Рішення адміністративного суду від 2008-10-22 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з даним позовом , мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на вказані обставини, позивач указує, що всупереч Закону України «Про соціальний захист дітей війни», рішенню Конституційного Суду України від 9.07.2007 року № 6-рп, управління Пенсійного Фонду України у В-Писарівському районі / далі - УПФ/ не здійснило перерахунок пенсії. Згідно наведеного позивачем розрахунку відповідач не нарахував та не сплатив за зазначений період 3 400, 30 грн., які і прохає стягнути на її користь. Позивач у судовому засіданні уточнила свої позовні вимоги, відмовившись від виплат за 2006 рік, оскільки на той час вона не отримувала пенсію на території України, та прохає стягнути соціальну грошову допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2007 рік та 2008 рік станом на 1.10.2008 року. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про слухання справи в його відсутність, однак надав до справи письмове заперечення, в якому зазначено, що дійсно дітям війни пенсії мають підвищуватися на 30% мінімальної пенсії за віком, проте відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який передбачає механізм цих виплат, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Вимоги позивача щодо сплати підвищення до пенсії за період з 1.06.2006 року по 31.12.2006 року є безпідставними, оскільки ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» було передбачене поетапне запровадження у 2006 році виплат «дітям війни» установлених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за результатами виконання бюджету у першому півріччі, і порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради з питань бюджету. Оскільки КМУ не було визначено указаного порядку підвищення пенсії дітям війни у 2006 році не було запроваджено. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» такі виплати також не передбачені та відповідно до листа Міністерства юстиції України від 31.08.2007 року питання щодо такого підвищення у зазначеному порядку не врегульоване , в управлінні Пенсійного фонду немає будь-яких підстав проводити такі виплати. Крім того, п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України « внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якого дітям війни / крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дана доплата позивачу виплачується у повному обсязі. Після прийняття відповідного рішення Конституційним Судом України № 10-рп, яким було визнано неконституційними вищенаведені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» 28.05.2008 року, Кабінет міністрів України прийняв постанову № 530, якою було визначено розміри щомісячного грошового утримання і державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни також у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Також у письмовому заперечення зазначено, що управління Пенсійного фонду у В-Писарівському районі діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, не погоджується на поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що позивачка має статус дитини війни, що підтверджується відповідним посвідченням / а.с. 5/. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Відповідно до п.12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9.07.2007 року визнані неконституційним зупинення або обмеження пільг, компенсацій, як це відбулося відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», згідно якої дітям війни / крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни ,- 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було визнано неконституційними вищенаведені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України». Таким чином, судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 22 Конституції України , соціальна грошова допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, позивачці не виплачувалася. Статтею 8 Конституцією України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй / ст. 8/. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні гарантії, встановлені дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Заперечення відповідача про те, що рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними ті положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», які вже були виконані відповідачем до винесення рішення Конституційним судом , суд не можу прийняти до уваги, оскільки у першу чергу відповідач повинен був керуватися при нарахуванні та виплаті соціальної грошової допомоги позивачу Законом України «Про соціальний захист дітей війни» та Конституцією України. Суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги через законодавчу неврегульованість питання щодо механізму виплати пенсії відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з наступних підстав. Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1.01.2007 року складає 380 грн. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 15.03.2007 р. - прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 1.01. - 380 грн., з 1.04. - 406 грн., з 1.10. - 411 грн. Згідно ч. 3 ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1.04 та з 1.10. 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначений абзацом 5 ч. 1 цієї статті, збільшений на 1 %. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Таким чином, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання нарахування та сплати управлінням Пенсійного фонду В-Писарівського району на користь позивачки щомісячну державну соціальну допомогу за 2007 рік у сумі 1 453, 70 грн., прийнявши для розрахунку розмір прожиткового мінімуму , починаючи з 1.04.2007 року по 410, 06 грн., а не 406 грн., як про це зазначає позивачка, а з 1.10. 2007 року по 415, 11 грн., а не по 411 грн., із загального розрахунку : / 380х3 + 410, 06 х 6 + 415, 11 х 3/ х 30% : 100 = 1 453, 70 грн. Згідно ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, становить : з 1.01. - 470 грн., з 1.04. - 481 грн., з 1.07. - 482 грн. Отже, маються законні підстави для задоволення вимог позивачки у частині нарахування та сплати відповідачем на її користь щомісячну державну соціальну допомогу за 9 місяців 2008 року, з урахуванням сплачених 10 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Також суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском річного строку звернення до суду для захисту порушеного права , як про це зазначає у письмовому запереченні відповідач, оскільки позивач ставить вимогу про стягнення періодичних виплат, що виключає застосування положень ст. 99 КАС України.

Результат розгляду: granted