Рішення адміністративного суду від 2008-05-29 00:00:00+03

31 березня 2008 року [PERSON] звернувся в суд із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради про визнання бездіяльності протиправною , стягнення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення . На обґрунтування вимог зазначає, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії і являється інвалідом другої групи, в зв»язку з чим перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. 48 Закону України « Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХII ( далі Закон №796-Х ) йому передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Відповідачем на його користь було виплачено в періоди з 2005 по 2007 рік значно занижені суми компенсації на оздоровлення , які не відповідають вимогам ст. 48 Закону №796-Х . Вважає, що відповідач повинен йому виплатити на оздоровлення кошти за 2007 рік, тобто згідно його розрахунку 400 грн. х 5 -120 = 1 880 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх обґрунтування послався на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що відповідно до ст. 62 Закону України «« Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», роз»яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України , рішення якого є обов»язковими для виконання, а всі передбачені цим Законом виплати, здійснюються за рахунок державного бюджету. Вказує на те, що управління не може виходити за межі бюджетного фінансування. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, який визначений в ст.99 КАС України. Заслухавши сторони, з»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення по справі, вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов задоволенню не підлягає, із наступних підстав. Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 4 статті 48 Закону №796-ХII , щорічна допомога інвалідам другої групи виплачується у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( абзац 7 частини 4 статті 48 Закону №796-Х ). Із змісту ст.1 Закону України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796- ХII, не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми статті 48 Закону №796- Х , а навпаки, статтею 2 Закону №372- передбачено обов»язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм. Встановлено, що позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та є інвалідом другої групи ( а.с. 4) , в зв»язку з чим перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Кіровської районної у м. Кіровограді ради . Згідно листа від 24.03.2008 року за номером Х-35 позивачу було виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2005 року по 2007 рік, включно в розмірі - 266 грн. 70 коп. ( а.с. 7). Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених ч.4 ст. 48 Закону №796-Х, надається одна із них, за вибором особи ( ч.5 ст. 48 із змінами внесеними згідно із Законом №563-15 від 25.03.1999 року, № 2638-3 від 11.07.2001 року). Законом України від 15.03.2007 року було встановлено розмір мінімальної заробітної плати з січня 2007 року - 400 грн. на місяць, з квітня 2007 року- 420 грн., з липня 2007 року - 440 грн. та з жовтня 2007 року - 460 грн. При вирішенні поставленого перед судом питання , слід керуватись не Постановою КМУ №836, а саме ст. 48 Закону №796-Х та вищевказаними Законами України . В судовому засіданні представник відповідача вказував, на порушення позивачем строків звернення до суду за захистом своїх прав, вважав, що до даних правовідносин застосовується річний строк, як вказано у статті 99 КАС України. Частиною 2 статті 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, виплата допомоги на оздоровлення [PERSON] була проведена 15 березня 2007 року, що підтверджено відомостями на зарахування щорічної компенсації на оздоровлення громадянам та поясненнями самого позивача, а з позовом до суду він звернувся тільки 31 березня 2008 року, пропустивши при цьому річний строк, який і не клопотав перед судом поновити . У пункті 1 статті 100 КАС України, зазначено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Таким чином, оскільки позивач не заявив клопотання щодо поновлення йому строку звернення до адміністративного суду, а відповідач наполягає на відмові у задоволенні позову саме з вказаних підстав, то суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], в зв»язку з пропущенням ним річного строку, а зокрема 15 днів, звернення до суду із вказаним позовом. Судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied