Рішення адміністративного суду від 2008-07-03 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, Міністерства праці та соціальної політики України про зобов'язання Міністерства фінансів України та Державного казначейства України виділити Міністерству праці та соціальної політики України за 2005-2006 роки кошти в сумі 2975 грн., за 2007 рік - в сумі 1770 грн., зобов'язання Міністерства праці та соціальної політики України перерахувати вказану суму Управлінню праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, та зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому здійснити виплату допомоги на користь позивача. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Представник Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому в судовому засіданні наддав пояснення, які повністю співпадають з позицією, яка викладена в запереченнях на позовну заяву. Від відповідача 2 - Міністерства фінансів України - надійшли письмові заперечення на позов, в яких відповідач посилається на ст. 95 Конституції України, ч.2 ст. 4 Бюджетного кодексу України. Вказує, що ст. 17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи праці та соціального захисту населення. В Державному бюджеті України на 2008 рік не передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої допомоги понад розміри, встановлені законами України про Державний бюджет України на відповідний рік. Зазначає, що Міністерство фінансів України не здійснює виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тому позовні вимоги до Мінфіну не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Відповідач 2 наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ч.1 ст. 100 КАС України. Просить у задоволенні позову відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідачі Державне казначейство України та Міністерство праці та соціальної політики України - заперечень на позов не подали, у судове засідання не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили, не надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників зазначених відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи. Розглянувши доводи, викладені позивачем у позовній заяві та уточненій позовній заяві, заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника відповідача 1, розглянувши заперечення відповідача 2, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Суд виходив з такого. [PERSON] є учасником бойових дій, доказом чого є посвідчення [NUMBER] від 26 листопада 2003 року (а.с.7). Відповідно до ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, питання щодо визначення мінімальної пенсії за віком для призначення такої допомоги чинним законодавством не врегульовано. Так, мінімальний розмір пенсії за віком, який визначається відповідно до статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу), у даному випадку застосовуватися не може, оскільки, відповідно до ч.3 ст.28 вказаного Закону, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Питання щодо розміру разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” вирішувалося в такому порядку. Згідно з ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Статтею 34 Закону України “Про державний бюджет України на 2005 рік” встановлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам бойових дій у розмірі 250 гривень. Статтею 30 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” встановлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється учасникам бойових дій у розмірі 250 гривень. Пунктом 18 ст.77 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” зупинено на 2006 рік дію частини 5 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги учасникам війни. Статтею 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, допомога до 5 травня учасникам бойових дій передбачалася в розмірі 280 грн. Пунктом 13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни. Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення ст.29, п.13 ст.71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до п.3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №6/рп-2007 від 09.07.2007 року, положення статей законів про державний бюджет на 2007 рік, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 09.07.2007 року. Рішення Конституційного суду від 09.07.2007 року № 6/рп-2007 не має зворотньої дії в часі і діє з 09.07.2007 року. На момент виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня в 2005 - 2007 роках були чинними норми Законів України про державний бюджет на відповідний рік, які передбачали виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в сумі: в 2005 році - 250 грн., в 2006 році - 250 грн., в 2007 році - 280 грн. Законодавчим органом, не було внесено змін до Законів України про державний бюджет на відповідний рік, що стосуються збільшення розміру видатків на виплату щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги для ветеранів війни. Верховною Радою України не було виділено додатових коштів розпоряднику (Мінпраці) для виплати учасникам бойових дій щорічної разової грошової допомоги в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідачі здійснюють видатки та платежі тільки в межах відповідних бюджетних асигнувань, встановлених на поточний рік відповідним Законом про державний бюджет. Розпорядник бюджетних коштів (Мінпраці) та інші відповідачі не наділені повноваженнями щодо внесення змін до Закону про державний бюджет щодо визначення додаткових бюджетних видатків на загальносуспільні потреби, та щодо самостійного розпорядження коштами державного бюджету на цілі, не передбачені в ньому. Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому від 08.02.2008 року № 159 (а.с.14), пояснень представника відповідача 1, у 2005-2007 роках позивач отримав щорічну разову грошову допомогу в розмірах, передбачених Законами України про державний бюджет на відповідний рік. Оскільки позивачу допомога до 5 травня була виплачена в розмірах, визначених Законами України про держаний бюджет, бюджетних асигнувань на виплату такої допомоги в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком законодавчим органом не було передбачено, то дії відповідачів відповідають приписам закону, яким визначено видатки для Міністерства праці та соціальної політики України та його територіальних органів. Отже, з доказів по справі вбачається, що вина відповідачів щодо ухилення від виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, відсутня. Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 25.12.1998 року № 367, передбачається, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України щорічно у проекті Державного бюджету України передбачає цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни. Так само заслуговує на увагу і та обставина, що відповідно до ч.1 Постанови КМ України від 18 лютого 2004 року №177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” встановлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Відповідачі не мають повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, та, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідними статтями законів України про Державний бюджет України на відповідні роки розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги учасникам бойових дій, встановлювалися виходячи з обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету України на відповідні роки. Відповідачі забезпечували виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду за 2005-2006 роки. Міністерство фінансів України наполягає на застосуванні наслідків, передбачених ст. 100 КАС України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Білоуса В.В. слід відмовити повністю. Підстави для застосування вимог ст.94 КАС України у суду відсутні.

Результат розгляду: denied