Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся з позовом суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа [PERSON] з вищевказаними вимогами. Позов обгрунтовано тим, що 26 листопада 2007 року постановою №032462 територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області стосовно [PERSON] застосована фінансова санкція розміром 1700 гривень за порушення ст. 48 ЗУ „Про автомобільний транспорт”. Ухвалою суду від 28 січня 2008 року по даній дміністративній справі було відкрито провадження. У судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях на заперечення Відповідача. Представник Відповідача позов не визнав, у своїх письмових запереченнях, просив суд відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог та залишити в силі постанову № 032462 від 26.11.2007 року. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши наявні докази, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Свою позицію суд пояснює наступним. [PERSON] зареєстрований Вінницькою райдержадміністрацією як суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа 19 грудня 2000 року, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію . 12 липня 2005 року Позивач отримав ліцензію ([NUMBER]) на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Відповідно до ст. 33 ЗУ „Про автомобільний транспорт” автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах. Враховуючи положення ст. 48 вищевказаного закону, автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, докменти, на підставі яких виконують вантажні перевезення. До таких документів для фізичної особи, що здійснює вантажні перевезення, відносяться: для автомобільного перевізника -ліцензія та документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, предбачені законодавством України; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи , передбачені законодавством України. Іншими документами згідно п.п.11.1, 11.2, 11.3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля, що є документами суворої звітності. Пункт 2 частина 1 статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" передбачає відповідальність за надання послуг перевезень пасажирів та вантажів без офрмлення документів, перелік яких визначені статтями 39 та 48 вказаного Закону. Наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України № 488\346 від 29 грудня 1995 року „Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля” чітко визначена форма дорожніх листів для вантажного автомобіля. Відповідно до вказаного наказу серед обовязкових реквізитів є графа проходження технічного огляду транспортним засобом та медичного огляду водія. У своїй заяві Позивач зазначив, що фінансова санкція була застосована до фізичної особи [PERSON], а не до суб'єкта підприємницької діяльності. Суд не погоджується з даним твердженнями, оскільки провівши дослідження вказаної постанови, було встановлено, що в ній чітко зазначено найменування суб'єкта господарювання, ідентифікаційний номер, номер ліцензій та назва органу, який її видав. Провівши аналіз даних положень із нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що дорожній лист входить до групи документів, які мають бути при перевезенні вантажів на договірних умовах фізичною особою та існує чітко затверджена його форма. Також судом встановлено, що водій транспортного засобу, що здійснює вантажні перевезення, має обов'язково проходтит передрейсовий медичний огляд. Правовою підставою його проведення є ст. 45, 46 ЗУ "Про дорожній рух", ст. 34 "Про автомобільний транспорт" та ч. 5 Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2000 року № 124\345. Згідно із ст. 45 ЗУ "Про дорожній рух" медичний огляд проводиться з метою визначення здатності кандидаті у водії і водіїв до безпечного керування транспортними засобами. У ст. 46 вказаного Законо зазначається, що для медичного контролю обслуговування водіїв та їх оздоровлення підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та господарювання при чисельності водіїв 100 і більше чоловік створюються відомчі спеціалізовні медичні, фельдшерські та оздоровчі пункти, медико-санітарні частини, поліклінічні відділення та заклади охорони здоров'я, а при чисельності водіїв менше 100 чоловік - з територіальними медичними закладами укладаються договора на їх медичне обслуговування. Відповідно до п. 1.9 Положення про медичний огляд кандидатів у водії і водіїв транспортних засобів щозмінний передрейсовий та після рейсовий медичні огляди водіїв транспортних засобів проводяться лікарями або середніми медичними працівниками, які здійснюють медичний контроль обслуговування водіїв підприємств , установ, організацій. Медичні працівники мають право проводити зазначені медичні огляди після періодичного - один раз на три роки- навчання методам їх проведення в Українському медичному центрі безпеки дорожнього руху та його філіалах відповідно до Порядку навчання медичних працівників методам проведення передрейсових (післярейсових) медичних оглядів водіїв транспортних засобів, що затверджений наказом МОЗ України від 28.11.1997 року №339. Отже, враховуючи вищевикладене, лікар, що провів передрейсовий медичний огляд та поставив штамп на дрожньому листі, не мав на це право. Таким чином, суд, на підставі аналізу чинного законодавства, наданих суду доказів, дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи фінансову санкцію до СПД [PERSON] діяв правомірно та відповідно до законодавства України. Усудовому засіданні Позивач заначив, що вважає Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства внутрішніх справ України від 05 червня 2000 року № 124\345 незаконним. Але вказана вимога не є предметом даного адміністративного спору, вона може бути оскаржена самостійно у порядку, передбаченому КАС України. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідачем, як вбачається з матеріалів справи позивача, оглянутої в судовому засіданні, фінансова санкція застосована до Позивача за порушення ст. 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт" відповідно до чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно із п. 6 ч. 1 ст.3 КАС України адміністративний позов - це звернення до адміністртивного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України у адмністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: denied