Рішення адміністративного суду від 2008-01-29 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії та інвалідом другої групи, захворювання якого пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати. Відповідачем виплачена вказана допомога за 2005-2006 роки у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд стягнути з відповідача недоплачені суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки у розмірі 3 925 грн. У судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги, зокрема просив стягнути з відповідача недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 1540 грн. 00 коп. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та вказав, що виплата вказаної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у розмірах, визначених постановами КМ України. Управління праці та соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України. Згідно ст.62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” його застосування провадиться у порядку, визначеному КМ України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. А саме в розмірах, які і визначені КМ України, проведена позивачу виплата зазначеної допомоги на оздоровлення. Крім того, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності, встановлений КАС України, для звернення до суду за захистом своїх прав. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом установлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, що стверджується копією посвідчення та інвалідом другої групи, захворювання якого пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої групи, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Ст. 83 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” установлений з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати 262 грн. на місяць, з 1 квітня 2005 року-290 грн., з 1 липня 2005 року-310 грн., з 1 вересня 2005 року-332 грн. Вказаний Закон не мав обмежень щодо застосування ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка передбачає право позивачки на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Управлінням праці та соціального захисту населення Сквирської райдержадміністрації Київської області виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проведена за 2005 рік ( у жовтні цього ж року ) в розмірі 120 грн., який встановлений постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період з 2005 року. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаною вище постановою КМ України, суперечить вимогам ст.48 Закону та іншим нормам Законів. Згідно з ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення зазначеного вище Закону про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не Постанова КМ України № 562 від 12.07.2005 року. Крім того, згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Враховуючи наведене, відповідач повинен виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме: за 2005 рік у розмірі 1660 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати 332 грн. Загальна сума недоплати за цей період становить 1540 грн.( 1660 грн. - 120 грн.). Суд вважає, що позивач не пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, встановлений ст. 99 КАС України, оскільки хоча і виплата допомоги на оздоровлення за 2005 рік йому була проведена у жовтні 2005 року, до суду він звернувся у січні 2008 року, але лише після того як дізнався, що його права були порушені коли ознайомився із відповіддю відповідача від 06.12.2007 р. на своє звернення та з рішеннями Верховного Суду України та Вищого Адміністративного Суду України щодо практики застосування законодавства, яке регулює порядок виплати вказаної грошової допомоги на оздоровлення. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача в проведенні доплати позивачу недоотриманих сум грошової допомоги на оздоровлення, є неправомірною, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2005 рік в розмірі 1540 грн. /332 грн.-мінімальна заробітна плата на момент виплати допомоги х 5=1660 грн. за мінусом 120 грн. виплаченої допомоги/. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” сторони звільнені від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: granted