Рішення адміністративного суду від 2008-06-18 00:00:00+03

Позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва із позовом до Дніпровського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві, в якому, враховуючи уточнені позовні вимоги, просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішень та ненадання відповіді у встановлені законом строки: - по заяві, що направлена Дніпровським районним судом 11.05.2007 року; - по постановам Дніпровського районного суду від 05.07.2007 року, від 11.01.2007 (2008) року; - по постанові Дніпровського районного суду від 11.06.2007 року та зобов'язати відповідача вчинити дії за даними заявою та постановами згідно з вимогами закону. В суді позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, посилаючись на порушення відповідачем вимог Конституції та КПК України. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, аргументуючи тим, що позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідач за названими позивачем заявою та постановами діяв згідно із законом. Суд, вислухавши учасників процесу та дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступне. Як вбачається із матеріалів справи, Дніпровським районним судом м. Києва листом від 11.05.2007 року надіслано до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві за належністю заяву [PERSON]. та [PERSON]. від 07.05.2007 року про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON]. за ст.ст. 357, 358 КК України. В суді не знайшов підтвердження факт, що за даною заявою заявників від 07.05.2007 року відповідачем вчинено у відповідності до закону. Згідно з постановою від 05.07.2007 року Дніпровського районного суду м. Києва скаргу [PERSON]. задоволено; скасовано постанову ДІМ ТВМ-3 Дніпровського РУ ГУ МВС України від 26 травня 2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON].; матеріали, на підставі яких було відмовлено в порушення кримінальної справи, направлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України для проведення додаткової перевірки. На підставі вищезазначеної постанови суду від 05.07.2007 року була проведена перевірка, за наслідками якої тільки 08.11.2007 року ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON]. Тож відповідач у даному випадку допустив бездіяльність, що проявилась у тяганині та у порушенні процесуальних строків, передбачених КПК України, хоч і здійснив перевірку та прийняв рішення за постановою суду від 05.07.2007 року. Згідно із постановою від 11.01.2007 (2008) року Дніпровського районного суду м. Києва скаргу [PERSON]. задоволено; постанову від 08.11.2007 року ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України про відмову в порушенні кримінальної справи щодо [PERSON]. скасовано; матеріали перевірки, на підставі яких було відмовлено в порушення кримінальної справи, направлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України для проведення додаткової перевірки. Після скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.11.2007 року та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки відповідачем не вчинено дії та не прийнято рішення у відповідності до закону. Крім того, за скаргою КП «Компас», [PERSON]. постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 червня 2007 року постанову ДІМ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 28.12.2006 року про відмову в порушенні кримінальної справи за заявою директора КП «Компас»[PERSON] . скасовано і передано матеріали для додаткової перевірки. Після скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.12.2006 року та направлення матеріалів для проведення додаткової перевірки відповідачем не вчинено дії та не прийнято рішення у відповідності до закону. Як видно, у заяві від 07.05.2007 року, що направлена до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві, заявники зверталися із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON]. При цьому постановами Дніпровського районного суду від 11.01.2007 (2008) року та 11.06.2007 року скасовано постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та направлено матеріали відповідачу для проведення додаткової перевірки. Таким чином, у даному випадку відповідач повинен керуватися положеннями Кримінально-процесуального кодексу України. У ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.4 КПК України суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов'язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання. В силу ст.22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом'якшують і обтяжують його відповідальність. Згідно із ст.94 даного Кодексу приводами до порушення кримінальної справи є: 1) заяви або повідомлення підприємств, установ, організацій, посадових осіб, представників влади, громадськості або окремих громадян; 2) повідомлення представників влади, громадськості або окремих громадян, які затримали підозрювану особу на місці вчинення злочину або з поличним; 3) явка з повинною; 4) повідомлення, опубліковані в пресі; 5) безпосереднє виявлення органом дізнання, слідчим, прокурором або судом ознак злочину. В силу ч.2 ст.97 КПК України по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані прийняти одне з таких рішень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю. КПК України не обмежує зміст даних офіційних повідомлень процесуальними рамками, оскільки зробити це неможливо і недоцільно. Однак важливо, щоб у них містились достовірні відомості, що вказують на об'єктивні ознаки злочину або підготовки до нього. З огляду на встановлене в адміністративному суді, відповідач при прийнятті, перевірці та вирішенні заяви від 07.05.2007 року, яка є заявою про злочин, та проведенні додаткової перевірки за вищеназваними постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2007 року, 11.01.2007 (2008) року та від 11.06. 2007 року був зобов'язаний діяти згідно із вимогами КПК України. Однак відповідач та його представник в суді не довели, що відповідний суб'єкт владних повноважень діяв у відповідності до даного Кодексу. За таких обставин, у цьому випадку має місце протиправна бездіяльність зі сторони відповідача. Своєю бездіяльністю відповідач позбавив можливості відповідних осіб оскаржити його дії чи рішення в порядку кримінального судочинства. Отже, бездіяльність даного суб'єкта владних повноважень не відповідає вимогам чинного законодавства України і критеріям, які визначені у ч.3 ст.2 КАС України. При цьому, як видно, бездіяльністю відповідача порушені права позивача. Як передбачено ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд бере до уваги положення ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, відповідач не довів правомірність своєї позиції. З метою однакового застосування судами загальної юрисдикції положень Конституції та законів України, судом враховується позиція адміністративних судів у даній категорії справ. Зокрема, береться до уваги постанова Верховного Суду України від 21.02.2007 року у справі №21-1165во06 за скаргою [PERSON] . на бездіяльність прокурора Київського району м.Харкова. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Судові витрати підлягають до розподілу згідно із ст.94 КАС України. На основі встановленого,

Результат розгляду: granted