Рішення адміністративного суду від 2008-09-16 00:00:00+03

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до Черкаського обласного військового комісаріату про стягнення заборгованості по виплаті надбавки за безперервну службу. Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04.04.2007 року позовні вимоги - задоволено. Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач - Черкаський ОВК звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що вказана постанова суду не відповідає вимогам матеріального права, судом не повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Письмових заперечень на апеляційну скаргу відповідача до суду апеляційної інстанції у встановлений судом строк від інших осіб не надійшло. Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення з'явившихся учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 27.12.1999 року проходить військову службу в Уманському ОМВК, а з 29.09.2006 року - на посаді начальника відділення офіцерів запасу та кадрів. Згідно витягу з послужного списку має понад 15 років безперервної служби в ЗС України. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON]., суд першої інстанції посилався на те, що пунктом 1 Указу Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям ЗС України, МВС України, Адміністрації державно-прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу» встановлена щомісячна надбавка за безперервну військову службу в ЗС України у відсотках до грошового забезпечення. Умови і порядок виплати зазначеної надбавки викладені в Інструкції «Про порядок умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу ЗС України» від 26.05.2003 року, № 149. З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись виходячи з наступного: так, пунктом 1 Указу Президента України від 05.05.2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного комітету у справах охорони кордону України та Управління державної охорони України за безперервну службу» було надано право Міністру оборони України, Міністру внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України встановлювати військовослужбовцям відповідно ЗС України, внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління Державної охорони України, які мають високі результати у службовій діяльності, щомісячні надбавки за безперервну військову службу в ЗС України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управління Державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10 %, понад 10 років - до 30 %, понад 15 років - до 50 %, понад 20 років - до 70 %, понад 25 років - до 90 %. Порядок і умови виплати зазначених добавок визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної охорони України. Наказом Міністра оборони України № 149 від 26.05.2003 року затверджено Інструкцію про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в ЗС України та визначено, що розмір цієї надбавки встановлюється щорічно, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Судом першої інстанції не враховано, що розмір виплати надбавок встановлювався Міністром оборони України в межах його повноважень та фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисах військових частин. Тобто законодавством визначено лише граничні розміри надбавок без обумовлення мінімальної межі здійснення таких виплат та надано право визначати їх розмір Міністру оборони з врахуванням стажу роботи військовослужбовців та наявного фонду забезпечення. Зазначене свідчить про відсутність з боку відповідача порушень ст.ст. 2 та 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». Оскільки порушення судом норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому воно відповідно до вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по справі, яким в задоволенні позову [PERSON]. до Черкаського ОВК про стягнення заборгованості по виплаті надбавки за безперервну службу необхідно відмовити.

Результат розгляду: denied