Рішення адміністративного суду від 2008-02-18 00:00:00+02

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом 12 вересня 2005 року, в якому після уточнення позовних вимог (т.3 а.с.7-11) просила визнати неправомірними і скасувати направлені їй податкові повідомлення № 0001901701/03172 від 10.04.2002 року на суму 36 561,00 грн., № 0001891701/03173 від 10.04.2002 року на суму 33 801,60 грн., №0004401701/0 від 05.05.2003 року на суму 17 419,95 грн., № 0004391701/0 від 05.05.2003 року на суму 9 326, 40 грн., № 0003801701/0 від 10.06.2004 року на суму 4 933,05 грн. та податкові вимоги про сплату прибуткового податку з громадян № 1/39007 від 25.10.2002 року на суму 88 497,28 грн., № 2/742 №9143 від 22.10.2003 року на суму 101 480,80 грн., посилаючись на те, що ні одна норма закону не дає права ДПІ проводити обчислення податкових зобов'язань фізичних осіб у разі, коли вони не порушують строки подачі декларації або відсутні дані перевірок про заниження або завищення платником суми податкового зобов'язання. Платити авансові платежі вона не повинна, оскільки не суб'єктом підприємницької діяльності, всі свої податкові зобов'язання вона виконала і відповідно до декларації сплатила, а ДПІ не має права самостійно обчислювати прибутковий податок. Крім того, в кожному з податкових повідомлень платіж вказано як податок на доходи від підприємницької діяльності, а вона як приватний нотаріус не є приватним підприємцем, але не зважаючи на це службові особи ДПІ внесли до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, склали і видали завідомо неправдиві документи, які в подальшому використали для формування першої і другої податкових вимог. Податкова вимога від 22 жовтня 2003 року їй не була вручена у передбаченому законодавством порядку. В судовому засіданні позивач підтримав пред'явлений нею позов, посилаючись на ті ж обставини, що і в уточненому позові (т.3 а.с.7-11), просила його задовольнити. Представники відповідача позов не визнали, суду усно та письмово пояснили, що позивачка пропустила строк звернення до суду. Форма податкових повідомлень розроблена ДПАУ, в такій формі і направляли повідомлення позивачці. Декларації позивачки перевірялися, вона нараховувала податки не згідно діючому законодавству. Штрафні санкції до позивачки не застосовувалися. Раніше позивачка вже оскаржувала в суді нарахування податків, однак судами її скарга була залишена без задоволення. Друга податкова вимога, яка складається з декількох узгоджених податкових зобов'язань та пені, була направлена платнику податків 22.10.2003 року рекомендованим листом з поштовим повідомленням. А у разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкові вимоги в зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкову вимогу, не знаходженням фактичного місця розташування платника податків, податковий орган розміщує податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. Дані обставини доводять, що друга податкова вимога була вручена позивачці згідно чинного законодавства. У судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази: Том перший - картка фізичної особи, зареєстрованої у ДПІ м. Лисичанська; свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю; реєстраційне посвідчення про право на зайняття нотаріальною діяльністю; наказ про звільнення позивачки з посади держнотаріуса; трудова книжка позивачки; лист МЮ України від 18.02.00.; лист Лисичанської виконавчої дирекції Фонду державного страхування з тимчасової втрати працездатності від 27.07.04.; висновок про правовий статус приватних нотаріусів в Україні; медичні документи на ім'я позивачки; відповідь ДПІ у м. Лисичанську позивачці; відповідь зав. сектором реєстрації... начальнику юридичного відділу ДПІ у м. Лисичанську; довідка про сплату податку, надана позивачкою; платіжні доручення та квитанції про сплату позивачкою податку; витяг з рахунку позивачки; рішення ДПІ у м. Лисичанську від 20.06.02. про розгляд скарги позивачки; скарга позивачки на рішення ДПІ у м. Лисичанську; скарга позивачки до ДПІ у м. Лисичанську; звернення позивачки до ДПІ у м. Лисичанську; відповідь ДПІ у м. Лисичанську позивачці; лист комітету з питань фінансів і банківської політики ВРУ; письмові заперечення ДПІ у м. Лисичанську проти позову; рішення Лисичанського міського суду від 16.12.99.; ухвала обласного суду Луганської області від 02.03.00.; податкові вимоги. Т.2 - заперечення відповідача проти уточнених позовних вимог; довідка про розрахунки позивачки з бюджетом; декларації позивачки про доходи за 2001-2004 роки; перерахунки податків позивачки за 2001-2004; розрахунок авансових платежів прибуткового податку за 2003 рік; податкові повідомлення; поштові повідомлення на ім'я позивачки; повідомлення позивачки про зміну адреси; витяг з реєстру податкових повідомлень про надсилання позивачці податкових повідомлень; довідка про вчинення нотаріальних дій; рішення ДПА в Луганській області за результатами розгляду скарги позивачки; ухвала ВСУ від 04.04.02.; повідомлення про вручення першої податкової вимоги та її корінець; поштове повідомлення про направлення другої податкової вимоги з відміткою про невручення; акт про неможливість вручення скарги позивачки; відповідь на скаргу. Т.3 - заперечення відвідача проти уточнених позовних вимог; копія фіскального чеку; копія поштового повідомлення про направлення рішення про відмову в задоволенні скарги ; копія рішення про розгляд скарги; ксерокопії проїзних документів; копія указу президента; письмові пояснення відповідача; копія наказу ДПІ від 10.06.2003 р.; копія наказу ДПІ від 03.08.2005 р.; копія наказу ДПІ від 09.06.2003 р.; копія наказу ДПІ від 07.07.2000р.; форма податкового повідомлення та його корінця; копія повідомлення про вручення рішення про відмову в задоволенні скарги з відміткою про його вручення; звернення позивачки до ДПІ у м. Лисичанську, відповідь ДПІ у м. Лисичанську позивачці; скарга позивачки до ДПІ у м. Лисичанську. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачкою, яка з 25 грудня 1995 року є приватним нотаріусом Лисичанського нотаріального округу, 22 травня 2002 року були отримані податкові повідомлення №0001891701/0 та №0001901701/0 від 10 квітня 2002 року, які були нею оскаржені. Скарга надійшла до відповідача 03 червня 2002 року. Порушень законодавства при складанні вказаних податкових повідомлень у судовому засіданні не встановлено. 22 листопада 2002 року позивачка отримала першу податкову вимогу №1/3 від 25 жовтня 2002 року на загальну суму 88497,28 грн. Вказана вимога була винесена на підставі вищезазначених податкових зобов'язань та пені, тому вважається правомірною. 15 травня 2003 року та 17 червня 2004 року позивачкою були отримані податкові повідомлення №0004401701/0 та №0004391701/0 від 05 травня 2003 року та №0003801701/0 від 10 червня 2004 року відповідно. Порушень законодавства при складені вказаних податкових повідомлень у судовому засіданні не встановлено. 22 жовтня 2003 року відповідачем була складена друга податкова вимога №2/742 від 22 жовтня 2003 року про наявність консолідованого боргу, яку позивачка не отримала у встановленому законодавством порядку. Вказана вимога є неправомірною, оскільки розміщена з порушенням правил, встановлених п.п. 6.2.4. статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.00. (далі Закон-2181). Частково задовольняючи позов, суд виходить з наступного Преамбула Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.00. (далі Закон-2181) передбачає, що "Цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів...". Згідно із ст.1 п.п.1.12, ст.2 п.п.2.1.4 Закону-2181 контролюючий орган - державний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної законодавством, здійснює контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) та погашенням податкових зобов'язань чи податкового боргу, до яких входять і податкові органи. Відповідно до ст.5 п.п.5.2.2 Закону-2181 платник податків може оскаржити рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування шляхом звернення до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення. Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу. Керівник контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги понад 20 днів та письмово повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку для розгляду скарги. Податкові повідомлення №0001891701/0 та №0001901701/0 були оскаржені позивачкою з вимогою їх відкликати у зв'язку з безпідставністю нарахувань податкового зобов'язання (т.1 а.с.116-124, 125), скарга надійшла до відповідача 03 червня 2002 року, про свідчить штемпель на наданій відповідачем копії (т.2 а.с.134). За результатами розгляду скарги 25 червня 2002 року ДПІ у м. Лисичанську було прийняте рішення про відмову у задоволенні скарги.(т.1 а.с.113) Згідно п.5.1 Закону - 2181, у разі коли останній день строків, зазначених у абзаці першому цього підпункту або встановлених за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника) у випадках, визначених у абзаці другому цього підпункту, припадає на вихідний або святковий день останнім днем таких строків вважається перший наступний день. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України ( т.2 а.с.247) 23 червня 2002 року був святковий день - Трійця, тому 24 червня 2002 року - неробочий день, а відповідно до ч.3 ст. 67 КЗпП України у випадку, коли святковий або неробочий день збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого дня. Таким чином першим робочим днем є 25 червня 2002 року, коли і було прийнято рішення по скарзі позивачки. (т.1 а.