Рішення адміністративного суду від 2008-09-30 00:00:00+03

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до ГУ ПФ України у Вінницькій області, Вінницького обласного військкомату про перерахунок розміру пенсії. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 26.03.2007 року позов [PERSON]. задоволено: зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії [PERSON]як учаснику війни з розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком з 1 грудня 1997року по 31 грудня 2006року та стягнути суму перерахунку на користь [PERSON]. Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач - ГУ ПФ України у Вінницькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам матеріального права, судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений судом строк від інших осіб не надійшло. Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав: Задовольняючи позов [PERSON]., суд першої інстанції вважав, що постанова Кабінету Міністрів України № 2 від 03.01.2002 року «Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів...», згідно з якою встановлено, що з розміру 19 грн. 91 коп. обчислюються додаткової пенсії суперечить не тільки вимогам ст. 13, 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а й вимогам ст. 22 Конституції України. Таким чином, суд вважав, що при розрахунку підвищення пенсії позивача Управління пенсійного фонду України в Замостянському районі мало б керуватися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не іншими нормативними актами та розрахувати підвищення пенсії на основі державної соціальної гарантії - мінімального розміру пенсії за віком, відповідно до вимог Законів України «Про статус ветеранів війни..», «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців...». З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції також прийшов до висновку, що відповідач має виконати перерахунок пенсії позивачу з 01.12.1997 року як просив позивач, оскільки згідно ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Проте з такими висновками суду не можна погодитися з наступних підстав. При застосуванні положень ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» законодавець передбачив можливість виплати суми пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком лише за умови наявності вини органу, що призначує або виплачує пенсію. Як вбачається з матеріалів справи виплати позивачу здійснювались Управлінням пенсійного фонду України в Замостянському районі Вінницької області. Частиною другою ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виплата підвищення пенсії, передбаченої ч.4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах видатків з Державного бюджету України, визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів...». Оскільки відповідач діяв в межах наданих йому повноважень, то слід визнати відсутність його вини у невиплаті доплат до пенсії, передбаченою Законом України«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В даному випадку суд першої інстанції повинен був застосувати ст. 99, 100 КАС України. Відповідно до вимог ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах звернення до адміністративного суду, який встановлено в один рік. Частиною першою статті 100 КАС України передбачено, що пропуск строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. [PERSON]. звернувся до суд з позовними вимогами щодо стягнення вказаних доплат починаючи з грудня 1997 року по грудень 2006 року. Як витікає з позовної заяви та матеріалів справи позивач взагалі не зазначив причини пропуску ним строків на звернення до суду. Виходячи з наявних обставин, що витікають з матеріалів справи, вбачається що позивач [PERSON]. пропустив строк звернення до суду без поважних причин, оскільки в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б спростовували це. Тому рішення суду в частині позовних вимог [PERSON]. про стягнення підвищення пенсії як учаснику війни за період часу з грудня 1997 року по 01.01.2006 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення яким у задоволенні позову в цій частині відмовити з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду. Законом України № 2939 від 05.10.2005 року до положень ч.4 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», були внесені зміни відповідно до яких визначені розміри підвищення пенсії іншим учасникам війни на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до вимог ст.152 Конституції України закони, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Положення вказаного Закону України № 2939 від 05.10.2005 року в Конституційному Суді України на предмет конституційності не розглядалися, тому він не втратив своєї чинності. Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в цій частині рішення не відповідають встановленим обставинам по справі, постановлені з порушенням норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, а порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, відповідно до вимог ст. 202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення яким у задоволенні позовних вимог [PERSON]. - відмовити.

Результат розгляду: denied