Рішення адміністративного суду від 2008-02-13 00:00:00+02

У січні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом на неправомірні дії Управління у зв'язку з відмовою у перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2007 рр. у розмірах, передбачених ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“( далі - Закон № 798-ХІІ). Свої вимоги мотивував тим, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, і згідно зі ст. 48 Закону № 798-ХІІ відповідач повинен був виплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на рік. Однак всупереч вимогам Закону № 798-ХІІ ці виплати здійснювалися відповідачем в розмірах, передбачених постановою КМУ “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 26 липня 1996 року № 836(далі - постанова КМУ № 836), постановою КМУ “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи“ від 12 липня 2005 року № 562(далі - постанова КМУ № 562). 25 грудня 2007 року він звернувся до Управління з письмовою заявою про перерахунок та виплату недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2001 - 2007 рр., однак в цьому йому було відмовлено. Посилаючись на вказане, просив стягнути 10995 грн. 19 коп. недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2007 рр., з урахуванням інфляції, та визнати протиправними дії відповідача про відмову у такій виплаті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. В своїх письмових запереченнях на позов(а.с 16-18) посилався на те, що вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки виплати щорічної допомоги на оздоровлення йому здійснювалися в порядку і розмірах, встановлених постановою КМУ від 12.07.2005р. № 562, і згідно до ст.ст. 23,30,87 Бюджетного кодексу України, в межах бюджетних асигнувань, які виділялися головним розпорядником бюджетних коштів - міністерством праці та соціальної політики України, яке і вважав у справі належним відповідачем. Також наголошував про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, встановлених ч.1 ст. 100 КАС України. Третя особа - направила на адресу суду свій письмовий відгук на позов( а.с 28), в якому вказувала на те, що відповідач здійснює нарахування і виплату компенсаційних виплат особам постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи шляхом переказу на особисті рахунки цих осіб в банківських установах через свої реєстраційні рахунки в УДК, які відкриті за кожним видом компенсаційних виплат. Такі виплати здійснюються в межах кошторису та помісячного плану асигнувань, затвердженого розпорядником бюджетних коштів вищого рівня. У разі відсутності асигнувань на рахунку, Управління реєструє свою кредиторську заборгованість з компенсаційних виплат, яка відображається в звітності та передається до Головного управління Державного казначейства в Сумській області, а яке надає зведений звіт до Держказначейства України. Вказувала на те, що примусове списання коштів з реєстраційного рахунку Управління на користь однієї особи може мати наслідком невиплату такої допомоги іншим пільговикам. У вирішенні справи покладалась на розсуд суду, просила справу слухати за відсутністю її представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та інші зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Установлено судом та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, і згідно ст. 48 Закону № 798-ХІІ він має право на щорічну допомогу на оздоровлення, яку отримав за 2001 р. в сумі 26 грн. 70 коп. В цьому ж розмірі допомога на оздоровлення була йому нарахована та виплачена за 2002-2004 рр., а за 2005-2007 рр. він отримав по 100 грн.(а.с 9, 19 30-43). У грудні 2007 року він звернувся до Управління із заявою(а.с 7) про перерахунок і виплату недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2007рр. виходячи із розміру 5 мінімальних заробітних плат на рік, як це передбачено ст. 48 Законом № 798-ХІІ. 26.12.2007р. відповідачем відмовлено у перерахунку та виплаті цих сум з посиланням на розміри допомоги, передбачені постановою КМУ № 562 та п. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України(а.с 5). Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону № 798-ХІІ щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч. 7 цього ж Закону). Пунктом 25 Порядку використання коштів фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення, затвердженого постановою КМУ № 987 від 20.07.2000р., було визначено, що такі виплати здійснюються від дня набуття права на них, але не раніше дня одержання відповідних документів і подання письмової заяви. Частиною 1 ст. 67 Закону № 798-ХІІ було визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій( передбачених цим Законом) підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Встановлений постановою КМУ № 836 та постановою КМУ № 562, розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і не відповідає її розміру, встановленому Законами України. У перерахунку та виплаті недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік суб'єктом владних повноважень позивачеві відмовлено правомірно, оскільки на момент її виплати(липень 2006р.) діяли обмеження щодо застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст. 48 Закон № 798-ХІІ, які були встановлені Законом України “Про державний бюджет на 2006р.”, і підлягали застосуванню розміри визначені постановою КМУ № 562, а тому з цих підстав йому слід відмовити у задоволенні позову в цій частині. Щодо таких обмежень, встановлених Законом України “Про державний бюджет на 2007р.” від 19.12.2006р., то суд виходить з таких міркувань. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України 5.10.2006 року доповнила Закон № 798-ХІІ статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, і зазначена норма, виходячи з пріоритету життя та здоров'я людей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повної відповідальності держави( ст. 1 цього ж Закону), на думку суду, має пріоритетне застосування. На час виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р. такі закони Верховною Радою України не приймалися. Крім того, з 09.07.2007р. положення Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік“ про зупинення дії пільг, компенсацій та пільг, втратили чинність на підставі рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 року від цього ж числа. Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням вимог ст. 48 Закону № 798-ХІІ, Управління повинно було виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, а тому відмова суб'єкта владних повноважень у перерахунку та виплаті йому недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2005, 2007 рр., є протиправною. Посилання Управління на те, що належним відповідачем у справі є Міністерство праці та соціальної політики України, як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади у сфері соціального захисту населення та головний розпорядник бюджетних коштів, є безпідставними, оскільки судом установлено, що відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ № 931 від 16.09.2005р., Положення(а.с 20-22), Управління є юридичною особою, що здійснює нарахування та виплату позивачу, який перебуває на обліку як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, сум щорічної допомоги на оздоровлення, які є предметом судового розгляду. Між тим, у частині 2 статті 99 КАС України зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В силу ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна з сторін. Як встановлено судом, упродовж 2001-2007 рр. [PERSON] отримував суми щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, які його не задовольняли, проте відповідно до норм діючого законодавства до суду за захистом своїх прав звернувся лише у січні 2008 року, відповідну заяву про поновлення пропущеного процесуального строку не подавав. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність відмови йому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2001-2005 рр. Визначаючи спосіб у який підлягає поновленню порушене право [PERSON] на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 162 КАС України зобов'язати суб'єкта владних повноважень здійснити перерахунок та виплатити йому недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, враховуючи положення ч. 4 ст. 48 Закону № 798-ХІІ. З урахуванням отриманої [PERSON]. суми та розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на момент виплати(серпень 2007р.), на користь позивача підлягає виплаті 2100 грн.(440 грн. х 5 - 100 грн.). Однак не ґрунтуються на законі його вимоги про застосування індексів інфляції, позаяк положення Закону України ”Про індексацію грошових доходів населення“ не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли між сторонами. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial