29, 30, 39, 39, 41, 43, 44, 45,46, ст.71, ст.ст.98,103, 111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" такими, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України вказаного рішення - позивач на думку суду пропустив строку звернення до суду за недоплачену разову грошову допомогу за за 2005 -2006 рік з поважних причин, так-як тільки в липні 2007 року ( в день опублікування рішення КС України) міг дізнатись про порушення своїх законних прав і інтересів і тому строки звернення до суду підлягають поновленню. Крім того, у Конституції України - Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22). Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Окрім того, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19). За таких обставин, відповідно до ст.14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивачу [PERSON], повинно було виплачено у 2005 р.-2656 грн., 2006 р. - 2872 грн., 2007 році- 3328,48 грн., оскільки, вказаний Закон не передбачає обмеження таких виплат, тому недоплачена сума підлягає стягненню з Міністерства праці та соціальної політики України на користь позивача

Результат розгляду: granted