Рішення адміністративного суду від 2008-04-10 00:00:00+03

позивач -[PERSON] є громадянином, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. З матеріалів справи вбачається, а саме, змісту позовної заяви, що позивачу або його опікуну було відомо з 1991 року про чинне законодавство України, яким врегульовано порядок визначення та отримання одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме про Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»28 лютого 1991 року N 796-XII, що підтверджено посвідченням громадянина, який евакуйований із зони відчуження у 1986 році [NUMBER]. Позовні вимоги [PERSON] про визнання противоправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, зобов'язати Управління праці та соціального захисту Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації здійснити перерахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2003 по теперішній час згідно з Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, забезпечити виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2003 по 2006 р. задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судових засіданнях позивач підтримав та уточнив позовні вимоги, викладені у адміністративному позові та просить суд визнати противоправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, зобов'язати Управління праці та соціального захисту Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації здійснити перерахування щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2003 по 2006 р. згідно з Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, забезпечити виплату недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2003 по 2006 р. та у відповідності до поданої позивачем заяви від 24.07.07. відповідачу. Відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із порушенням річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки адміністративний позов подано до суду 19.11.2007 р., про що свідчить відповідний реєстраційний номер на першій сторінці позовної заяви. Будь-яких клопотань щодо поновлення пропущеного строку звернення позивач до суду не надавав. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги, що згідно з частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а відповідач та третя особа наполягають на відмові в позові з цієї підстави, а клопотання про його поновлення не заявлялось, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied