Рішення адміністративного суду від 2008-04-17 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському м. Дніпропетровська в який просила: - визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі від 06.09.07р. № Б-178/01-21 про відмову в перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”; - зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Кіровському районі перерахувати та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання, передбачене ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. Також, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, в якій він підтримав позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він як дитина війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право отримувати державну соціальну підтримку у підвищеному розмірі. Проте ст.111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» право на отримання такої соціальної допомоги скасовано. Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року вимоги п. 12 ст.71, ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» були визнані такими, що не відповідають Конституції України. А оскільки рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів просить адміністративний позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 1058 від 09.07.2003р., що набрав чинності з 01.01.2004р. Також зазначає, що позивач звернувся до УПФУ в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою про перерахунок та виплату щомісячної доплати у передбаченому законом розмірі за період з 9 липня 2007 року. Позивачу була надана відповідь на звернення відповідно до Закону України ”Про звернення громадян” (лист від 06.09.2007 № Б -178/01-21). Тобто, в перерахуванні та виплаті щомісячної доплати позивачу не відмовлялось. Крім того, в позовних вимогах позивач просить перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання, право на отримання якого у позивача відсутнє оскільки він отримує пенсію за віком. Представник відповідача також зазначив, що позивачу з 01.01.2008 року проведено підвищення до пенсії для осіб, що мають статус „діти війни” та виплата здійснюється автоматизовано в розмірі 47 гривень. Позовну заяву просить залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи однієї із сторін суд дійшов висновку, про необхідність часткового задоволення адміністративного позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON]має статус дитини війни, що підтверджується відміткою «дитина війни» в пенсійному посвідченні [NUMBER], виданому Кіровським районним соцзабезом м. Дніпропетровська 21.06.2000 р, який, використовуючи своє право, звернулвся до Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська з заявою про перерахунок доплати до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”. Листом від 06.09.2007 № Б -178/01-21 Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська позивачу надано відповідь на його звернення щодо призначення підвищення до пенсії як дитині війни, де зазначено, що питання визначення величини мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни» має бути вирішено у законодавчому порядку, нарахування підвищення до пенсії дітям війни буде проводитися після прийняття відповідного законодавчого акту. Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” в редакції від 19.12.2006 року № 489-V дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Законом України ”Про державний бюджет на 2007 рік” зупинено дію положень окремих законів в частині надання пільг, гарантій, компенсацій окремих категоріям громадян. Конституційний Суд України (Рішення від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 ) дійшов висновку, що положення статей 29, 36, 56, 66, 9,12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, 71, 98, 103, 11 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік” не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти, або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Згідно з ч.2 ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ч.2,3 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, норми Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, які визнані неконституційними, втратили чинність з 9 липня 2007 року. Відповідно, категоріям осіб які підпадають під поняття „діти війни” згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з цього моменту поновлено право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, які виплачуються замість пенсії, та підвищуються на 30 %мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи рішення про відмову в перерахунку та виплаті позивачу пенсії чи щомісячного довічного грошового утримання відповідачем не приймалось. Відповідно суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позову в цій частині. Заперечення відповідача стосовно відсутності на законодавчому рівні механізму згідно з яким можливо було визначити величину мінімальної пенсії за віком, що застосовується для обчислення підвищення пенсії особам, яким встановлено статус «дитина війни» судом не приймаються до уваги оскільки зазначене не звільняє суб'єкта владних повноважень в особі Управління пенсійного фонду України в Кіровському районі діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Також в судовому засіданні встановлено, що позивач отримує пенсію, а в прохальній частині уточнених позовних вимог просить визнати незаконною бездіяльність Управління Пенсійного щодо відмови в перерахунку та виплаті їй довічного грошового утримання передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», здійснити його перерахунок і виплату. Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Суд приходить до висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту позивача. На підставі вищевикладеного, враховуючи ч.1 ст.2 КАС України згідно з якою завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а також те що відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення адміністративного позову.

Результат розгляду: partial