Рішення адміністративного суду від 2008-09-30 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов [PERSON] до Державної судової адміністрації України про визнання відмови в дачі погодження на призначення, нарахування і виплату грошового утримання неправомірною, визнання права на відставку та отримання грошового утримання з 23.03.2008р., зобов'язання зарахувати в стаж половину строку навчання у вищому учбовому закладі та надання погодження на призначення і виплату грошового утримання судді починаючи з 23.03.2008 року. Ухвалою суду від 02 вересня 2008 року за даним позовом відкрито провадження. Позов мотивовано тим, що з 23 березня 2008 року у судді апеляційного суду Вінницької області наступило право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 19 лютого 2008 року голова апеляційного суду Вінницької області [PERSON] письмово звернулася до ДСА України за погодженням виплати щомісячного грошового утримання судді [PERSON] 31 березня 2008 року до апеляційного суду Вінницької області надійшла письмова відмова у наданні зазначеного вище погодження. Позивач у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. До суду надійшли його письмові заперечення на позов, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову частково, а саме в частині зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання періоду роботи [PERSON] на посаді юрисконсульта 2 категорії управління торгівлі Вінницького облвиконкому, оскільки відсутні докази виконання нею на цій посаді обов"язків арбітра. Крім того, 11.09.2008 року (а.с. 32) до суду надійшло письмове клопотання позивача про виклик до суду в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Дані свідки були допитані в судовому засіданні та підтвердили факт виконання [PERSON] у період з 13.10.1988 року по 21.04.1992 року обов"язків арбітра. Заслухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. [PERSON] з 01.09.1980 року по 30.06.1985 року навчалася на денному відділенні юридичного факультету Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка, а з 13.10.1988 року по 21.04.1992 року працювала на посаді старшого юрисконсульта, юрисконсульта 2 категорії з виконанням обов'язків арбітра управління торгівлі Вінницького облвиконкому, тобто відомчого арбітражу Міністерства торгівлі СРСР; 28.02.1994 року обрана на посаду судді Староміського районного суду м. Вінниці, а з 21.03.2002 року і по теперішній час працює на посаді судді апеляційного суду Вінницької області. Згідно ч.4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності в усіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. Згідно п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату та щомісячне грошове утримання у розмірі 100 відсотків, судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів - 50 відсотків передбаченого законом щомісячного довічного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку. Відповідно до ст.1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш ніж 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах . Відповідно до розрахунку стажу роботи (а.с. 5), що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, [PERSON] набула таке право 23.03.2008 року. Зазначений розрахунок разом зі всіма необхідними документами був направлений на адресу Державної судової адміністрації України для погодження на виплату щомісячного грошового утримання. Однак, ДСА України листом від 28.03.2008 року відмовила у погодженні зазначеної виплати з тих підстав, що позивачем не набуто право на відставку та отримання грошового утримання. При цьому ДСА України невірно провело розрахунок стажу роботи [PERSON], чим порушило право останньої на отримання довічного грошового утримання. Так, з періоду роботи позивача старшим юрисконсультом з виконанням обов'язків арбітра, їй зараховано лише 1 рік 1 місяць 2 дні , в той час як вона працювала на даній посаді та виконувала обов'язки арбітра 3 роки 6 місяців і 8 днів. Разом з тим Державна судова адміністрація не включила до стажу, що дає право на відставку період роботи на посаді юрисконсульта 2 категорії з 14.11.1989 року по 21.04.1992 року на тій підставі, що в трудовій книжці не зазначено виконання обов'язків арбітра. Однак, відповідно до наказу №72-л управління торгівлі Вінницького облвиконкому від 13.10.1988 року (а.с. 15) про прийняття [PERSON] на посаду старшого юрисконсульта, до її обов"язків на зазначеній посаді включено виконання обов"язків арбітра. Наказ №101 від 24.11.1989 року (а.с. 16) виданий в зв'язку з введенням в дію нового Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника випуску 1989 року, який не передбачав посади старших чи головних спеціалістів, а передбачав посади спеціалістів 1 чи 2 категорій. Саме для приведення у відповідність з вимогами нового ЕКТС і визначення категорій спеціалістів, як підстави для подальшої оплати праці, проводилась їх атестація для визначення їх кваліфікації. При цьому посадові обов'язки не змінювались, не видавались накази про переведення чи переміщення спеціалістів. Так в трудовій книжці [PERSON] (а.с. 11) і в зазначеному вище наказі зазначено, що в зв'язку з переходом на нову форму оплати праці проведена атестація і відповідно ЄТКД випуску 1989 року [PERSON] встановлена кваліфікація юрисконсульта 2 категорії. Отже, мова йшла про встановлення кваліфікації, а не про зміну трудових посадових обов'язків позивача, які обумовлювались при прийомі на роботу і доказів зміни яких відповідач не надав. Крім того, суд бере до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON]. Так, свідок [PERSON] довгий час працювала юрисконсультом, начальником юридичного відділу Вінницького універмагу, а потім об'єднання "Промтовари" і увесь час роботи відомчого арбітражу систематично приймала участь в його судових засіданнях. [PERSON] працювала на посаді ревізора контрольно-ревізійного відділу управління. Її робоче місце знаходилось в одному кабінеті з робочим місцем [PERSON] В судовому засіданні обоє свідків підтвердили факт виконання [PERSON] обов"язків арбітра у період з 13 жовтня 1988 року по 21 квітня 1992 року. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, в письмових запереченнях відповідачем не наведено жодних переконливих мотивів та не надано доказів, які б служили причиною не зарахування стажу роботи [PERSON] на посаді юрисконсульта 2 категорії до стажу, що дає право на отримання довічного грошового утримання, не навів. Натомість виконання [PERSON] обов'язків арбітра підтверджується копіями листів Державного арбітражу (а.с. 40-42). Дані листи підтверджують той факт, що відомчі арбітражі продовжували існувати і після листопада 1989 року і здійснювали розгляд справ, віднесених до їх компетенції. Як вбачається зі штатних розписів за 1990-1992 роки (а.с. 52-54), в облуправлінні торгівлі була лише одна посада юрисконсульта, яку обіймала саме [PERSON], і ніхто інший спори підвідомчі арбітражу в управлінні торгівлі розглядати не міг. Крім того, оскільки обласне управління торгівлі Вінницького облвиконкому ліквідоване без правонаступників, на сьогоднішній день не існує і вищестоящої установи - Вінницького облвиконкому і цей факт не потребує доведення, документи відомчого арбітражу Вінницьким облуправлінням торгівлі, як і посадові обов'язки працівників, після ліквідації останнього на зберігання до Державного архіву Вінницької області не надходили, суд вважає, що виконання [PERSON] обов"язків арбітра підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та показами свідків. Тому суд приходить до висновку, що факт виконання [PERSON] обов'язків арбітра доведений, а відмова ДСА України у його включення до стажу, що дає право на відставку та отримання грошового утримання, є неправомірною . Крім того, як вбачається з листа від 28.03.2008р. до згаданого стажу відповідачем також не включено половину навчання за денною формою на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, тобто 2 роки 5 місяців і 1 день в зв"язку зі скасуванням Указу Президента України від 20.03.2008 року №248\2008. Суд вважає, що відповідач неправомірно застосував до позивача даний Указ з наступних підстав. Відповідно до положень п.п. 18,20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" при розгляді судових справ, у тому числі справ за спорами з приводу судового захисту гарантій самостійності судів, незалежності та недоторканності суддів, слід виходити з того, що в разі невідповідності положень правового акта Конституції чи закону України належить застосовувати положення Конституції або закону України. Крім того у даній Постанові зазначено, що забороняється при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення. Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В силу ст.57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечиними. Згідно п. 4 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 року нормативно-правові акти Верховної Ради України і Президента України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні. За змістом абзацу другого пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки Указ Президента України від 20.03.2008 року №248/2008 "Про визнання такими, що втратили чинність деяких указів Президента України", не може в силу ст.58 Конституції України мати зворотної дії в часі, він не може набирати чинності з 01.03.2008 року. Крім того, вказаний Указ не міг набрати чинності раніше дня його опублікування в офіційному друкованому виданні -"Урядовому кур'єрі"25.03.2008 року. Таким чином [PERSON] набула право на отримання довічного грошового утримання судді 23 березня 2008 року, тобто раніше, ніж набрав чинності Указ Президента від 20.03.2008 року, тому останній не може застосовуватись ДСА України до даних правовідносин .

Результат розгляду: granted