Рішення адміністративного суду від 2008-07-17 00:00:00+03

Позивач, звернувся з вищенаведеним позовом до відповідача, та просить суд зобов'язати відповідача зробити перерахунок і виплатити позивачу недоотриману суму на щорічне оздоровлення за 2005, 2006 і 2007 р., у розмірі 5758 грн. 50 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на Закон України « Про статус і соціальний захист громадян, постраждавших у наслідок Чорнобильської катастрофи », Рішення Конституційного суду України від 20.03.2002 р. № 5 - рн/ 2002 і № 6 - рп / 2007 р. від 09.07.2007 р. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав у повному обсягу. Представник відповідача надала суду свою заяву у відповідності до якої просить суд розглянути позов без її участі. Заявлені вимоги не визнає, посилаючись на їх безпідставність, крім того звертає увагу суду, що позивачем у відповідності до положень ст. 99 КАС України пропущений строк на звернення до суду із даним позовом. Просить відмовити у задоволенні вимог позивача у цілому. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги повинні бути задоволені частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської атомної електростанції, інвалід третій групи, просить суд - зобов'язати відповідача зробити перерахунок і виплатити позивачу недоотриману суму на щорічне оздоровлення за 2005, 2006 і 2007 р., у розмірі 5758 грн. 50 коп. Відповідачем у відповідності до положень постанови КМУ від 12 липня 2005 року “ Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” позивачу було виплачено - у 2005 році - 21 грн. 50 коп., у 2006 році - 90 грн., 2007 році - 90 грн. Статтею 48 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” встановлено, що інвалідам третій групи виплачується щорічна мінімальна допомога на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати , відповідно до частини 7 цієї статті, визначається на момент її виплати. Посилання відповідача у письмовому відгуку на позовну заяву на правильність здійснення виплат сум допомоги на підставі постанови КМУ від 12 липня 2005 року суд не приймає до уваги, оскільки нормою статті 62 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” передбачено встановлення Кабінетом Міністрів України порядку застосування цього Закону, а не розмірів компенсаційних виплат. Зазначеним Законом КМУ не було уповноважено зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги та змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений Законом. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України 05.10. 2006 році доповнила Закон України “ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ”, статтею 71 в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключне законами визначаються, зокрема , основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім своїми нормативно - правовими актами змінювати положення законів. Верховною радою України дія статті 48 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” протягом 2002 - 2004 років не призупинялось. У відповідності до п. 5 постанові Пленуму Верховного суду України 1996 року за № 9 “ Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя ”, судам при розгляді справи необхідно виходити з того, що нормативно - правові акти будь - якого державного чи іншого органу підлягають оцінці на відповідність Конституції, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлене, що нормативно - правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Доводи представника відповідача про те, що виплата допомоги не могла здійснюватися у повному обсягу у зв'язку із обмеженням законів України “ Про державний бюджет України ” на відповідні роки, суд також не приймає до уваги, тому що, рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 30 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік ”,я ким зупинено на 2007 рік, дію в частині виплати компенсації і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати - абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього - сьомого частини четвертої та частини сьомої ст. 48 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи “. На підставі викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково, шляхом зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Сімферополя перерахувати та сплатити позивачу 1910 грн. - суми на оздоровлення за 2007 р., за відрахуванням ризниці сплаченої раніш допомогу у 2007 році. Що до відмови у задоволенні позовних вимог у стягнення сум за 2005 і 2006 роки, суд виходить з наступного. Зі змісту позовних вимог, пояснень, наданих суду позивачем, позивач дізнався про свої порушені права після ухвали Конституційним судом України рішення від 09.07.2007 р. У відповідності до положень ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про порушення свого права позивач повинний був дізнатися з моменту отримання допомоги. З матеріалів справи, та пояснень позивача виходить, що він отримував допомогу за 2005 рік, 2006 рік і за 2007 рік. У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Представник відповідача наполягають на залишенні позову без задоволення саме з підстав передбачених ч. 1 ст. 100 КАС України. На підставі викладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні його вимог у повному обсягу. Відповідно до змісту ст. 94 КАС України, суд залишає судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. 48 Закону України “ Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ” , рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 р. ,

Результат розгляду: partial