Рішення адміністративного суду від 2009-12-27 00:00:00+02

Інспекцією по контролю за додержанням законодавства про зайнятість Київського міського центру зайнятості 23.03.2009 р. було проведено перевірку ТОВ «Іспатур`щодо додержанням підприємством законодавства про зайнятість населення. За результатами перевірки було складено акт № 23 перевірки додержання законодавства про зайнятість населення від 23.03.2009 р. та акт № 23-ш про порушення п.5 ст. 20 ЗУ «Про зайнятість населення`від 23.03.2009 р. на підставі яких було накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 19 239, 75 грн. на Позивача. ТОВ «Іспатур`вважає, що Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення не має права проводи перевірку суб`єктів господарювання. Відповідач проти позову заперечує та зазначає наступне, що Інспекцією Київського міського центру зайнятості за дорученням керівництва проводилась перевірка ТОВ «Іспатур`на підставі повідомлень Дніпровського районного центру зайнятості від 12.03.2009 р. № 1055-02/26 та Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 27.01.2009 р. № 302 про порушення вимог п. 5 ст. 20 ЗУ «Про зайнятість населення`ТОВ «Іспатур», яке не подало до центру зайнятості звіту про заплановане та фактичне вивільнення працівника - [PERSON] . У відповідності до ст. 34 ЗУ «Про зайнятість населення`визначено, що контроль за додержанням законодавства України про зайнятість населення здійснюється місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, відповідними державними органами, інспекціями служби зайнятості та профспілковими об`єднаннями. Згідно п. 4 ст. 18 вище зазначеного Закону встановлено, що у складі державної служби зайнятості створюється інспекція, що здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість підприємствами, установами й організаціями, незалежно від форм власності і господарювання, фермерами та іншими роботодавцями. Відповідно до пп. «а» п.6 Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 р. № 47, інспекція відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірку додержання законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями, зокрема щодо подання державної службі зайнятості інформації про наступне вивільнення працівників та про фактично вивільнених працівників. У відповідності до пп. «а`п. 8 вище зазначеного Положення інспекцією надається право: безперешкодно відвідувати підприємства, установи та організації усіх форм власності з метою контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач не подав до служби зайнятості звіти за формою № 4-ПН. Виходячи з вище викладеного Інспекції Київського міського центру зайнятості надано право проводити перевірку додержання законодавства про зайнятість населення підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, фермерами та іншими роботодавцями, зокрема щодо подання державної службі зайнятості інформації про наступне вивільнення працівників та про фактично вивільнених працівників. Посилання позивача на той факт, що Інспекція по контролю за додержанням законодавства про зайнятість не мала право складати акт та накладати штрафні санкції на його підставі, оскільки чинним законодавством не передбачено форму документу за результатами перевірки, спростовується наступними доводами Відповідача. У відповідності до п. 6 ст.7 ЗУ «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності`за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства. В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом. Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю). У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис. Один примірник акта вручається суб`єкту господарювання або уповноваженій ним особі, а другий - зберігається в органі державного нагляду (контролю). З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані акти відповідають вимогам вище зазначеної норми Закону. Відповідно до пп. «г» п.8 Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 р. № 47, інспекції надається право: застосовувати економічні санкції до підприємства, установи і організацій усіх форм власності за порушення законодавства про зайнятість населення, передбачені п. 5 ст. 20 ЗУ «Про зайнятість населення». Згідно п.5 ст.20 ЗУ «Про зайнятість населення`при вивільненні працівників (у тому числі працюючих пенсіонерів та інвалідів) у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форми власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці в письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - направляють списки фактично вивільнених працівників, зазначаючи в них інвалідів. У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників. За таких підстав, суд вважає, що акт №23 від 23.03.2009 р. перевірки додержання законодавства про зайнятість населення та акт № 23-ш від 23.03.2009 р. про порушення законодавства України про зайнятість населення є правомірними. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Судом встановлено, що проведення перевірки та рішення про застосування штрафних санкцій винесені у відповідності та з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Результат розгляду: denied