Рішення адміністративного суду від 2008-04-17 00:00:00+03

Прокурор Тиврівського району Вінницької області в інтересах держави та урядового органу державного управління, що діє у складі Мінтрансзв'язку і йому підпорядковується - Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в особі територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області звернувся до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення коштів в сумі 1700 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні прокуратурою перевірки територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області встановлено факт несплати суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] санкцій, накладених постановою №032348 від 12.11.2007 року за порушення законодавства про автомобільний транспорт в розмірі 1700 гривень. Представник прокуратури та представник Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно штемпелю на коверті, що направлявся з повісткою відповідачу за вказаною у позовній заяві адресою, зазначено, що “адресата неможливо застати вдома”. Заслухавши думку учасників процесу щодо можливості розгляду справи без відповідача, суд прийшов до висновку, що ним вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про день та час розгляду справи, тому справу можливо розглядати за даною явкою. Вислухавши пояснення представника прокуратури та представника Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2007 року державними інспекторами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області було здійснено перевірку транспортного засобу “Мерседес-Бенц 413 СDI”, номерний знак [NUMBER]. Перевіркою встановлено порушення, а саме: “надання послуг з перевезення пасажирів без оформлених документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме без ліцензійної картки, схеми маршруту, графіку руху”. За наслідками перевірки було складено акт №061949 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 12.11.2007 року відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2006 року №143, начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області була винесена постанова №032348 про застосування до [PERSON] фінансових санкцій у розмірі 1700 гривень за порушення вимог ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт” автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема, серед таких документів для водія в нашому випадку визначені наступні: ліцензійна картка, схема маршруту, розклад руху. Абз.3 ч.1 ст.60 Закону України “Про автомобільний транспорт”передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України щодо проведення перевірки та накладення фінансових санкцій. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони -суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи розміри ставок державного мита, закріплені ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за №7-93 (із позовних заяв -1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача до державного бюджету державне мито в розмірі 51 гривень.

Результат розгляду: granted