Рішення адміністративного суду від 2008-06-12 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації у вигляді невиплати позивачу щорічної одноразової допомоги на оздоровлення та компенсації при встановленні 3 групи інвалідності в розмірах, передбачених ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідачів здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як це передбачено ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнути з відповідачів недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за період 2004-2007 роки в розмірі 8952,10 грн. та недоплачену суму за компенсацією при встановленні 3 групи інвалідності в розмірі 15263, 40 коп. У судовому засіданні позивач подав заяву про залишення його позовних вимог щодо стягнення заборгованості з виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2003 роки та 2006 рік без розгляду, про що судом постановлена відповідна ухвала. Решту позовних вимог [PERSON]. просив задовольнити. Представник позивача в обґрунтування позову зазначив, що виплати позивачу здійснювались у значно меншому, ніж передбачено законом розмірі, що є порушенням прав позивача. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, виклавши свої заперечення письмово та зазначили, що виплати позивачу здійснювались на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційним виплатам особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не мав права ігнорувати постанови Уряду України, тому його дії є правомірними. Окрім того, головним розпорядником бюджетних коштів для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство праці та соціальної політики України. Позивач також пропустив строк на звернення до адміністративного суду, передбаченого ст.99 КАС України, тому у задоволенні позову має бути відмовлено. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, встановив, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 р. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 29.09.1993 року йому була встановлена 2 категорія. З 23.12.2005 року позивачу встановлена 1 категорія, що підтверджено посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (серія [NUMBER], виданим Дніпропетровською обласною державною адміністрацією. Згідно довідки ДНА-02 № 00739 Дніпропетровської Обласної МСЕК № 4 позивачу 21.06.2005 року встановлена третя група інвалідності, 30 % втрати працездатності; захворювання пов'язано з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що [PERSON]. щорічну допомогу на оздоровлення отримав у квітні 2005 року за 2005 рік в сумі 26,70 грн., у лютому 2007 року за 2007 рік у розмірі 90 грн. За 2004 рік виплати йому не здійснювались. При визначені розміру допомоги відповідач керувався постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Абзацом 3 частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності здійснення ним виплат на підставі постанов КМ України, оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основа соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент - Верховна рада України. Конституцією не передбачено права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Встановлений ще у 1996 році постановою КМ України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і не відповідає розміру, встановленому відповідними законами України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в не постанови КМ України. Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає сплаті позивачу за його позовом, суд виходить з такого. Згідно частини 7 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати для обчислення щорічної грошової допомоги на оздоровлення, визначається на момент виплати. За 2004 рік позивачу має бути виплачено 1310 грн., з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати Законом України № 2285 від 23.12.2004 р. з 01.01.2005 р. по 31.03.2005 р. - 262 грн. За 2005 рік допомога на оздоровлення була виплачена у квітні 2005 року. Відповідно до статті 83 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня 2005 року був встановлений у розмірі 290 грн. на місяць. Враховуючи здійснену позивачу виплату допомоги у розмірі 26 грн. 70 коп., за 2005 рік йому має бути доплачено 1423 грн. 30 коп. 21.06.2005 року встановлена третя група інвалідності, тому за 2007 рік щорічна допомога на оздоровлення повинна виплачуватись в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Фактично, позивачу було виплачено 21.02.2007 року 90 грн. Мінімальна заробітна плата, встановлена Законом України № 489 від 19.12.06 з 01.01.07 по 31.03.2007р. - 400 грн., сума недоплати складає 1510 грн. За 2004 рік позивачу має бути виплачено 820 грн., з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 76 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», розмір мінімальної заробітної плати з 1 жовтня 2007 року, встановлений у розмірі 460 грн. на місяць. Зупинення дії абзацу другого частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 року № 489-У, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007.Таким чином, загальна сума недоплати позивачу за 2004, 2005, 2007 роки складає 3753 грн. 30 коп. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 30 мінімальних заробітних плат одноразової компенсації позивачу, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволенню не підлягають, оскільки позивачу встановлена третя група інвалідності 21.06.2005 року, виплати здійснені 07.11.2005 року. Суд вважає, що належним позивачем у справі є Головне Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, як орган, на який покладено, у тому числі, забезпечення виконання чинного законодавства щодо надання пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі запровадження персоніфікованого обліку зазначених осіб та забезпечення їх соціального захисту, що підтверджено його Положенням, затвердженим розпорядженням Голови обласної державної адміністрації № 99-р-06 від 15.03.06 р.

Результат розгляду: partial