Рішення адміністративного суду від 2008-04-18 00:00:00+03

[PERSON] до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації про стягнення з відповідачів на користь позивача недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 3451,64 грн. за 2004-2007 роки. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, яка викладена в позовній заяві. Від відповідача 1 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач 1 вказує, що конкретний розмір щорічної разової допомоги встановлюється Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Вказує, що позивачу допомога до 5 травня виплачена в розмірах, передбачених Законами України про державний бюджет України на відповідні роки, заборгованості немає. Просить відмовити у задоволенні позову, справу розглянути за відсутності представника Центру. Відповідач 2 подав письмові заперечення проти позову [PERSON], де вказує, що Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністрації нарахування та виплату грошових допомог до 5 травня не проводило. Відповідач 2, посилаючись на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, закони України про державний бюджет на 2005-2007 роки, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову, справу розглянути без участі представника відповідача 2. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, розглянувши письмові заперечення відповдіачів, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд виходив з такого. [PERSON]є учасником війни, доказом чого є копія посвідчення серії Д-І № [NUMBER] від 11 липня 2003 року (а.с.5). Відповідно до ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, питання щодо визначення мінімальної пенсії за віком для призначення такої допомоги чинним законодавством не врегульовано. Так, мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу), у даному випадку застосовуватися не може, оскільки, відповідно до ч.3 ст.28 вказаного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. На даний час питання щодо розміру разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” вирішується в такому порядку. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Статтею 44 Закону України “Про державний бюджет України на 2004 рік” виплату допомоги до 5 травня учасникам війни не було передбачено. Статтею 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” встановлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Статтею 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам війни у розмірі 50 гривень. Пунктом 18 ст.77 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Статтею 29 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни здійснюється у розмірі 55 гривень. Пунктом 13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст.14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення ст.29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Положення статті 44 Закону України про “Про Державний бюджет України на 2004 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004. Відповідно до п.3 резолютивної частини Рішень Конституційного суду України №6/рп-2007 від 09.07.2007 року, та від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 положення статей законів про державні бюджети на 2007 та 2004 роки, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 09.07.2007 року та 01.12.2004 року відповідно. На момент виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня в 2004 та 2007 роках були чинними норми Законів України про державний бюджет на 2004 та 2007 роки, один з яких в 2004 році не передбачав виплати такої допомоги, а в 2007 році передбачено допомогу в розмірі 55 грн. Рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 6/рп-2007 та від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 не мають зворотньої дії в часі і діють з 09.07.2007 року та 01.12.2004 року відповідно. Законодавчим органом не було внесено змін до Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, що стосуються збільшення розміру видатків на виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги для ветеранів війни у зв'язку із визнанням неконституційними положень відповідних статей законів про державний бюджет на 2004 та 2007 роки, а відтак, Верховною Радою України не було виділено додатових коштів розпоряднику (Мінпраці) для виплати учасникам війни щорічної разової грошової допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Радивилівської районної державної адміністарції від 27.03.2008 року № 449, позивачу в 2005-2007 роках щорічна разова грошова допомога виплачена в таких розмірах: в 2005 році - 50 грн., в 2006 році - 55 грн., в 2007 році - 55 грн. Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах, визначених Законами України про державний бюджет, бюджетних асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, відсутня. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 року № 367, передбачається, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни. Так само заслуговує на увагу і та обставина, що відповідно до ч.1 Постанови КМ України від 18 лютого 2004 року №177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Відповідачі не мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на відповідні роки розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам війни, встановлювалися виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при формування показників Державного бюджету України на відповідні роки. Відповідачі забезпечували виплату щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю. Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Результат розгляду: denied