Рішення адміністративного суду від 2008-08-11 00:00:00+03

Позивач,[PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконною бездіяльність з боку Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова, що полягає у невиконанні вимог ст.ст. 15, 19 Закону України „Про звернення громадян” та зобов'язати Державну податкову інспекцію у Київському районі м. Харкова прийняти рішення за поданою заявою [PERSON] від 26.04. 2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона звернулася до відповідача із заявою, в якій офіційно повідомила, що відмовляється від наданого їй індивідуального ідентифікаційного номера (за серією та номером свого паспорта) та просила проставити відмітку в паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. На думку позивача, надана ДПІ у Київському районі м. Харкова відповідь на її заяву, носила роз'яснювальний характер положень нормативно правових актів щодо ідентифікаційних номерів громадян. Також, позивач в позові вказує, що ДПІ не прийняла рішення за результатами розгляду її заяви, не повідомила про задоволення чи незадоволення вимог з роз'ясненням порядку оскарження чим порушила її законні права та інтереси. Крім цього, в позові посилається на ст. 1, 3, 15, 19 Закону України „Про звернення громадян” та наполягає, що вищевказане свідчить про незаконну бездіяльність відповідача у зв'язку з чим просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, в обґрунтування заперечень пояснив наступне. 13.05.2008 року до інспекції надійшла заява від позивача, на яку відповідач надав відповідь від 26.05.2008 року, в якій повідомив, що ДПІ не уповноважена вести облік за іншими формами обліку, ніж ті, що передбачені діючим законодавством, поновлювати право здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям. Представник відповідача стверджує, що згідно із ч.2 ст. 1 та ст. 5 ЗУ „Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” врегульовано питання обліку осіб, які через релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, у паспортах таких осіб проставляється відмітка про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру. Відмітка проставляється відповідно до вимог пунктів „Порядку внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів” затвердженого Наказом ДПА України та МВС України від 19.10.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 року №1345/9944, які встановлюють, що облік громадян, які офіційно відмовились від ідентифікаційних номерів здійснюється за серією та номером паспорту. Суд заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] 26.04.2008 року звернулася до ДПІ у Київському районі м. Харкова з заявою, в якій повідомила, що відмовляється від наданого їй індивідуального ідентифікаційного номера (за серією та номером свого паспорта), просила поновити її право здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям, застосувати до неї раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів - за прізвищем, ім'ям, та по-батькові, обезлічити ідентифікаційний номер (за серією та номером паспорта) та проставити відмітку в паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру. На вказану заяву відповідачем 26.05.2008 року за № 305/Т/29-023 було надано відповідь, відповідно до якої ДПІ у Київському районі м. Харкова повідомила позивача, що ДПІ не уповноважена вести облік за іншими формами обліку, ніж ті, що передбачені діючим законодавством, поновлювати право здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям. Також у відповіді зазначається, що згідно із ч.2 ст. 1 та ст. 5 ЗУ „Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів” врегульовано питання обліку осіб, які через релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, у паспортах таких осіб проставляється відмітка про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру. Відмітка проставляється відповідно до вимог пунктів „Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів” затвердженого Наказом ДПА України та МВС України від 19.10.2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 року №1345/9944, які встановлюють, що облік громадян, які офіційно відмовились від ідентифікаційних номерів здійснюється за серією та номером паспорту. Крім того з наданої відповіді вбачається, що ДПІ у Київському районі роз'яснила порядок реалізації права на звільнення від ідентифікаційного номеру через свої релігійні переконання. Крім того, судом встановлено, що в 2004 році позивач звертався до ДПІ у Київському районі м. Харкова з метою звільнення від ідентифікаційного номеру, надавала заяву відповідної форми, після чого в паспорті була проставлена відмітка „Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру”, що підтверджується копіями сторінок паспорту [PERSON], з чим позивач не погодилась та подала 26.04.2008 року вищезазначену заву. Згідно із ч.1 ст. 15 Закону України „Про звернення громадян” органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Також, відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України „Про звернення громадян” рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України „Про звернення громадян” органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Згідно з ст. 20 вказаного Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційного повідомляють про це відповідні державні органи зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Згідно з ч.2 ст. 5 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. Аналізуючи викладені норми, суд приходить к висновку, що під офіційним повідомленням відповідних державних органів про відмову від прийняття ідентифікаційного номера, слід розуміти подання особою заяви відповідної форми до органу податкової служби за своїм місцем реєстрації про відмову від прийняття ідентифікаційного номера відповідно до Наказу ДПА України та МВС України № 602/1226 від 19 жовтня 2004 „Про затвердження Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів”, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 р. за N 1345/9944. Пунктом 1.4. Порядку унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податкова та інших обов'язкових платежів, затвердженим спільним наказом Державної податкової адміністрації України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.04 № 602/1226 передбачено, що особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, у разі відсутності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації. Форму заяви наведено у додатку до вказаного Порядку. Вказаним Порядком передбачено перелік документів, подання яких є необхідним для отримання відмітки про право здійснювати платежі без ідентифікаційного номеру. З розділу 5 вказаного Порядку вбачається, що орган внутрішніх справ має повноваження щодо внесення на 7 - 9 сторінку паспорта відмітки, зміст та форму якої наведено в додатку 4 до Порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про державну податкову службу» не передбачає права органів державної податкової служби вносити будь-які відмітки до паспорту громадянина, вказаного повноваження не містить і Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів». Судом встановлено, що відповідач надав відповідь на заяву [PERSON] в місячний термін у відповідності з вимогами ст. 20 Закону України „Про звернення громадян”, відповідач надав відповіді на усі вимоги позивача та роз'яснив порядок реалізації права позивача на звільнення від ідентифікаційного номеру з посиланням на нормативно-правові акти. Відсутність у відповіді ДПІ у Київському районі м. Харкова на заяву [PERSON] порядку її оскарження, не позбавило та не могло позбавити позивача можливості реалізувати своє право на відмову від ідентифікаційного номеру відповідно до норм чинного законодавства з урахуванням детального роз'яснення порядку та механізму реалізації цього права. З викладеного вбачається, що ДПІ у Київському районі м. Харкова діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, ст.ст. 15, 19 Закону України „Про звернення громадян” та надала вичерпну відповідь [PERSON] на подану їй заяву від 26.04.2008 року. Таким чином, суд пришов до висновку про законність дій відповідача та необґрунтованість позовних вимог.

Результат розгляду: denied