Рішення адміністративного суду від 2008-09-17 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Міністерства праці та соціальної політики України в якому просив суд винести постанову, якою визнати неправомірними здійснення відповідачами виплаплат в зменшених розмірах належних йому як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов»язаного з участю у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щорічної допомоги на оздоровлення , одноразової компенсації та щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 2 групи за 2007 рік та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по вказаним виплатам на загальну суму 23 483 грн. 60 коп. В ході судового розгляду позивач [PERSON] доповнив позовні вимоги та просив також стягнути з відповідачів на його користь невиплачену щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік в сумі 2455 грн. та невиплачену щорічну разову грошову допомоги за 2008 рік в сумі 3448 грн. Свої вимоги мотивував тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи внаслідок захворювання пов»язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Відповідно до вимог ст..48 «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому як інваліду 2 групи повинна виплачуватись щорічна разова грошова допомога на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Позивачу [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і має право на пільги і компенсації згідно із законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно довідки серії МСЕ - В1 №003058, що видана Полтавською обласною медико - санітарною експертною комісією №1 на підставі акту огляду МСЕК №72 від 29.03.2007 року [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов»язаного з виконанням службових обов»язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та відповідно до посвідчення виданого 29.03.2007 року Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області [NUMBER] [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Відповідно до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи інвалідам 2 групи, за місцем їхнього проживання органами соціального захисту населення в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних, передбачених ч.4 ст.48 надається одна з них за вибором особи . Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Як встановлено судом, позивачу, в 2007 році та 2008 році, виплачувалась допомога на оздоровлення, але виплати проводилися у розмірах передбачених Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №562 від 12.07.2005 року « Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і розмір вказаних виплат не відповідає розміру виплат, що передбачений вказаним Законом, а саме було виплачено: у 2007році -100 гривень, у 2008 році 120 грн. Відповідно до ст..48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами 2 групи, виплачується одноразова компенсація в розмірі 45 мінімальних заробітних плат Як встановлено судом позивачу 11.07.2007 році виплачено одноразову компенсацію у розмірах передбачених Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме було виплачено 284 грн. Відповідно до ст..13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» ( в ред.. від 25.12.1998 року) щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Як встановлено судом позивачу в 2007 році разова грошова допомога до 5 травня не виплачувалася взагалі, 10.04.2008 року позивачу виплачено одноразову допомогу у розмірах, передбачених Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік», а саме виплачено 400 грн. Відповідно до Закону України «Про держаний бюджет України на 2007 рік» мінімальна заробітна плата складала з 01.01.2007 року по 01.04.2007 року 400 грн., з 01.04.2007 року по 01.07.2007 року 420 грн. Відповідно до України «Про держаний бюджет України на 2008 рік» мінімальна заробітна плата складала з 01.01.2008 року по 01.04.2008 року 515 грн., з 01.04.2008 року по 01.10.2008 року складає 525 грн. Мінімальний розмір пенсій за віком згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 15.03.2007 року з 01.04.2007 року становить 410 грн. 06 коп., мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст.58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 01.04.2008 року становить 470 грн. При встановленні мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмеження щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої поовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що зазначені в позові. Представник відповідача - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області в задоволенні позову просила відмовити у зв»язку з його необґрунтованістю та у зв»язку з тим, що управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області є неналежним відповідачем по справі. Представники відповідачів головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до судового засідання не з»явились надіслали письмові заперечення проти позову, згідно яких в задоволенні позову просили відмовити у зв»язку з його безпідставністю, а справу розглянути у їх відсутність. Представник третьої особи - Міністерства фінансів України до судового засідання не з»явився, надіслав письмовеі заперечення проти позову, згідно якого в задоволенні позову просив відмовити у зв»язку з його безпідставністю, а справу розглянути у його відсутність. Представник третьої особи Міністерства праці та соціальної політики України до судового засідання не з»явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи положення ст..128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів та третіх осіб та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача - управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне. Позивач [PERSON] має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 11.05.2000 року. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня [PERSON] має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком. Мінімальний розмір пенсій за віком згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 15.03.2007 року з 01.04.2007 року становить 410 грн. 06 коп.. При встановленні мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмеження щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії. Змін до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині зменшення розміру одноразової допомоги не вносилось. Відповідно до ст.ст.22, 64 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Відповідно до рішень Конституційного суду України №6 - рп/2007 від 09.07.2007 року, №5 - рп/2002 року останнім встановлено, що зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватися відповідно до вимог Конституції України. Ця юридична процедура знаходиться в органічному зв'язку із скасуванням законів, внесенням до них змін та доповнень. Отже, у такому випадку законом про Державний бюджет України припиняється на певний строк правове регулювання відносин у сфері соціального захисту, зупиняється дія механізму реалізації конституційних соціальноекономічних прав громадян, що призводить до обмеження права на соціальний захист. Систематичне зупинення законами про Державний бюджет України дії чинних законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій фактично скасовує їх дію. Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. У статті 64 Конституції України вичерпно визначено такі випадки, а саме передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод людини із зазначенням строку дії цих обмежень, та визначено ряд прав і свобод, які не можуть бути обмежені за жодних обставин. Отже, відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України , положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного Кодексу України. Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного Кодексу України. Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному Кодексі України , то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Проаналізувавши зазначені положення Конституції України , Бюджетного Кодексу України, практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Відповідно до рішення Конституційного суду України №6 - рп/2007 від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають конституції України ст.29 та п.13 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 280 грн. Відповідно до довідки від 01.04.2008 року №94 співробітнику ЦСП у БТ ЗУКСта ППО СБ України [PERSON] 25.04.2007 року виплачено допомогу в розмірі 280 грн. присвячену до 9 травня Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області Отриманий розмір одноразової грошової допомоги є меншим чим встановлений ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач повинен був отримати разову грошову допомогу у 2007 році в розмірі 2050 грн. 30 коп. (410,06 Х 5) і недоплата грошової допомоги складає 1770 грн. 30 коп. (2050,3 - 280 = 1770,3), а тому позовні вимоги останнього є законними та обґрунтованими. Враховуючи вимоги ст..17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якої щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення, а як встановлено судом виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснював Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області то суд вважає за необхідне задовольнити позов саме до вказаного відповідача, а в задоволенні позову до інших відповідачів - відмовити.

Результат розгляду: granted