с.113-115). Копією фіскального чеку ( т.3 а.с.25) та копією повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення (т.3 а.с. 52) підтверджується той факт, що позивачці рішення за результатами розгляду скарги було направлене 25 червня 2002 року, тобто в строк, передбачений абз.1 п.п.5.2.2 ст. 5 Закону-2181. Згідно із ст.4 п.п.4.1.4. "г" Закону-2181 податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним. Підпункт 4.4.1. ст.4 Закону-2181 передбачає, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Підпунктом 4.2.2. ст.4 Закону-2181 передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі якщо: а) платник податків не подає у встановлені строки податкову декларацію; б) дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях; в) контролюючий орган внаслідок проведення камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або завищення суми податкового зобов'язання. г) згідно з законами з питань оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору (обов'язкового платежу), є контролюючий орган. Статею14 п.1-3 ДКМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.92. (далі ДКМУ) передбачено, що з доходів, зазначених у розділі четвертому ДКМУ, податок обчислюється: а) підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності...; б) податковими органами на підставі декларацій, поданих громадянами про очікуваний (оціночний) у поточному році доход або про фактично одержані у звітному календарному році доходи та інших відомостей про доходи громадян. Оподаткування доходів громадян податковими органами здійснюється на підставі: декларацій громадян про очікуваний (оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом року доходи; матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими органами. Податок, обчислений податковими органами, сплачується в такому порядку: протягом року платники щоквартально сплачують до бюджету по 25 процентів річної суми податку, обчисленої за доходами за попередній рік, а платники, які вперше залучаються до сплати податку, - 25 процентів суми, обчисленої їм податковими органами за оціночним доходом на поточний рік. Для сплати авансових платежів податку встановлюються такі строки протягом року: до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада. Відповідно до п.4 ст.14 ДКМУ громадяни, які займаються підприємницькою діяльністю, надають податковому органу декларації за наслідками кожного звітного кварталу, а також звітного року у строки, визначені законом; громадяни, які одержують інші доходи, подають декларації у строки, визначені законом для місячного звітного періоду, на який припадає дата виникнення джерела доходу. У ній вказується розмір фактичного доходу за перший місяць та розмір очікуваного (оціночного) доходу до кінця поточного року. Таким чином, суд не приймає доводів позивачки про те, що вона не повинна сплачувати авансові внески, оскільки це прямо передбачено ДКМУ, не суперечить положенням Закону-2181, а подання декларації за податковий період в один рік (Закон-2181) замість одного місяця (ДКМУ) у разі конфлікту інтересів (ст.4 п.4.4.1 Закону-2181) не скасовує обов'язок податкового органу нарахувати на підставі декларації про фактично отримані доходи (т.2 а.с.30-31) податкове зобов'язання з авансових внесків. Суд не приймає доводи позивачки про невідповідність податкових повідомлень діючому законодавству в частині посилання на ст.21 п.1 ДКМУ, оскільки його положення в редакції Закону-2181 "Відповідальність платників податку за порушення норм цього Декрету визначається відповідним законом" не суперечить діючому законодавству. Також не приймає суд і доводи про неправомірність посилання в повідомлені на ст.4 п.п.4.2.2. "г" Закону-2181, оскільки, як вказано вище, податкові органи мали право нараховувати прибутковий податок з громадян. Оскільки штрафні санкції до позивачки не застосовувалися, суд вважає, що доводи позивачки на незаконність посилання у податкових повідомленнях на ст.17 п. 17.1.7 Закону-2181, яка передбачає штрафні санкції за несплату узгодженого податкового зобов'язання, є несуттєвими та не впливають на законність оформлення вказаних податкових повідомлень. Посилання позивачки на те, що платіж в податкових повідомленнях вказаний як податок від підприємницької діяльності, який статтею 14 Закону України «Про систему оподаткування» не передбачений, суд до уваги не бере, оскільки в даних податкових повідомленнях сума податкового зобов'язання визначена не тільки за платежем прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності, а й інших доходів. Суд також не приймає до уваги і доводи позивача стосовно її реєстрації в ДПІ у м. Лисичанську в якості суб'єкта підприємницької діяльності, оскільки вони спростовуються показаннями представників відповідача, а посилання позивачки на листи ДПІ у м. Лисичанську (т.1 а.