Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

У листопаді 2007 року [PERSON] звернувся із адміністративним позовом про часткове скасування рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 1993 року № 326 "Про затвердження інвентаризації земельних ділянок громадян" - в частині закріплення права приватної власності на земельну ділянку за [PERSON] та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю за № 89 від 10 червня 2004 року, виданого на ім'я [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення. Згодом [PERSON] уточнив свої позовні вимоги, залишивши лише вимоги про часткове скасування рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 1993 року № 326 "Про затвердження інвентаризації земельних ділянок громадян" - в частині закріплення права приватної власності на земельну ділянку за [PERSON] На обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на наступні обставини: - він (позивач) є суміжним з [PERSON] землекористувачем; - рішенням виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 1993 року № 326 "Про затвердження інвентаризації земельних ділянок громадян" за [PERSON] було закріплено право приватної власності на земельну ділянку площею 0,16 га [ADDRESS]; - приватизація вказаної земельної ділянки було проведена з порушенням вимог діючого на той час земельного законодавства, а саме: 1. як було зазначено раніше, він (позивач) є суміжним землекористувачем із земельною ділянкою, яка передана у приватну власність [PERSON], однак з ним межі не були узгоджені; 2. акт встановлення меж в натурі від 24 грудня 1993 року неправомірно був підписаний від його імені самим [PERSON]; 3. за працюючого на той час землевпорядника Царичанської селищної ради [PERSON] той же акт підписав [PERSON], який працював землевпорядником Царичанської селищної ради значно пізніше; 4. оспорюваним ним рішенням виконавчого комітету селищної ради передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,16 га, а державний акт про право приватної власності на землю на ім'я [PERSON] видано на земельну ділянку площею 0,08 га; 5. в результаті вказаних вище порушень чинного законодавства приміщення господарського сараю, будівництво якого він розпочав іще у 1985 році, знаходиться фактично на межі земельних ділянок, тобто відсутня можливість обслуговувати споруду сараю, в результаті чого між ним та [PERSON] часто виникають сварки. - про вказані вище порушення він дізнався у 2005 році, коли за його заявою до Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області було проведено відповідну перевірку. Посилаючись на норми ст. ст. 4, 6, 17, 104-106 КАС України, [PERSON] у своїй позовній заяві просив частково скасувати рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 1993 року №326 "Про затвердження інвентаризації земельних ділянок громадян" - в частині закріплення права приватної власності на земельну ділянку за [PERSON] У судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Представник відповідача позову не визнав, пояснивши, що дійсно під час приватизації земельної ділянки було допущено деякі помилки, але, на його думку ці помилки можливо усунути без скасування рішення виконавчого комітету селищної ради. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] також вважають, що підстав для задоволення позовних вимог немає. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи та його представника, вивчивши всі надані докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з нормами п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України органи місцевого самоврядування є суб'єктами владних повноважень. Відповідач в даній справі є органом місцевого самоврядування, а отже є суб'єктом владних повноважень. Позивач в даній справі оспорює рішення органу місцевого самоврядування, тобто рішення суб'єкта владних повноважень. Нормами ч. 2 ст. 71 КАС України передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку представник відповідача, погоджуючись із допущенням порушень порядку приватизації земельної ділянки [PERSON], проти позову заперечував, отже саме на нього чинним законодавством покладено обов'язок доказування правомірності прийнятого рішення. У судовому засіданні, на думку суду, не наведено жодних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення. В той же час, у судовому засіданні було встановлено цілий ряд порушень чинного законодавства, в результаті яких відповідачем в даній справі було прийняте неправомірне рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, в результаті чого було порушено права та законні інтереси позивача в даній справі. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, чинним законодавством передбачено наступний порядок передачі земельних ділянок у приватну власність громадян: спочатку виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування приймається рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації; потім відповідною установою виготовляється технічна документація на земельну ділянку, яка передається у приватну власність, при цьому повинно бути узгоджено межі з усіма сусідніми землекористувачами; у разі непогодження одним чи декількома сусідніми землекористувачами меж земельної ділянки, створюється відповідна комісія, яка вивчає спірне питання і приймає відповідне рішення щодо обґрунтованості заперечень сусіднього землекористувача щодо меж земельної ділянки; лише тоді, коли всі спірні питання врегульовані, приймається рішення про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки та передачу земельної ділянки у приватну власність. В даному випадку рішення виконавчого комітету про дачу згоди на виготовлення технічної документації (матеріалів інвентаризації) не приймалося (відповідачем таке рішення не надане і будь-які посилання на нього відсутні). Із матеріалів справи можна зробити висновок про те, що вся документація щодо спірної земельної ділянки виготовлялася вже після прийняття оспорюваного рішення. Про це, на думку суду, свідчать самі матеріали інвентаризації земельної ділянки, які були надані відповідачем на вимогу суду (а. с. 28-39). Так, пояснювальна записка ведучого інженера проектно-виробничого підприємства "Землевпорядник", яким виготовлялася технічна документація (матеріали інвентаризації) , про відведення земельної ділянки в натурі громадянину [PERSON] (а. с. 33) містить в собі посилання на оспорюване рішення виконкому селищної ради, тобто на день складання пояснювальної записки рішення вже було прийняте. Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі, що відводиться гр. [PERSON] (а. с. 35) складений у грудні 1993 року, тобто через 2 місяці після прийняття відповідачем оспорюваного рішення і також містить в собі посилання на саме оспорюване рішення. В цьому ж документів (Акті встановлення меж земельної ділянки в натурі, що відводиться гр. [PERSON]) містяться підписи сусідніх землекористувачів, тобто саме цим документів проводиться узгодження меж земельної ділянки. Біля прізвища "[PERSON]" міститься підпис, який, як пояснив у судовому засіданні сам [PERSON] вчинив за [PERSON], саме він ([PERSON]), оскільки [PERSON] відмовився ставити свій підпис. В цьому ж документі також міститься підпис біля прізвища "[PERSON]", який працював у 1993 році землевпорядником Царичанської селищної ради. Як зазначено в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи від 6 листопада 2006 року (а. с. 3), цей підпис за землевпорядника [PERSON] вчинив [PERSON], який працював на цій же посаді пізніше. Як видно із пояснень [PERSON], які містяться у відмовному матеріалі Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області № 577, він працював на посаді землевпорядника Царичанської селищної ради до 20 січня 1994 року (а. с. 12 відмовного матеріалу). Виходячи із викладеного, як висновок, Акт встановлення меж земельної ділянки в натурі, що відводиться гр. [PERSON], був складений після 20 січня 1994 року. У судовому засіданні сторонами було визнано ту обставину, що земельна ділянка площею 0,08 га, яка передана у приватну власність [PERSON] згідно оспорюваного рішення для ведення особистого підсобного господарства, межує із земельною ділянкою, яка була виділена тому ж [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку. Однак, ні в матеріалах інвентаризації (а. с. 34), ні в самому Державному акті, виданому на підставі оскаржуваного рішення, відсутні такі дані. Таким чином узгодження меж земельної ділянки, яка була передана у приватну власність [PERSON], взагалі не проводилося. На думку суду, прийняття відповідачем рішення про затвердження матеріалів інвентаризації та передачу земельної ділянки у приватну власність без проведення самої інвентаризації, виготовлення відповідної документації та проведення відведення земельної ділянки в натурі з узгодженням меж на місцевості, привело до порушення прав та законних інтересів позивача в даній справі, який на той час вже почав будівництво господарчого сараю, в результаті чого між ним та [PERSON] існує спір за межі. За викладених обставин суд вважає, що оспорюване рішення дійсно прийняте неправомірно, а тому воно повинно бути скасованим в частині затвердження матеріалів інвентаризації та передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] Окрім того, в матеріалах інвентаризації, наданих відповідачем на вимогу суду, міститься два екземпляри рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради народних депутатів від 20 жовтня 1993 року № 326 "Про затвердження інвентаризації земельних ділянок громадян" (а. с. 32, 32), однак в них містяться різні дані - в одному рішенні вказано, що [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка [ADDRESS] площею 0,08 га, а в іншому земельна ділянка [ADDRESS] площею 0,16 га. В результаті допиту сторін, представника відповідача, свідків у судовому засіданні достовірно встановити причину таких розбіжностей не вдалося. На думку суду, це також свідчить про неналежний рівень підготовки відповідачем розпорядчих документів. За викладених обставин, суд вважає, що оскаржуване позивачем в даній справі рішення відповідача повинно бути скасоване в частині затвердження матеріалів інвентаризації та передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON], після чого необхідно буде провести інвентаризацію земельної ділянки у встановленому чинним законодавством порядку, після чого вдруге винести це питання на розгляд виконавчого комітету селищної ради, тобто, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted