Рішення адміністративного суду від 2009-11-10 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Август - Авто`звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Святошинському районі м. Києва про визнання недійсними та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2009 р. № 0001032330/0; рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2009 р. № 0001042330/0 та рішення від 29.05.2009 р. № 2059/10/25-214. В наданих суду правових обґрунтуваннях позовних вимог, позивач просив, також суд визнати недійсним та скасувати рішення про результати розгляду скарги від 28.07.2009 р. № 7211/6/25-0415 за підписом заступника голови Державної податкової адміністрації України Ф.О. Ярошенко . Позивач адміністративний позов підтримав, просив вимоги задовольнити. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що ним не були порушені п. 3, п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п.п. 2.6. «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», зазначив, що підприємством друкуються на реєстраторах розрахункових операцій фіскальні звітні чеки і забезпечується їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Відповідач проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач вважає, оскаржувані рішення такими, що були прийняті на підставі встановлених порушень та відповідно до вимог чинного законодавства. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до наступних висновків. Позовні вимоги заявлено про визнання недійсними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2009 р. № 0001032330/0, № 0001042330/0 та рішення від 29.05.2009 р. № 2059/10/25-214. Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно -правових відносин, має право на звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом. Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, згідно з вищенаведеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. 02.02.2009 р. Державною податковою інспекцією у Подільському районі м. Києва було проведено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Август-Авто», за результатами якої складено акт перевірки за дотриманням суб`єкта господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності патентів і ліцензій. В ході перевірки були виявлені наступні порушення: - п. 3, 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»; - п.п. 2.6. «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637. На підставі акта перевірки, податковим органом були прийняті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2009 р. № 0001032330/0 згідно якого до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 5954,50 грн. та № 0001042330/0, згідно якого до ТОВ «Август - Авто`застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1020 грн. Позивач не погоджуючись з рішеннями про застосування штрафних (фінансових) санкцій, оскаржив їх до Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва. Рішенням від 29.05.2009 р. № 2059/10/25-214 позивачу було відмовлено у задоволенні скарги. Не погоджуючись з рішенням ДПІ у Святошинському районі м. Києва, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової адміністрації України. Рішенням від 28.07.2009 р. № 7211/6/25-0415 позивачу у задоволенні скарги відмовлено. В ході перевірки було встановлено, що на час перевірки реалізація непродовольчої групи товарів (автозапчастин) здійснювалась за готівку в гривнях, із застосуванням реєстратора розрахункових операцій, видачею відповідних розрахункових документів, торгового патенту. Власник реєстратора розрахункових операцій не забезпечив друкування та зберігання фіскальних звітних чеків (Z - звітів), а саме: підприємство 16.05.2008 р., 18.06.2008 р. та 23.05.2008 р. здійснювало діяльність, відповідні фіскальні звітні чеки (Z - звіти за 16.05.2008 р., 18.06.2008 р. та 23.05.2008 р. не роздруковано та не збережено). Режим роботи підприємства з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. Відповідні записи ЦСО в книзі обліку розрахункових операцій № 2657005457 від 18.01.2008 р. в розділі 4 «облік ремонтів`не здійснювався. Виторг згідно контрольних стрічок за 16.05.2008 р., 18.06.2008 р. та 23.05.2008 р. відповідно склав 31,15 грн.; 61,15 грн.; 1070,60 грн. зазначені суми не оприбутковані своєчасно в касовій книзі підприємства. Всього своєчасно не оприбутковано готівкових коштів на загальну суму 1162,90 грн. В книзі обліку розрахункових операцій № 2657005457 від 18.01.2008 р. не зроблено відповідний запис за 02.09.2008 р. розділу 2 «рух готівкових коштів`про оприбуткування готівкових коштів на загальну суму 28,00 грн. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій. Як зафіксовано в акті перевірки позивач не забезпечив роздрукування Z - звітів за 16.05.2008 р., 18.06.2008 р. та 23.05.2008 р., проте не зрозуміло чому дані Z - звіти були роздруковані: за 16.05.2008 р. роздруковано 23.05.2008 р.; за 23.05.2008 р. роздруковано 26.05.2008 р.; за 18.06.2008 р. роздруковано 19.06.2008 р. Позивач посилався на не можливість роздрукування Z - звітів за 16.05.2008 р., 18.06.2008 р. та 23.05.2008 р., оскільки проводилися пусконалагоджувальні роботи ВАТ «Банкомзв`язок`та здійснення відповідного запису в розділ 4 книги обліку розрахункових операцій. Такі посилання є безпідставними, оскільки під час проведення перевірки відповідних записів в книзі обліку розрахункових операцій не було здійснено, про що зафіксовано в акті перевірки Крім того, відповідач зауважив, що ніяких пояснень з приводу пусконалагоджувальних робіт перевіряючим з боку посадових осіб не було надано. Згідно п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. В свою чергу, оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Таким чином, суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах. Підпунктом 1.2 п. 1 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні надано визначення оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Таким чином, аналізуючи вищевикладене можна зробити висновок про те, що поняття оприбуткування готівки включає в себе не лише проведення повної суми коштів через реєстратор розрахункових операцій, а й облік відповідних сум у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій. Пунктом 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. Згідно з п. 4 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за порушення вимог цього Закону до суб`єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій. В зв`язку з не виконанням вимог п. п. 2.6 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції в п`ятикратному розмірі (1162,9 грн. х 5 = 5814,50 грн.; 5 х 28,00 грн. = 140,00 грн.; 5814,50 + 140 = 5954,5 грн.) передбачені ч. 3 п. 1 Указу Президента «Про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»(із змінами та доповненнями) від 12.06.1995 р. № 436/95 . Також, в зв`язку з не виконанням вимог п. 9 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг`до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020,00 грн. (20 н.м.д.г. х 17,00 грн. = 340,00 грн. х 3 = 1020,00 грн.) відповідно до п. 4 ст. 17 вищезазначеного Закону. З огляду на вищенаведене, суд вважає, цілком правомірним застосуванням податковим органом до ТОВ «Август-Авто`штрафних (фінансових) санкцій за недотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги) та вимог з регулювання обігу готівки, що в свою чергу виключає задоволення вимог позивача щодо визнання недійсними та скасування рішень про результати розгляду скарги від 29.05.2009 р. № 2059/10/25-214 та від 28.07.2009 р. № 7211/6/25-0415. Щодо посилань позивача на незаконність проведення перевірки, слід зазначити наступне. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», на органи державної виконавчої служби покладені обов`язки здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, центральних цільових фондів податків і зборів. Виходячи з наведеного податкові органи, як органи державної влади, здійснюють у сфері публічно-правових відносин владні управлінські функції щодо контролю за додержанням податкового законодавства господарюючими суб`єктами, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що даний спір являється адміністративним. Статтями 8, 9, 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», визначені функції органів державної податкової Держслужби, до яких належить, зокрема здійснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема: - здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку. Відповідно до статей 15, 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», контроль за додержанням суб`єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи Державної податкової служби України шляхом проведення планових та позапланових перевірок. Планові або позапланові перевірки осіб, що застосовують реєстратори розрахункових операцій (далі РРО), розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку передбаченому законодавством України. У питаннях застосування РРО Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг`є спеціальним. Отже, інші акти законодавства, у тому числі й Закон України «Про державну податкову службу в Україні», застосовуються тільки в частині, не врегульованої Законом України «Про державну податкову службу в Україні». Отже, до перевірок РРО застосовуються всі правила, що стосуються допущення посадових осіб до проведення планових та позапланових перевірок (ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»). Тому посадові особи податкового органу мають право приступити до проведення перевірок РРО за умови надання суб`єкту господарювання під розпис: направлення на перевірку. Наказом Державної податкової адміністрації України № 355 від 27.03.2008 р. затверджено методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків(далі за текстом - Методичні рекомендації), згідно з якими з метою налагодження належної взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації та проведенні перевірок платників податків, а також забезпечення об`єктивності та прозорості при здійсненні контрольно - перевірочної роботи. Пунктом 3.1 Методичних рекомендацій, встановлено, що працівниками органів ДПС здійснюються відповідно до щомісячних планів органу ДПС планові перевірки щодо контролю за здійсненням суб`єктами господарювання розрахункових операцій у готівковій та/або безготівковій формі, а також операцій купівлі - продажу іноземної валюти та касових операцій, а також наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій та позапланові перевірки у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до п.3.2 Методичних рекомендацій, перевірки щодо контролю за здійсненням суб`єктами господарювання розрахункових та касових операцій, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, патентів і ліцензій проводяться групою у складі не менше двох посадових осіб органів ДПС за наявності у них службових посвідчень та направлення на перевірку. Направлення виписується окремо на перевірку кожного суб`єкта господарювання у 2-х примірниках, проводяться групою у складі не менше двох осіб за наявності у них службових посвідчень. У межах повноважень, визначених Законом України «Про застосування реєстратора розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», органи Державної податкової служби проводять перевірки згідно з затвердженими керівником податкових органів планами-графіками. Зважаючи на те, що метою перевірки було саме питання додержання суб`єктом підприємницької діяльності розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг`та не стосувалося своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів, то в даному випадку повідомлення за 10 днів законодавством не передбачено. До матеріалів справи надано копії Окремого плану проведення оперативних перевірок відділом по контролю за розрахунковими операціями ДПІ у Подільському районі м. Києва на січень 2009 року, витяг з «Книги обліку видачі посвідчень на перевірку 2008 р -2009 р.», Направлення № 31 від 27.01.2009 р. відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] було доручено проведення перевірки з питань дотримання вимог Законів України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», постанови Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637 «Про затвердження Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні». Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акт державного чи іншого органу -це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, тому у адміністративного суду немає правових підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем у позовній заяві не були наведені обставини, які б підтверджувались достатніми доказами, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача про визнання недійсними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.03.2009 р. № 0001032330/0, № 0001042330/0 та рішення від 29.05.2009 р. № 2059/10/25-214, належить відмовити. На підставі ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Результат розгляду: denied