Рішення адміністративного суду від 2008-05-13 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з вимогами перерахувати пенсійне забезпечення з 01.04.2007 року з урахуванням надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, виплатити надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї , з 01.04.2007 року по наступний час, виплачувати і далі надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї до закінчення сином ВНЗ або до досягнення ним 23 років або до працевлаштування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що згідно із Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”від 09.04.1993 року йому була призначена пенсія за вислугу років. З дня звільнення зі Збройних Сил України позивач отримував місячну надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, на сина [PERSON] [INFO], який навчається в університеті на денній формі навчання. При передачі пенсійних справ з МО України до Головного управління Пенсійного фонду України вищезазначена надбавка була виплачена лише за перші місяці 2007 року. Далі надбавка не виплачувалась на підставі ст. 30 того ж Закону, про що свідчить лист № 726 від 15.05.2007 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Позивач вважає, що позбавлення його даного виду грошової надбавки, є неправомірним, тому він змушений був звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав. У судовому засіданні позивач уточнив заявлені позовні вимоги, просив суд зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зробити перерахунок пенсійного забезпечення з 01.04.2007 року з урахуванням надбавки непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, виплатити надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї , з 01.04.2007 року по наступний час, виплачувати і далі надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї до закінчення сином ВНЗ або до досягнення ним 23 років або до працевлаштування. Позов підтримав та просив суд задовольнити його у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив, що при визначенні поняття “непрацездатних осіб”слід також керуватися положеннями законів України “Про пенсійне забезпечення”та “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення від 07.04.2008 року, у яких зазначив, що згідно з вимогами ст. 30 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”від 09.04.1993 року непрацездатними членами сім'ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Зазначені в частині 6 ст. 30 вказаного Закону вихованці, учні, студенти, стажисти старші 18 років мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку, але вони не відносяться до непрацездатних членів сім'ї. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив у справі наступне. Відповідну до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”позивачу [PERSON] була призначена пенсія за вислугу років в розмірі 80% від грошового забезпечення (а.с. 7), що також підтверджується матеріалами пенсійної справи, оглянутої у судовому засіданні. Разом з цим [PERSON] отримував щомісячну надбавку непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, на сина [PERSON] [INFO], який навчається в університеті денної форми навчання, що підтверджується довідкою Київського національного економічного університету вих. № 57\08 від 14 лютого 008 року. З 01.01.2007 р. повноваження з призначення та перерахунку раніше призначених пенсій передані територіальним органам Пенсійного фонду України. З огляду пенсійної справи позивача встановлено, що 01.04.2007 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області пенсія [PERSON] перерахована у зв'язку зі зняттям надбавки на дитину старше 18 років. Судом також встановлено, що син позивача - [PERSON] на момент припинення виплати вказаної надбавки досяг повноліття, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 7). Не погоджуючись зі зменшенням розміру пенсії позивач звернувся за роз'ясненням до органу призначення пенсії. У своєму листі про призначення доплати від 15.05.2007 року № 726 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило [PERSON], що призначення доплати здійснюється відповідно до вимог ст. 30 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, якою визначають непрацездатні члени сім'ї. При цьому вихованці, учні, студенти, стажисти старші 18 років мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку, і не відносяться до непрацездатних членів сім'ї. Позивач, не погоджуючись з позицією Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, звернувся до суду. Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до п. а ст. 16 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”від 09.04.1993 року до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Норма п. а ст. 16 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”за своїм змістом є нормою-посиланням по відношенню до ст. 30 цього ж Закону. Так, при визначенні осіб, що належать до непрацездатних членів сім'ї, Закон вказує на ч. 4 ст. 30, відповідно до якої непрацездатними членами сім'ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) або є інвалідами; в) батьки та дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, Але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, мають право на пенсію після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років або якщо вони є інвалідами; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов'язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Перелік непрацездатних членів сім'ї, передбачений ст.30 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, є вичерпним. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на ч. 6 ст. 30 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, згідно з якою вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів органів внутрішніх справ і державної пожежної охорони), стажисти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не довше, ніж до досягнення ними 23-річного віку. Таке твердження суд вважає помилковим, оскільки ст. 30 цього Закону визначає членів сім'ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника. Крім того, в даному випадку слід керуватися саме Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, оскільки він є спеціальним по відношенню до законів України “Про пенсійне забезпечення”та “Про загальнообов'язкове пенсійне страхування”. Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що при перегляді розміру пенсії [PERSON]Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області діяло в межах та на підставі чинного законодавства України, та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З урахуванням вищенаведеного та

Результат розгляду: denied