с.65, 66) як на підтвердження вказаного факту, таким доказом не є. Також у суду не викликають сумнівів розрахунки сум податкових зобов'язань, розрахованого відповідачем і належного до сплати позивачкою. Перша податкова вимога №1/3 від 25 жовтня 2002 року (т.2 а.с.141) Згідно із ст.5 п.п.5.2.1. Закону-2181 податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, коли таке податкове повідомлення оскаржується. Відповідно до ст.6 п.п.6.2.1. та 6.2.2. Закону-2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Згідно із ст.1 п.п.1.2 та 1.3 Закону-2181 податкове зобов'язання, це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; а податковий борг, це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), узгоджене платником податків або встановлене судом, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання (в редакції на час надіслання податкової вимоги). Вказана податкова вимога видана на суму 80598,28 грн. основного платежу та 7899 грн. пені, а всього 88497,28 грн. та отримана позивачкою 12.11.02. (т.1 а.с.140, т.2 а.с.130). Твердження позивача про неотримання вказаної податкової вимоги, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються копією повідомлення про вручення податкової вимоги з відміткою про її отримання (т.2 а.с.130). Оскільки сума податкових зобов'язань в податкових повідомленнях, на підставі яких була сформована перша податкова вимога, не сплачена позивачкою в строки встановлені ст. 5 Закону 2181, остання є податковим боргом платника податків, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, оскільки перша податкова вимога є правомірною та є підставою для стягнення податкового боргу позивачки. Друга податкова вимога №2/742 від 22 жовтня 2003 року (т.2 а.с.142) Згідно із ст.6 п.п.6.2.3 Закону-2181 друга податкова вимога надсілається не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. У разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється. Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги. Вказана податкова вимога на суму 85372, 23 грн основного платежу та 16108,57 грн. пені, а всього 101480, 80 грн. (т.1 а.с.140) є податковою вимогою з консолідованого податкового боргу, оскільки до податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень від 10.04.02., добавився податковий борг, що виник на підставі податкових повідомлень від 05 травня 2003 року. Друга податкова вимога була надіслана позивачці 28 жовтня 2003 року, але не вручена (т.2 а.с.132). Відповідно до ст.6 пп.6.2.4 Закону-2181 податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення. У разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення у зв'язку з незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення. Податкові вимоги, розміщені з порушенням правил, установлених цим підпунктом, вважаються такими, що не були врученими (надісланими) платнику податків. Згідно п.5 п.п.5.8 абз.8 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог», затвердженого Наказом ДПАУ №266 від 03.07.01. у разі незнаходження фактичного місцезнаходження (місця проживання) платника податків, працівник підрозділу стягнення податкового боргу в триденний термін здійснює перевірку місцезнаходження (місця проживання) платника податків та складає акт перевірки місцезнаходження платника податків у трьох екземплярах. Якщо за результатами перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків не встановлено, друга податкова вимога разом з третім екземпляром акта підрозділом стягнення податкового боргу передаються структурному підрозділу, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції, для розміщення їх на дошці податкових оголошень (повідомлень). Посилання представників відповідача на те, що причиною невручення другої податкової вимоги позивачці є незнаходженням посадових осіб або їх відмовою прийняти податкову вимогу, на увагу не заслуговують, оскільки працівником відповідача був складений акт про невручення другої податкової вимоги від 23 грудня 2003 року (т.2 а.с.143) саме у зв'язку з фактичною відсутністю за юридичною адресою та незнаходженням фактичного місця розташування позивачки, що кореспондує п.3 п.п.5.8 ст.5 Порядку. Доказів щодо результатів перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків у триденний термін з дня отримання поштового повідомлення (т. 2 а.с. 132), відповідачем суду не надано. Наданий же представниками відповідача акт № 14 від 23.12.2003 р. таким доказом не є, оскільки по - перше складений з порушенням терміну, передбаченого п.5 п.п.5.8 абз.8 Порядку, а по друге - його зміст не відповідає дійсності з огляду на те, що відповідно довідки про нотаріальні дії позивачкою 23.12.03. було вчинено 38 нотаріальних дій (т.2 а.с.147). Таким чином, друга податкова вимога не була вручена позивачці у порядку, встановленому діючим законодавством. Що стосується питання конфлікту інтересів, на який посилався позивач, то останній вказав, що відповідно до ст.7 ч.1 ДКМУ справляється прибутковий податок з сукупного оподатковуваного доходу громадян за місцем основної роботи (служби, навчання) за ставками від 10% до 40% в залежності від розміру доходу. Згідно із ст.7 ч.3 ДКМУ справляється прибутковий податок з сум доходів, одержуваних громадянами не за місцем основної роботи, податок нараховується до джерел виплати за ставкою 20 процентів. Відповідно до ст.8 ДКМУ доходами, одержаними за місцем основної роботи (служби, навчання), вважаються доходи, одержані від підприємств, установ i організацій усіх форм власності, фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, з якими громадянин має трудові відносини, за умови обов'язкового ведення в цьому місці трудової книжки i провадження відрахувань до фонду соціального страхування. Відповідно до ст. 9 Декрету нарахування, утримання i перерахування до бюджету прибуткового податку з громадян за основним містом роботи здійснюється підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які провадять виплати доходів. Відповідно до ст.10 Декрету підприємства, установи i організації усіх форм власності, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності після закінчення кожного місяця, але не пізніше строку одержання в установах банків коштів на виплату належних громадянам сум зобов'язані перераховувати до бюджету суми нарахованого i утриманого прибуткового податку за минулий місяць. Позивачка є приватним нотаріусом, не знаходиться у трудових відносинах з жодним підприємством, установою, організацією або приватним підприємцем, оскільки це мені заборонено ст.3 Закону України „Про нотаріат”. Жодне підприємство, установа, організація або приватний підприємець не ведуть її трудову книжку, не провадять виплат до фонду соціального страхування з її доходів (де вона на обліку не значиться), не утримують податок (до 01.01.2004 року). Вказані обставин, підтверджені матеріалами справи, на думку позивачки свідчать проте, що її доход до 01 січня 2004 року повинен був оподатковуватися за ставкою 20%, тобто з доходів, отриманих не за основним місцем роботи згідно ч.3 ст.7 ДКМУ. На підставі вище викладеного позивачка вважає, що має місце конфлікт інтересів, передбачений ст.4 п.п.4.4.1 Закону-2181, який повинен бути вирішений на її користь, як платника податків. Дійсно, судові рішення за скаргою позивачки (т.1 а.с.136-139) приймалися до прийняття Закону-2181 і не могли застосовувати чи не застосовувати положення про конфлікт інтересів. Однак конфлікту інтересів не існує, оскільки в цих рішеннях не наведена жодна норма, яка б суперечила нормам, на які посилається позивачка в обґрунтування своєї позиції чи допускала множинне трактування прав контролюючих органів чи обов'язків платника податків. У свою чергу наведені позивачкою норми є ясними, чіткими та такими, що не допускають їх двозначного трактування. Але рішення судів за скаргами позивачки містять висловлену Верховним Судом України позицію щодо оподаткування доходів нотаріусів за прогресивною шкалою і трактування отримування доходів від нотаріальної діяльності, як доходів за основним місцем роботи, що дозволяє утримувати з нотаріусів до місцевих бюджетів значні кошти. Таким чином, конфлікту інтересів не існує, а є втілена у рішеннях суду вищої інстанції правова позиція з власного трактування деяких норм чинного законодавства. Суд не приймає у якості заперечень відповідача посилання на пропущення позивачкою строку для звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України, оскільки строк для оскарження податкових повідомлень встановлено спеціальними нормами ст.ст.5. п.5.2 п.п.5.2.5 та ст.15 п.15.1 п.п.15.1.1 Закону-2181 в 1095 днів, який позивачка при оскаржені податкових повідомлень не пропустила. Що стосується строку звернення за визнанням не правомірної другої податкової вимоги від 22 жовтня 2003 року, то відповідно до ст.99 КАС України строк для звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення свої прав та інтересів. Як вказала позивачка, про наявність податкової вимоги від 22.10.03. вона дізналася з позову ДПІ у м. Лисичанську до неї, поданому у 2005 році, тому суд вважає, що строк звернення до суду позивачкою не пропущений. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial