Рішення адміністративного суду від 2008-09-18 00:00:00+03

Податковим повідомленням ДПІ у Святошинському районі міста Києва [NUMBER] від 27.06.2007р. відповідно до Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»[PERSON] визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників в розмірі 91 937 грн. У зв'язку з поверненням поштовим відділенням листа в якому направлялось вказане податкове повідомлення з причини закінчення терміну зберігання, ДПІ у Святошинському районі міста Києва складено акт № 34 від 13.09.2007р. про встановлення факту невручення податкового повідомлення платнику податків, яким засвідчено неможливість вручення позивачу податкового повідомлення [NUMBER] від 27.06.2007р. Згідно з пп. 6.2.4 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення або податкові вимоги у зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення або податкову вимогу, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкове повідомлення або податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення. Розміщення податкового повідомлення [NUMBER] від 27.06.2007р. на дошці оголошень підтверджує відповідний акт від 13.09.2007р. (в копії залучений до матеріалів справи). В силу положень пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Відповідно до пп. "а" пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" перша податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк. Відповідно до п. "б" пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" друга податкова вимога направляється не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано на адресу відповідача першу податкову вимогу від 18.10.2007р. № 1/194 на суму 91 937, 80 грн. та другу податкову вимогу від 11.02.2008р. № 2/11 на суму 91 937, 80 грн. у зв'язку з несплатою у встановлені законом строки податкового зобов'язання визначеного повідомленням [NUMBER] від 27.06.2007р. Розглянувши по суті заявлені вимоги суд вважає наявними підстави для визнання нечинними податкового повідомлення відповідача [NUMBER] від 27.06.2007р., та відповідно виставлених податкових вимог, виходячи з наступного. Згідно поданої позивачем до ДПІ у Святошинському районі міста Києва декларації про доходи одержані з 1 січня по 31 грудня 2006р. (вх. №2219 від 02.03.2007р.) сума нарахованого доходу за основним місцем роботи становила 57 344, 71 грн., сума утриманого податку -6 863, 54 грн.. У розділі 1.2 декларації позивачем зазначено про одержаний дохід не за місцем основної роботи від продажу приватизаційного майнового сертифікату, та відповідно до наведених даних сума нарахованого доходу складала 681 342, 15 грн., інвестиційний прибуток від продажу інвестиційного активу 47 981, 85 грн. За розрахунком податку з доходів фізичних осіб, що здійснений відповідачем, сума податку з доходів фізичних осіб гр. [PERSON]за отриманий дохід при відчуженні майнових прав повинна становити 91 937, 80 грн.. Так виходячи з наведеного самим відповідачем у запереченнях на позов, сума податкового зобов'язання мала б визначатись наступним чином (729 324 грн. (сума доходу отриманого від продажу інвестиційного активу) -відсоток в загальній сумі паю приватизаційного майнового сертифікату, витрат понесених у зв'язку з придбанням активу (має бути визначений згідно довідки № 19 від 23.03.2007р. як відношення вартості приватизаційного сертифікату власника паю, внеску власних коштів та загальної суми вартості первинного паю х 100) х 13%). Однак в даному випадку відповідачем при розрахунку суми податкового зобов'язання базою оподаткування визначено різницю між сумою доходу отриманого від продажу інвестиційного активу та сумою внеску власних коштів і вартості приватизаційного сертифікату власника паю, а саме: 729 324 грн. -22 110, 14 грн. (0, 19 грн. внесок власних коштів + 0, 30 грн. сума вартості приватизаційного сертифікату власника паю + 22 109, 65 грн. внесок власних коштів). Так, зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства від 23.06.2006р. № 559/06 предметом якого є майнові права у вигляді паю (долі) співвласника (члена заводу) в пайовому (статутному) фонді КП «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка»вартістю 9 596, 37 грн., що рівняється 2 голосам у вищому органі управління: загальних зборах підприємства, гр. [PERSON](продавець) передає у власність, а гр. [PERSON] (покупець) приймає та зобов'язується виплатити їх вартість на умовах встановлених договором. Ціна продажу складає 47 981, 85 грн. Згідно договору купівлі-продажу майнових прав у вигляді паю співвласника колективного підприємства від 07.06.2006р. № 162/06 предметом якого є майнові права у вигляді паю (долі) співвласника (члена заводу) в пайовому (статутному) фонді КП «Київський колективний завод безалкогольних напоїв «Росинка»вартістю 136 268, 43 грн., що рівняється 40 голосам у вищому органі управління: загальних зборах підприємства, гр. [PERSON](продавець) передає у власність, а [PERSON] (покупець) приймає та зобов'язується виплатити їх вартість на умовах встановлених договором. Ціна продажу складає 681 342, 15 грн.. Таким чином, дохід позивача за продаж майнових прав у вигляді паю згідно вказаних договорів становив 729 324 грн. (681 342, 15 грн. + 47 981, 85 грн.). Поняття корпоративних прав відображено у Законі України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до ст. 1 якого корпоративні права - право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах. Оподаткування доходів, одержуваних громадянами, регулюється Законом України від 22.05.2003р. № 889-ІУ "Про податок з доходів фізичних осіб" (зі змінами та доповненнями). Порядок оподаткування доходів у вигляді інвестиційного прибутку визначено у п. 9.6 ст. 9 Закону, згідно із яким облік фінрезультатів від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат з урахуванням наказу ДПА України від 16.10.2003р. № 490 "Про затвердження форми обліку доходів і витрат платника податку з доходів фізичних осіб та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу". Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу. Позитивне значення загального фінрезультату операцій з інвестиційними активами за наслідками звітного року включається до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, що підлягає декларуванню за наслідками звітного податкового року у встановленому законом порядку. Не підлягають оподаткуванню, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу та не враховуються при розрахунку загального фінрезультату операцій з інвестиційними активами доходи, отримані платником податку від продажу інвестиційних активів у випадках, визначених підпунктами 4.3.3 та 4.3.18 ст. 4 Закону (пп. 9.6.8 "б" ст. 9 Закону). Згідно із пп. 9.6.7 ст. 9 Закону "Про податок з доходів фізичних осіб" для цілей цього підпункту під терміном "інвестиційний актив" розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу. В даному випадку позивачем отримано доход від продажу інвестиційного активу, яким є корпоративні права у вигляді майнового паю. При проведенні розрахунку податку згідно поданої декларації про доходи за 2006 рік відповідачем було враховано відомості з Довідки про персональний пай на дату відчуження (№ 19 від 23.03.2007р.) згідно якої персональний пай на дату відчуження становив 145 864, 80 грн. Так, сума первинного паю [PERSON]станом на 31.12.1993р. складала 939 969 крб. (9, 33 грн.) і була сформована за рахунок наступних джерел: - внесок власних коштів 19 000 крб. (0,19 грн.); - приватизаційний майновий сертифікат власника паю 30 000 крб. (0, 30 грн.); - розподіл вартості майна, придбаного в умовах оренди -137 027 крб. (1, 37 грн.); - розподіл прибутку, направленого на викуп заводу при приватизації 746 942 крб. (7, 47 грн.); В період з 1994 -2006 збільшення паю відбулось за рахунок наступних коштів - внесок власних коштів -22 109, 65 грн. - внесок з дивідендів -322, 81 грн. - розподіл прибутку заводу -95 247, 52 грн. - приріст паю за рахунок індексації основних засобів -28 175, 49 грн.. Сума податкового зобов'язання визначеного відповідачем становили 91 937, 80 грн. (13% від суми 707 213, 86 грн.). Відповідно до пп. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону "Про податок з доходів фізичних осіб" не включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства. Таким чином, наведені норми передбачають що в разі якщо відчужуються корпоративні права одержані таким платником у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, сума одержаного доходу не включається до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу. Одержаним доходом є сума отримана від продажу корпоративного права. Частина вартості майнового паю, яка відповідає частці приватизаційного майнового сертифікату власника паю та внесок власних коштів не є корпоративним правом (інвестиційним активом) що підлягає відчуженню, відповідно і помилковим є визначення вказаної частки при вирахуванні суми доходу, що не підлягає оподаткуванню. Враховуючи, що позивачем здійснювалось відчуження корпоративних прав - майнового паю який одержаний ним в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані відповідно до закону, сума доходу від такого продажу в цілому не включається до оподатковуваного доходу в силу положень п. б пп. 9.6.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Враховуючи все вищевикладене, податкове повідомлення ДПІ у Святошинському районі міста Києва [NUMBER] від 27.06.2007р. не відповідає чинному законодавству, у зв'язку з чим визнається нечинним. З урахуванням нечинності податкового повідомлення яким визначено суму податкового зобов'язання по податку з доходу фізичних осіб, нечинними є податкові вимоги що виставлялись позивачу у зв'язку з несплатою такого податкового зобов'язання, відповідно податкові вимоги № 2/11 від 11.02.2008р. та № 1/194 від 18.10.2007р. визнаються судом нечинними. Заявлені вимоги про стягнення у відшкодування моральної шкоди завданої ДПІ у Святошинському районі міста Києва грошової суми у розмірі 870 грн. з Державного казначейства України та визначення суми податкового зобов'язання за 2006 рік у розмірі 75 850, 50 грн. визнаються судом необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Пленуму Верховного суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3). У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п. 4). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5). Всупереч наведеному, стверджуючи про те, що Державна податкова інспекція у Святошинському районі м. Києва завдала моральної шкоди позивачу у розмірі 870 грн., позивач не обґрунтував, в чому полягає ця шкода, не довів факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю податкового органу, не визначив якими доказами це підтверджується. Окрім того, як вже зазначалось вище дії податкового органу щодо вручення податкового повідомлення (шляхом складення акту про неможливість вручення надісланого поштою податкового повідомлення та розміщення податкового повідомлення на дошку оголошень) повністю узгоджуються з вимогами законодавства (п. 6.2 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"), а твердження позивача про завдання моральної шкоди у зв'язку з цим - неправомірними діями відповідача, не відповідає дійсності. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб відповідача до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, позивачем не надано. Вимоги про визначення суми податкового зобов'язання за 2006 рік у розмірі 75 850, 50 грн. не підлягають задоволенню, оскільки контролюючим органом щодо визначення сум податкових зобов'язань платників податків є саме податковий орган (ст. 2 Закону "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"), суд в свою чергу є органом, яким вирішується спір, що виник з приводу вже визначеного податкового зобов'язання. Позивачем не наведено жодної норми чинного законодавства яка б надавала суду повноваження визначати суму податкового зобов'язання за обставин, що виникли. З урахуванням наведеного заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial