Рішення адміністративного суду від 2008-05-23 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду із цим позовом, свої вимоги мотивує тим, що відповідач є громадянином Узбекістану і вона 25.02.2007року прибула на територію України на потязі “Ташкент-Харків” через КПП «Тополі» у приватних справах терміном на 90 діб і оселилася у Мар*їнському районі, де мешкала за різними адресами. Термін перебування на Україні відповідачці був продовжений до 25.Х1.2007р., а 24.Х1.2007року вона у м.Харкові здійснила продовження терміну перебування через КПП “Гоптівка” шляхом проставлення штампів “в*їзд-виїзд”. 11.02.2008року їй знову було подовжено термін перебування на Україні до 11.05.2008року (за якою адресою не вказано). Не маючи родичів на Україні, відповідачка хотіла заробити гроші та займатися підприємницькою діяльністю, яку здійснювала за відсуності відповідних документів. 10.04.2008року вона була встановлена на ринку сел. Володимирівка під час торгівлі і їй було скорочено термін перебування на территорії України до 13.04.2008р. Відповідачка порушила вказані вимоги та ухиляється від виїзду з України, 14.04.2008р. була встановлена за автостанції сел. Володимирівка, коли намагалася поїхати на торгівлю у м. Вугледар. 14.04.2008р. позивачем було прийняте рішення про видворення відповідачки з неповнолітнью донькою за межі України у термін до 12.05.2008р. та заборону в*їзду на територію України на один рік. Однак відповідачка не вживає ніяких дій для виїзду з території України і не виконала рішення про видворення, мотивуючи відсутністю коштів для оформлення паспорта. Оскільки відповідачка перебуває на території України незаконно і грубо порушує встановлений порядок реєстрації, переміщення та вибору місця проживання, до того ж ухиляється від виїзду за межі України в добровільному порядку, позивач просить суд розглянути питання про примусове видворення відповідачки за межі України з подальшою забороною їхнього в*їзду на територію України терміном на п*ять років. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути питання про примусове видворення відповідачки за межі України з подальшою забороною в*їзду їй на територію України терміном на п*ять років, прийняти рішення про розміщення відповідачки в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на строк, необхідний для підготовки видворення за межі України в примусовому порядку не просив. Відповідачка вимоги позивача визнала повністю, згодна з тим, що вона незаконно перебуває на території України і згодна щоб її примусово видворили до Узбекістану, оскільки у неї немає коштів. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних питань. Відповідно до ст.121 КАС України при визнані позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.152 КАС України. Згідно з ч.4 ст.121 КАС України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» суд за зверненням органу внутрішніх справ приймає рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянствау разі якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення, або є обгрунтовані підстави вважати що вони будуть ухилятися від виїзду виїзду. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка прибула в Україну 25.02.2007року, перетин державного кордону здійснили через КПП. Власних коштів для існування відповідачка не має, оскільки не має дозволу на працевлаштування в Україні. З 13.04.2008року відповідачка незаконно перебуває в Україні, не звернулася до органів внутрішніх справ з питання подовження реєстрації, мешкає останнім часом за адресою сел.Володимирівка, Волновахського району. Органами внутрішніх справ, а саме відділом громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Волновахського РВ УМВС України в Донецькій області 14.04.2008року біло прийняте рішення про видворення громадянки Узбекістану [PERSON]та заборону її в*зду на територію України протягом одного року, та про зобов*язання залишити територію України в строк до 12.05.2008р. Проте відповідач, не маючи підстав для подальшого перебування на території України, не покинула території України з грубим порушенням установленого порядку реєстрації, переміщення та вибору місця проживання, своїми діями вона порушує вимоги п.п.18-33 «Правил в*їзду іноземців в Україну, виїзду з України і транзитного проїзду через її територію», а також порядок перебування, реєстрації, вибору місця проживання в Україні. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач навмисно ухиляється від виїзду, доказів що вони сама не може покинути Україну вона суду не надала, і у суду є обгрунтовані підстави вважати, що вона і у подальшому буде ухилятися від виїзду за межі України. Відповідно до ст.32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, затримані за незаконне перебування на території України, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з регламентованим внутрішнім розпорядком на період, необхідний для підготовки їх видворення за межі України у примусовому порядку, але не більше ніж шість місяців. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов*язаних з видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок держави. Обставин, які були б правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача в судовому засіданні встановлено не було, і тому вимоги позивача про видворення відповідача за межі України у примусовому порядку підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов*язаних з примусовим видворенням [PERSON]за межі України, суд враховує відсутність грошових коштів у відповідача для відшкодування витрат , а також відсутність інших фізичних чи юридичних осіб, на яких таке відшкодування можливо було б покласти у відповідності з діючим законодавством України, тому суд вважає за необхідне здійснити його видворення за рахунок держави. На підставі викладенного, ст.32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.п.18-33 «Правил в*їзду іноземців в Україну, виїзду з України і транзитного проїзду через її територію»,

Результат розгляду: granted