Рішення адміністративного суду від 2008-10-16 00:00:00+03

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Дніпропетровська звернулась до адміністративного суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс” із позовними вимогами про: - визнання недійсним правочину - змін №1 до установчого договору товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс” від 25.02.03 р.; - визнання недійсним запису про перереєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс” від 06.03.03 р. (реєстраційна справа № 04052577Ю0020573); - припинення юридичної особи товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс”. В обґрунтування позову наведено, що відділом податкової міліції у Ленінському районі м. Дніпропетровська були зібрані матеріали, які свідчать про те, що зміни до установчих документів ТОВ «Дніпровуглекокс» зареєстровані з порушенням чинного законодавства, згідно пояснень засновника [PERSON], він втратив паспорт, про те, що є засновником товариства дізнався від співробітників податкової міліції, участі у загальних зборах не брав. Відповідно до статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Із посиланням на статті 215, 626 ЦК України просив визнати недійсним правочин - зміни до установчого договору. Позивач зазначив, що після перереєстрації мета відповідача завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а саме ухилення від сплати податків, підприємство зареєстровано на підставну особу, данні факти є підставами припинення державної реєстрації з моменту перереєстрації установчих документів через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути. Із посиланням на статтю 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є: визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути; не подання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону, просив припинити юридичну особу. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що керівником податкового органу розпорядження про звернення до суду із позовом про припинення юридичної особи не приймалось, крім того, у відповідача не має заборгованості перед бюджетом, а сума штрафної санкції у розмірі 29,71 грн. за несвоєчасну сплату платежу за ст. 17 Закону України Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.00 р. №2181-ІІІ хоча і несплачена відповідачем, однак з рахуванням наявної загальної переплати у розмірі по інших платежах у розмірі 902,02 грн., свідчить по відсутність заборгованості перед бюджетом. У судове засідання відповідач не з'явився, поштова кореспонденція (повістки, ухвала про відкриття провадження у справі, копія позову із додатками, інформація про права та обов'язки) за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців повернулась із позначкою про відсутність адресата за вказаною адресою. Судом задоволено клопотання позивача про виклик свідків [PERSON], для підтвердженні факту перереєстрації ТОВ «Дніпровуглекокс» на його ім'я без його відома, та приватного нотаріуса ДМНО Ярмолюк М.М, для встановлення факту засвідчення підпису [PERSON], на змінах №1 до установчого договору товариства від 25.02.03 р. Свідки на виклик суду у судові засідання не з'явились. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс” зареєстровано виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Дніпропетровська 22 січня 2003 року, засновниками товариства були громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] 25 лютого 2003 року введено до складу учасників товариства [PERSON], [PERSON], при цьому виведено зі складу всіх первісних засновників, що виходить з протоколу №2 загальних зборів учасників товариства. Вказаним протоколом загальних зборів затверджено зміни до статуту та установчого договору товариства. Згідно змін №1 до установчого договору товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровуглекокс”, громадяни [PERSON] та [PERSON] домовились викласти пункт 1, 4, 7, 8 в новій редакції щодо засновників товариства, їх внесків до статутного фонду та адреси товариства, пункт 5 договору виключено. За письмовими поясненнями [PERSON] він втратив паспорт, про те, що він є засновником підприємства ТОВ «Дніпровуглекокс» він дізнався зі слів співробітників податкової міліції, яким дає ці пояснення, на засіданні засновників не був присутній, особисте майно, гроші у статутний фонд не вносив, документи не підписував. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців станом на 09.10.08 р. керівником підприємства є [PERSON], засновниками є [PERSON], [PERSON] Згідно пункту 8.6. «Порядку обліку платників податків, зборів (обов'язкових платежів)», затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19 лютого 1998 р. N 80 (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України від 17 листопада 1998 р. N 552), якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом, та у разі: неподання протягом одного року в органи державної податкової служби податкових декларацій, документів податкової звітності; якщо установчі документи суперечать чинному законодавству; провадження діяльності, яка суперечить установчим документам та законодавству, наявності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням; наявності в органу державної податкової служби передбачених законами України інших підстав для постановлення судового рішення щодо припинення (ліквідації) чи скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання; то керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків - про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, постановлення судового рішення про припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, визнання повністю або частково недійсними установчих документів чи змін до них. Однак, вказаним пунктом розширено повноваження податкового органу порівняно із повноваженнями наданими законом. Поряд з цим, позивач не довів відсутності у відповідача заборгованості перед бюджетом, та зазначив про відсутність відповідного розпорядження керівника відносно платника податків про звернення до суду. З матеріалів справи виходить, що відповідач не подає декларації позивачу з 1 півріччя 2006 року, на підтвердження позивачем надано податкову декларацію з ПДВ за квітень 2006 року, з податку на прибуток за 1 квартал 2006 року, подані відповідачем востаннє, які підписані [PERSON], коли як згідно ЄДР керівником є [PERSON] Позивачем надана довідка розрахунків з бюджетом на період по 10.10.08 р., згідно якої ТОВ «Дніпровуглекокс» має несплачену штрафну санкцію у розмірі 29,71 грн. за несвоєчасну сплату платежу по ст. 17 Закону України Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.00 р. №2181-ІІІ, та загальну переплату з інших платежів в розмірі 902,02 грн. При цьому, позивач вимогу суду щодо надання довідки про відсутність заборгованості відповідача перед бюджетом, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі, не виконав. Наявність переплати не дає підстав зробити висновок про відсутність заборгованості перед бюджетом, оскільки закон не передбачає визнання зобов'язання сплаченим за виключно однієї підстави - факту наявності переплати, без вчинення відповідними особами дії, направлених на зменшення суми зобов'язання перед бюджетом. Права органів державної податкової служби встановлені статтею 11 Закону України «Про державну податкову службу» від 04.12.90 р. N 509-XII, пунктом 11 та 17 вказаної статті зазначено, що органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із заявою (позовною заявою) про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності; подавати до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав. Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом. Статтею 104 Кодексу передбачено, що суб'єкт владних повноважень має право звернутися до адміністративного суду у випадках, встановлених законом. Частина 4 статі 50 Кодексу адміністративного судочинства України <nau://ukr/2747-15|st50> встановлює, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом. За вимогами частини 2 статті 19 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st19> органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідний обов'язок закріплює і частина 1 статті 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" <nau://ukr/509-12|st13>, відповідно до якої посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права. Згідно із статтею 59 Господарського кодексу України <nau://ukr/436-15|st59> припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду ( ч. 1 цієї статті). Частиною 6 цієї статті передбачено, що суб'єкт господарювання ліквідується: за ініціативою осіб, зазначених у частині першій цієї статті; у зв'язку із закінченням строку, на який він створювався, чи у разі досягнення мети, заради якої його було створено; у разі визнання його в установленому порядку банкрутом, крім випадків, передбачених законом; у разі скасування його державної реєстрації у випадках, передбачених законом. Статтею 247 Господарського кодексу України <nau://ukr/436-15|st247> передбачено, що у разі здійснення суб'єктом господарювання діяльності, що суперечить закону чи установчим документам, до нього може бути застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді скасування державної реєстрації цього суб'єкта та його ліквідації. Скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за рішенням суду, що є підставою для ліквідації даного суб'єкта господарювання відповідно до статті 59 цього Кодексу. Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що чинним законодавством не передбачено право державної податкової інспекції на звернення до суду з вимогами про припинення державної реєстрації юридичної особи, оскільки нормами чинного законодавства передбачено, що за наявності встановлених законом підстав державна реєстрація юридичної особи може бути скасована. Відповідно до статті 38 «Порядок державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі судового рішення, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи» Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», підставами для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є: визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути, не подання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону. Серед перелічених у зазначеній статті 11 Закону України «Про державну податкову службу» від 04.12.90 р. N 509-XII прав позивача відсутнє право звернення до суду із позовними вимогами про визнання недійсним запису про державну перереєстрацію юридичної особи, припинення юридичної особи. Позовні вимоги про визнання недійсним запису про державну перереєстрацію юридичної особи і вимоги про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності не збігається, і не є тотожними. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність у податкового органу права на звернення до суду із позовними вимогами про визнання недійсним запису про державну перереєстрацію юридичної особи та припинення юридичної особи. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Однак, у спірних правовідносинах, позивач заявив позов про скасування правочину, укладеного між фізичними особами, до юридичної особи, при цьому, не обґрунтував чому позивач є заінтересованою особою, яка заперечує дійсність договору. Згідно із статтею 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У даному випадку правочин був направлений на порушення конституційних прав і свобод громадянина бути вільним у власних правах, а саме вільно розпоряджатися правом на участь у товаристві з обмеженою відповідальністю, отже він є нікчемним, визнання його недійсності судом не вимагається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied