Рішення адміністративного суду від 2008-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що рішенням відповідача їй без законних підстав відмовлено у наданні земельної ділянки для особистого селянського господарства, як працівнику соціальної сфери в сільській місцевості, а тому позивачка порушує питання про визнання даного рішення протиправним, разом із зобов'язанням відповідача включити її в список осіб, що мають право на одержання земельної ділянки. Позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача проти позову заперечувала і зазначила, що позивачка є працівником соціальної сфери села тільки за сумісництвом, а тому сільська рада, виходячи зі своїх повноважень, прийняла рішення про відмову у видачі земельної ділянки. Заслухавши учасників судового розгляду і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, позивачка з 1 жовтня 2003 року за сумісництвом працює викладачем класу сольного співу Новопетрівської дитячої шкоди мистецтв. Крім того, з 15 жовтня 1997 року й до нині позивачка працює артисткою хору вищої категорії Київського державного музичного театру для дітей та юнацтва. У жовтні 2007 року трудовий колектив Новопетрівської дитячої шкоди мистецтв звернувся до відповідача із заявою про надання земельної ділянки позивачці, як працівнику соціальної сфери села, в чому їй було відмовлено. Зокрема, 26 жовтня 2007 року Новопетрівською сільською радою Вишгородського району прийнято рішення № 366 про затвердження додаткових списків на виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, як працівникам соціальної сфери села, яке оскаржується позивачкою. Пунктом 3 даного рішення позивачці відмовлено у внесенні до списків на отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, як працівнику соціальної сфери села. Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішуючи цю справу, суд застосовує вимоги ст. 57 Закону України „Про освіту” /далі Закону/ і ст. 25 ЗК України, а також Конституцію України. Так, вимогами даних норм встановлено вичерпні критерії педагогічних працівників, до яких відноситься й позивачка, що мають право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм визначених у ст. 121 ЗК України. Зокрема, таке право мають ті педагогічні працівники, які працюють у сільській місцевості і селищах міського типу. До них також відносяться й пенсіонери, які раніше працювали педагогічними працівниками в цих населених пунктах і залишилися в них проживати. При цьому, в ч. 5 ст. 25 ЗК України наголошується на тому, що право працівників соціальної сфери села одержати земельну частку виділену в натурі є гарантованим і будь-яких обмежень такому чинним законодавством не передбачається. Таким чином, посилання сторони відповідача на те, що позивачка є працівником соціальної сфери села за сумісництвом, а тому прав на землю не набуває, на вимогах ст. 57 Закону і ст. 25 ЗК України не ґрунтується і підставою до обмеження згаданих прав позивачки бути не може. Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Ураховує суд і те, що відповідно до статей 21 і 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається. Виходячи з наведеного, п. 3 оскаржуваного рішення сільською радою прийнято без дотримання згаданих вимог закону, що порушує гарантоване право позивачки, як педагогічного працівника соціальної сфери села на отримання земельної ділянки, а тому для його відновлення дане рішення суб'єкта владних повноважень у згаданій частині слід визнати протиправним та скасувати, а з метою повного захисту прав позивачки зобов'язати сільську раду вчинити ті дії, у вчиненні яких їй відмовлено, згідно ч. 2 ст. 11 КАС України. Відтак, пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на Законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Результат розгляду: granted