Рішення адміністративного суду від 2008-07-11 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що до серпня 2004 року вона проживала і працювала у м. Овруч Житомирської області, яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення, і з 1 вересня 1996 року по 1 червня 2002 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону), позивачка визначила в розмірі 8760,50 грн. Посилалась на те, що отримувала цю доплату у розмірі, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначений інший, значно більший, її розмір, кратний мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивачка в спірний період часу проживала і працювала в м.Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є ліквідатором аварії на ЧАЕС 2 категорії. Згідно ст. 39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказана доплата виплачувались у розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Позивачка отримувала по 10 грн.50 коп. щомісячно. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати в твердій сумі, встановленій постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Заборгованість по ст. 39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 233, ст. 238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати , отриманої позивачкою за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 39 Закону становить 9363,50грн. Позивачкою у позовній заяві зазначений менший розмір заборгованості, проте суд відповідно до правил ст.11 КАСУ виходить за межі позовних вимог. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial