Рішення адміністративного суду від 2008-08-21 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики, в якому просить суд стягнути з державного бюджету України в особі Державного казначейства України на її користь 3121,18 грн. щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період з січня 2005 року по 1 січня 2008 року включно. Свій позов вона обґрунтувала тим, що вона є учасником війни і має право на отримання щорічної разової допомоги, згідно Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. В грудні 2007 року вона зверталася в Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації про доплату їй разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах визначених Законом, однак їй в цьому було відмовлено. Вважає, що відповідач порушив вимоги ст. 22 Конституції України, ст. 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та рішення Конституційного Суду України №6 від 09.07.2007 року. В своїй позовній заяві позивачка прохала суд розглянути справу без її участі в судовому засіданні. Відповідачі, Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України до суду надіслали письмові заперечення на позов, в яких прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, прохали суд розглянути справу з урахуванням ст.ст. 99-100 КАС України та без їх представників. Міністерство праці та соціальної політики свого представника в судове засідання не надіслала, було сповіщена про час та місце судового засідання належним чином та завчасно, а тому суд вважав за можливе розглянути справу без участі його представника. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. [PERSON] є учасником війни, а також має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням [NUMBER]. Позивачка просить суд стягнути з державного бюджету України в особі Державного казначейства України на її користь 3121,18 грн. щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за період з січня 2005 року по 1 січня 2008 року включно. Враховуючи письмові посилання відповідачів на ст.ст. 99-100 КАС України, то суд зазначає наступне. Так, частиною 2 статті 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Правила набрання чинності законами визначені частиною 5 статті 94 Конституції України, а тому Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" був доведений до відома громадян шляхом його публікації у засобах масової інформації (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 45 від 09.11.93). Позивачка в своїй позовній заяві посилається на необхідність застосування судом положень статті 14 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року N 367-XIV. Даний Закон був опублікований в Відомостях Верховної Ради 1999, N 24, ст. 209. Також судом встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовною заявою 01.04.2008 року, хоча дізналася про свої порушені права ще в 2005 році. Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду, а також на підтвердження цього доказів, в позовній заяві та матеріалах доданих до неї не зазначила. За таких обставин, суд має відмовити позивачці в частині позову щодо виплати за 2005-2006 роки. Що стосується виплати за 2007 рік, то суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня особам, зазначеним у цьому Законі, виплачується разова грошова допомога у кратному розмірі до мінімальної пенсії за віком. Згідно ст. 17 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», зупинено дію частин п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які визначали кратність виплат щорічної допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.07 у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, .1,01, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст.ст.12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. З моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положення ст.29 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", ця норма Закону втратила чинність, а тому до 30 вересня, часу виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік, були чинними частини п'ятих статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", які підлягали застосуванню до спірних правовідносин. Стаття 46 Конституції України гарантує громадянам право на соціальний захист. Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Статтею 171 Закону №3551-ХІІ передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Таким чином, позивачці у 2007 році управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повинно було сплатити до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі трьох мінімальних пенсій, а сплатило лише 55 гривень. Але ж позивачка в своєму позові просить суд стягнути з державного бюджету України в особі Державного казначейства України на її користь щорічну разову грошову допомогу до 5 травня. Державне казначейство України, згідно до наданих повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, Законом України «Про держаний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Положення про державне казначейство України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1232, не є головним розпорядником бюджетних коштів, не здійснює заходи, спрямовані на погашення заборгованості органів державної влади, не обслуговує рахунки управління праці та соціального захисту населення Барвінківської РДА Харківської області. Таким чином відповідач, якого визначила в своїй позовній заяві позивачка, а саме Державне казначейство України не може нести відповідальність за порушення прав позивачки здійснених іншим відповідачем - Управлінням праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації. Таким чином, враховуючи що позивачкою обрано не той спосіб захисту своїх прав, а саме прохання стягнути з державного бюджету України в особі Державного казначейства України на її користь щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, а не з іншого відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації, то суд відмовляє позивачці в задоволенні її позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied