Рішення адміністративного суду від 2008-08-12 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в порядку адміністративного судочинства з вказаним позовом, де ставить питання, з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, щодо визнання його звільнення 19.06.2004 року з військової служби, яке відбулося до закінчення строку контракту протиправним та просить зобов'язати відповідача поновити його на службі в Збройних Силах України на посаду, яку він займав до звільнення або на рівній з нею посаді на строк дії контракту до 26.07.2004 року та стягнути з відповідача грошову компенсацію за час вимушеного про­гулу, доплату до вихідної допомоги при звільненні, доплату до грошового забезпечення за період часу з грудня 2003 року по травень 2004 ро­ку, одноразову грошову винагороду за період часу з січня 2004 року по червень 2004 року за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну, посилаючись на те, що відповідно до контракту, укладеному між ним і Національною Гвардією України в особі командира в/ч 2234 26.07.1999р, він повинний був прослужити на офіцерських посадах 5 років у ЗСУ, тобто до 26.07.2004р., але його достроково звільнено в запас наказом № 122 від 03.06.2004р. за п. 63 підпункту « а» ( після закінчення строку контракту) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України та з 19.06.2004 року виключено з особового складу факультету та всіх видів забезпечення, що він вважає незаконним. Одночас, зазначив, що дата його звільнення припадає на період його тимчасової непрацездатності, коли він знаходився на лікуванні у медичному закладі, що також є підставою для визнання його звільнення незаконним. Представник відповідача Васильєв Ю.Б., позов визнав частково щодо зміни дати звільнення з 19.06.2004 року на 26.07.2004 року, тобто на час закінчення терміну контракту, який діяв стосовно позивача та в частині відшкодування позивачеві грошового забезпечення за цей період часу і доплати до вихідної допомоги при звільненні з урахуванням часу подовження терміну військової служби до 26.07.2004 року, а в решті позовних вимог проти їх задоволення заперечує за відсутністю підстав для їх задоволення, оскільки при звільненні позивача з ним проведений повний розрахунок належних виплат. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково зі слідуючих підстав. Встановлено, що [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах України на під­ставі укладеного з ним контракту, як це визначено ст.2 Закону України " Про загальний військовий обов'язок та військову службу". Так, 26.07.1999р між позивачем і Національною Гвардією України в особі командира в/ч 2234 був укладений Контракт про добровільне проходження військової служби на посадах офіцерського складу строком на 5 років з 26.07.1999 року по 26.07.2004 року. 19.05.2004 року позивач письмово звернувся до командування Факу­льтету, який знаходиться у підпорядкуванні відповідача, де проходив військову службу, з проханням звільнити його в запас після закінчення строку контракту. До цього за місяць до напи­сання рапорту, тобто 19.04.2004 року з позивачем, у зв'язку з закінченням терміну контракту командуванням була проведена бесіда, в ході якої [PERSON] висловив бажання звільнитись. Після написання рапорту про звільнення з ним була проведена друга бесіда 21.05.2004р., в ході якої він також підтвердив свою згоду звільнитись з лав Збройних Сил. На листах бесід є особисті підписи позивача [PERSON], де він вказує, що претензій до командування не має. Таким чином виконані формальні вимоги ст. 7.6 наказу Міністра оборони України № 237 від 16.07.2002р. «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України». Отже, судом встановлено, що [PERSON] не бажав укладати новий контракт та в пода­льшому проходити військову службу, а вирішив звільнитись, про що й сві­дчить його рапорт щодо звільнення та аркуші бесід. Законодавцем чітко визначені правовідносини у військовій сфері. На час звільнення позивача діяв цілий пакет документів зі питань правових підстав проходження військової служби. Це в перше чергу Закон України "Про загальний військовий обов'язок та військову службу ", в редакції від 19.06.1999 року, а також Положенням про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, зокрема особами офіцерсь­кого складу, прапорщиками (мічманами), введеним в дію Указом Президен­та України № 105 3\2001 від 07.11.2001 року. Звільнення осіб офіцерського складу з військової служби здійснюєть­ся наказами по особовому складу, а виключення їх із списків особового складу наказами по стройовій частині. Так, згідно п.72 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України звільнення осіб офіцерського складу з військової служби на підставах, передбачених пунктами 61, 63 та 67 Положення, здійснюється у військових звання до підполковника (капіта­на 2 рангу) включно, крім звільнення у зв'язку із скороченням штатів та за службовою невідповідністю, - головнокомандувачами видів Збройних Сил України. Відповідно до п. 74 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України днем звільнення осіб офіцерського скла­ду, прапорщиків (мічманів) з військової служби в запас або у відставку вважається день, з якого їх наказом по стройовій частині виключено із спи­сків особового складу. Згідно вимог п.10 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України новий контракт укладається не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку чинного контракту і набирає чинності після закінчення дії попереднього. Крім того положеннями самого контракту (п.5) визначе­но, що про намір укласти контракт на новий строк слід повідомити за три місяці до закінчення строку діючого. Втім позивач 19.05.2004 року заявив про бажання звільнитись після закінчення строку дії його контракту, новий контракт з позивачем не укла­дався, командування факультету, підготувавши необхідні документи, за­явило клопотання перед повноважною посадовою особою, - Командуючим Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України, про звільнення старшого лейтенанта [PERSON] в запас згідно п.63 пп. "а" Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, тобто після закінчення строку контракту. 03.06.2004 року Командувач Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України видав наказ № 122 про звільнення позивача з військової служби у запас. На­чальник факультету наземного забезпечення бойових дій авіації Харківського інституту Військово-Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, в свою чергу, наказом №112 від 17.06.2004 ро­ку виключив [PERSON] зі списків особового складу факультету з 19.06.2004 року та провів з ним розрахунок. Згідно п.5 контракту, сторони не пізніше чим за 3-і місяці до закінченні терміну контракту повинні повідомити одна одну про намір укласти контракт на новий термін Позивач в травні виказав бажання про звільнення після закінчення терміну контракту, але не про бажання його продовжити. Трудовий контракт, як один з видів договору, є двосторонньою операцією і на її висновок потрібна згода обох сторін. Першим про небажання його пролонгувати заявив позивач. Відповідач, у зв'язку з цим, також не висловив бажання на його відновлення. Для розірвання контракту після закінчення терміну не має значення ні дисциплінарне стягнення, ні відмінне несення служби і т.д. Договір визначений терміном. Проте з боку відповідача мало місце не відповідність дотримання вимог чинного законодавсвства щодо терміну дії контракту, укладеного з позивачем, що діяв до 26.07.2004р. Таким чином, право щодо звільнення позивача з військової служби у відповідача виникало при настанні вказаної дати. Але всупереч цьому, позивач був звільнений зі ЗСУ з 19.06.2004 року, тобто раніше встановленого терміну. В цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню і рахувати час його звільнення в запас слідує з 26.07.2004 р. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії відповідача, щодо дострокового розірвання з позивачем контракту не можуть вважатися законними, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивачів, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що [PERSON] перебував у вимушеному прогулі з 19.06.2004 року по 26.07.2004 року, то за цей час відповідач зобов'язаний виплатити на його користь грошове забезпечення та вихідну допомогу при звільненні з розрахунку вимушеного прогулу з 19.06.2004 року по 26.07.2004 року. Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача доплати до грошового забезпечення за період часу з грудня 2003 року по травень 2004 року, одноразової грошової винагороди за період часу з січня 2004 року по червень 2004 року за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну, задоволенню не підлягають, в зв”язку з відсутністю підстав, оскільки це засоби заохочувального характеру, що відносяться виключно до реалізації прав керівника структурного підрозділу ЗСУ та що не входить до складу обов”язкового грошового забезпечення військовослужбовця.

Результат розгляду: partial