Рішення адміністративного суду від 2008-02-27 00:00:00+02

Харківська міська рада звернулася до суду 12 лютого 2008 року з позовом про обмеження права на мирні зібрання шляхом заборони проведення безстрокової акції протесту із забороною встановлення, розміщення наметів на майдані Свободи в місті Харкові в якому просила заборонити Харківській територіальній профспілковій організації залізничників України Південної залізниці в особі Демиденко Володимира Федоровича, первинній профспілковій організації вільної профспілки залізничників України Харківського метрополітену в особі Крючкова Сергія Васильовича та іншим організаторам і учасникам проведення з застосуванням наметів та плакатів безстрокової акції протесту на майдані Свободи у м. Харкові напроти будівлі облдержадміністрації (вул. Сумська, 64) з 13.02.2008р. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2008 року дану позовну заяву було залишено без розгляду. Не погодившись з ухвалою, представником Харківської міської ради Василенко І.Ю. на неї було подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного адміністративного суду. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2008 року апеляційну скаргу було задоволено, а ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено на новий розгляд. Представник позивача Ярещенко О.В. в судовому засіданні уточнив позовні вимоги щодо дати заборони та просив заборонити відповідачам та іншим учасникам та організаторам акції проводити акцію протесту, застосування наметів під час безстрокової акції протесту на м. Свободи в м. Харкові біля будинку Обласної державної адміністрації з 26.02.2008р. та знести встановлені намети. Разом з тим, представники позивачів від раніше заявлених позовних вимог, викладених в позовній заяві, не відмовилися. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 лютого 2008 року о 9 год. 25 хв. телеграмою відповідачі сповістили позивача про проведення безстрокової акції протесту проти дій керівництва ДП Харківський метрополітен на майдані Свободи починаючи з 11 лютого 2008 року об 11 год.00 хв., з зазначенням кількості осіб, що виявили бажання приймати участь у акції, осіб відповідальних за проведення такої акції протесту та їх контактних телефонів. Початок безстрокової акції протесту із встановленням наметів та використанням плакатів: з 11 лютого 2008 року об 11:00 до задоволення вимог. Форма проведення: у вигляді голодування дійсних та колишніх працівників Харківського метрополітену шляхом встановлення трьох наметів та використання плакатів. На думку позивача, повідомлення відповідачів про проведення безстрокової акції протесту на майдані Свободи надійшло з порушенням строків, передбачених Тимчасовим положенням про порядок розгляду питань щодо організації та проведення зборів, мітингів, походів та демонстрацій у місті Харкові, затвердженим рішенням міськвиконкому від 06.06.2007 р. №543 та Указом Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 р. «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів в СРСР», який є чинним на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач також посилався на лист Управління культури Департаменту з гуманітарних питань Харківської міської ради від 11.02.2008 року № 214/0/62-08, згідно якого на майдані Свободи з 10 квітня 2008 року заплановано репетицію театралізованого дійства «Ми діти твої, Україно», присвяченої 63-й річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні, як на одну з підстав обмеження права відповідачів на мирні зібрання на майдані Свободи в м. Харкові та лист Управління охорони здоров'я Департаменту охорони здоров'я та соціальних питань Харківської міської ради від 11.02.2008 року № 1092/0/48-08, який вказує на створення загрози життю та здоров'ю самих пікетувальників через можливість отримання ними холодової травми, погіршення загального стану здоров'я через хронічні захворювання, голодування, недотримання санітарно-гігієнічних норм, вживання алкоголю. Представник первинної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України харківського метрополітену в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки до суду не повідомили. Проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Представники відповідача Харківської територіальної профспілкової організації вільної профспілки залізничників України Південної залізниці проти позову заперечували, посилаючись на висновки, наведені у рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2001 року №4-рп/2001 року та ст. ст. 39, 92 Конституції України та пояснили, що оскільки стаття 92 Конституції України встановлює, що виключно законами визначаються права і свободи людини і громадянина та гарантії цих прав і свобод, тому лише законами України, а не актами органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначається порядок проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, встановлюється тривалість строку сповіщення про дату проведення масового зібрання, вимоги до форми сповіщення, обмеження щодо реалізації права громадян на проведення масових зібрань можуть встановлюватися лише судом відповідно до закону. Дослідивши матеріали справи, та заслухавши представників сторін, суд встановив наступне. 11 лютого 2008 року о 09 год. 25 хв. відповідачі сповістили позивача шляхом повідомлення телеграмою про проведення безстрокової акції протесту проти дій керівництва ДП Харківський метрополітен на майдані Свободи, починаючи з 11 лютого 2008 року об 11 год.00 хв., з зазначенням часу, місця, мети проведення акції протесту, кількості осіб, які виявили бажання взяти участь в акції, осіб, які відповідальні за проведення акції протесту з зазначенням їх контактних телефонів. Відповідно до ст. 39 Конституції України із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 8 грудня 2004 року N 2222-IV громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Таким чином, право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, є невідчужуваним і непорушним правом громадян, яке гарантовано Основним Законом України, а обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом на підставі Закону лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку. Згідно висновків, наведених у рішенні Конституційного Суду України від 19.04.2001 року N 4-рп/2001 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 39 Конституції України про завчасне сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання) - положення частини першої статті 39 Конституції України щодо завчасного сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій треба розуміти так, що організатори таких мирних зібрань мають сповістити зазначені органи про проведення цих заходів заздалегідь, тобто у прийнятні строки, що передують даті їх проведення. Ці строки не повинні обмежувати передбачене статтею 39 Конституції України право громадян, а мають служити його гарантією і водночас надавати можливість відповідним органам виконавчої влади чи органам місцевого самоврядування вжити заходів щодо безперешкодного проведення громадянами зборів, мітингів, походів і демонстрацій, забезпечення громадського порядку, прав і свобод інших людей. Також зазначеним рішенням Конституційного Суду України встановлено, що визначення конкретних строків завчасного сповіщення з урахуванням особливостей форм мирних зібрань, їх масовості, місця, часу проведення тощо є предметом законодавчого регулювання. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 92 Конституції України, тільки Законом може визначатися порядок проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, встановлюватися тривалість строку сповіщення про дату проведення масового зібрання, вимоги до форми сповіщення, тощо. За таких умов, посилання позивача на порушення відповідачами строку сповіщення про дату проведення масового зібрання, передбаченого рішенням міськвиконкому від 06.06.2007 року №543 не відповідає ст.ст. 39, 92 Конституції України та висновкам Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 19.04.2001 року N 4-рп/2001, яке, відповідно до ст. 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» підлягає безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та громадянами . Так само суд оцінює як безпідставні посилання позивача на те, що відповідачами порушено Указ Президії Верховної Ради СРСР від 28 липня 1988 р. «Про порядок організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів в СРСР», який, є чинним на території України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР» . Суд відзначає, що не є обґрунтованим посилання позивача на лист Управління культури Департаменту з гуманітарних питань Харківської міської ради від 11.02.2008 року № 214/0/62-08 щодо проведення з 10 квітня 2008 року на майдані Свободи запланованої репетиції театралізованого дійства «Ми діти твої, Україно», присвяченої 63-ї річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні, як на підставу обмеження права відповідачів на мирні зібрання на майдані Свободи в м. Харкові, оскільки відповідачі сповістили позивача відповідно до ст. 39 Конституції України про початок проведення акції, яка починається з 11 лютого 2008 року об 11 год. 00 хв., тобто набагато раніше ніж запланована репетиція театралізованого дійства «Ми діти твої, Україно», яка починається з 10 квітня 2008 року. Крім того, з зазначеного листа не вбачається, що під час репетиції буде відтворюватися вся програма театралізованого дійства з залученням військ Харківського гарнізону та військової ретро автомототехніки, натомість зазначено про участь в репетиції творчих колективів, військових, техніки, а також не наведено в якій саме частині майдану Свободи буде проведено репетицію. При цьому суд вважає за необхідне відзначити, що загальновідомим є той факт , що майдан Свободи в м. Харкові є найбільшим в Європі, отже його розміри дозволяють одночасне проведення без спричинення будь-яких незручностей чи заворушень декількох заходів, в тому числі таких як театралізоване дійство або репетиція творчих колективів міста, яка, до речі, не передбачає наявність на ній глядачів, та проведення акції протесту з використанням наметів. Таким чином, суд дійшов висновку, що проведення відповідачами акції протесту на площі Свободи на момент розгляду справи не порушує прав інших громадян або організації на проведення мирних зборів, гарантованих ст. 39 Конституції України, в тому числі на проведення запланованої репетиції театралізованого дійства «Ми діти твої, Україно», що має проводитися з 10 квітня 2008 року. Посилання позивача на лист Управління охорони здоров'я Департаменту охорони здоров'я та соціальних питань Харківської міської ради від 11.02.2008 року № 1092/0/48-08 як на підставу обмеження прав відповідачів на мирні зібрання на майдані Свободи в м. Харкові у зв'язку зі створенням загрози життю та здоров'ю самих пікетувальників, суд також вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. В згаданому листі йдеться про те, що перебування голодуючих людей на відкритому повітрі протягом тривалого часу погрожує отриманням холодових ушкоджень, крім того вказується, що погіршення загального стану здоров'я може виникнути в зв'язку з голодуванням, недотриманням санітарно-гігієнічних норм або вживанням алкоголю. Суд зазначає, що згідно вимог п. 5 ст. 182 Кодексу адміністративного судочинства України - суд задовольняє вимоги позивача в інтересах національної безпеки та громадського порядку в разі, якщо визнає, що проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій чи інших зібрань може створити реальну загрозу заворушенням чи злочинам, загрозу здоров'ю населення або іншим правам та свободам інших людей. Із аналізу зазначеної норми вбачається, що в даному випадку мова йде про створення загрози здоров'ю не тих осіб, які реалізовують на власний розсуд своє право на мирне зібрання в обраній ними формі, якщо вона не суперечить законодавству, а здоров'ю населення, під яким слід розуміти розповсюдження епідемій, спричинення іншої шкоди здоров'ю осіб, які не є учасниками акції протесту . Також суд відзначає, що відповідно до ст. , ст. 22,23 Конституції України кожна особа має право на вільний розвиток своєї особистості, отже свідоме рішення особи брати участь в акції на відкритому повітрі є її правом якщо воно не порушує права інших осіб, і погіршення здоров'я цієї особи залишається її свідомим вибором. Суд критично ставиться до посилань позивача на те, що відповідачами не узгоджено порядок проведення заходу з ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з посиланням на розпорядження Харківського міського голови від 13.09.1995р. № 1231 «Про забезпечення громадського порядку та безпеки громадян при проведенні масових заходів в м. Харкові», згідно якого для забезпечення порядку під час проведення масових заходів передбачено залучення організаторами цих заходів особового складу міліції у вільний час на договірній основі. З позову не вбачається, що акція протесту є масовим заходом з залученням глядачів: концертом, спортивним змаганням, театралізованим дійством , натомість це є форма реалізації права громадян на вільне зібрання. Крім того, суд вважає, що розпорядження міського голови не може обмежувати гарантоване Конституцією право громадян на мирне зібрання, ставлячи його в залежність від укладення цивільно-правового договору про охоронні послуги з органами міліції, які, відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» повинні без будь-яких договорів чи інших угод або домовленостей забезпечувати громадський порядок. За таких обставин суд вважає, що позивач не навів переконливих доказів того, що акція протесту відповідачів може створити реальну загрозу заворушенням чи злочинам або загрозу здоров'ю населення або правам та свободам інших осіб. Позивачем не наведено жодного доказу того, що дії відповідачів становлять реальну загрозу для національної безпеки держави або громадського порядку в місті Харкові. За таких умов, суд дійшов висновку про відсутність реальної небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або іншим правам та свободам інших людей, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. , ст. 22,23, 39 Конституції України із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 8 грудня 2004 року N 2222-IV , Рішення Конституційного Суду України від 19.04.2001 року N 4-рп/2001 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 39 Конституції України про завчасне сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання), ст. 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» та

Результат розгляду: denied