Рішення адміністративного суду від 2008-02-14 00:00:00+02

Розпорядженням КМУ від 05.12.07 р. №1080-р «Про призначення [PERSON] генеральним директором Державної адміністрації залізничного транспорту України»позивача призначено на посаду генерального директора ДАЗТ «Укрзалізниця». 24.12.07 р. КМУ видано розпорядження №1226-р «Про звільнення [PERSON] з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України». 26.12.07 р. позивачем отримано документ у вигляді наказу Укрзалізниці по особовому складу №1289/ОС, підписаний одним з перших заступників генерального директора Укрзалізниці, згідно якого позивача повідомлено про прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеного розпорядження від 24.12.07 р. Після видачі наказу Укрзалізниці від 26.12.07 р. №1289/ОС був внесений відповідний запис до трудової книжки позивача, про що йому було скеровано відповідний лист. Лист був вручений позивачу 09.01.08 р., а 15.01.08 р. ним особисто була отримана трудова книжка у відділі кадрів Укрзалізниці. Позивач -[PERSON]-вважає зазначене розпорядження та наказ такими, що прийняті на порушення законодавства, та просить їх скасувати з таких підстав. Позивач вважає, що посада генерального директора Укрзалізниці відноситься до державної служби, тому питання перебування на цій посаді регулюється Законом України «Про державну службу». Ст. 30 Закону містить вичерпний перелік підстав припинення державної служби, проте, жодна з цих підстав не мала місце під час звільнення позивача. Також були відсутні підстави для звільнення позивача з посади згідно КЗпП України, який також містить вичерпний перелік підстав для звільнення. Оскаржуване розпорядження КМУ від 24.12.07 р. №1226-р не містить вказівку на будь-яку підставу для звільнення позивача. Оскаржуваний наказ Укрзалізниці від 26.12.07 р. прийнятий на підставі розпорядження КМУ від 24.12.07 р., тому також є незаконним. Окрім порушення норм матеріального права, позивач також посилається на порушення процедури звільнення, оскільки його не було попереджено про звільнення, він нього не вимагали пояснень, позивачу не надано можливості захищати свої права. Відповідач-1 -Кабінет Міністрів України -проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав. Відповідач стверджує, що на працівників Укрзалізниці та на її генерального директора не поширюються норми Закону України «Про державну службу», тому вимоги ст. 30 Закону не застосовуються. На думку відповідача, спір не відноситься до спорів з приводу проходження публічної служби, тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Розгляд питання про призначення та звільнення з посади генерального директора Укрзалізниці регулюється Порядком розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівників центральних і місцевих органів виконавчої влади, торгівельно-економічних місій у складі закордонних дипломатичних установ України, державних підприємств та їх об'єднань, керівників самостійних структурних підрозділів центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою КМУ від 26.06.07 р. №880. Згідно п. 9 Порядку пропозиція про призначення та звільнення на посаду керівників державних підприємств вноситься, зокрема, членами КМУ, до сфери спрямування яких належать такі підприємства. Оскаржуване розпорядження КМУ від 24.12.07 р. прийняте на підставі пропозиції Міністерства транспорту та зв'язку України (подання від 20.12.07р. №6062/10/14-07). Відповідач-2 -Державна адміністрація залізничного транспорту України -проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав. Відповідач також стверджує про те, що посада генерального директора Укрзалізниці не є державною службою, і, відповідно, на позивача не розповсюджуються положення Закону України «Про державну службу». На думку відповідача, оскаржувані наказ та розпорядження прийняті в межах законодавства. 3-я особа -Міністерство транспорту та зв'язку України -усно заперечила проти задоволення позовних вимог, підтримавши заперечення відповідачів. Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення з таких підстав. Суд дійшов висновку про те, що посада генерального директора Укрзалізниці не відноситься до державної служби, так як не є посадою у державних органах та їх апараті (ст. 1 Закону України «Про державну службу»). Генеральний директор Укрзалізниці не складає присягу, не має спеціального рангу та категорії державного службовця. Укрзалізниця згідно Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України, затвердженого постановою КМУ від 29.02.96р. №262, здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому і міжнародному сполученні та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць у сфері організації і забезпечення цього процесу. Незважаючи на статус установи, Укрзалізниця не є органом державної влади згідно актів, що визначають її статус, а саме. Згідно ст. 4 Закону України «Про залізничний транспорт»та Положення про Державну адміністрацію залізничного транспорту України Укрзалізниця є органом управління залізничним транспортом, підпорядкованим центральному органу виконавчої влади - Міністерству транспорту та зв'язку України. Зазначене визначення не дає підстав для віднесення Укрзалізниці до органів державної влади. Відповідно, і генеральний директор Укрзалізниці не є державним службовцем. Проте, суд вважає, що посада генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України охоплюється таким поняттям як публічна служба. Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба -діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Законодавство не дає чіткого переліку посад, які охоплюються поняттям публічна служба, проте, згідно зазначеного визначення публічна служба охоплює поняття «державна служба»і є ширшим за нього. В даному випадку суд вважає, що посада генерального директора Укрзалізниці відноситься до іншої державної служби у зв'язку з такими обставинами: віднесення залізничного транспорту до базових галузей економіки України (ст. 2 Закону); особлива важливість в функціонуванні економіки України -здіснення централізованого управління процесом перевезень у внутрішньому та міжнародному сполучення та регулювання виробничо-господарської діяльності залізниць (п. 1 Положення, ст. 4 Закону); знаходження в підпорядкуванні Укрзалізниці крім шести залізниць, що є державними підприємствами, також інших підприємств залізничного транспорту, що належать до загальнодержавної власності (ст. 4 Закону), за переліком, визначеним Мінтрансзв'язку, в тому числі, здійснення функції управління майном, що закріплене за підприємствами залізничного транспорту; внесення подання і призначення керівників залізниць за розпорядженням Кабінету Міністрів України; за погодженням з генеральним директором Укрзалізниці призначаються і звільняються з займаних посад ректори освітянських закладів залізничного транспорту та керівники медичних установ галузі; наявність у працівників галузі спеціальних звань, визначення категорій, яким надано право на ношення форменого одягу та формених знаків відмінності; визначення законодавством особливостей дисциплінарної відповідальності працівників залізничного транспорту (постанова КМУ від 26.01.93 р. №55); покладення на органи залізничного транспорту розгляд справ про адміністративні правопорушення на залізничному транспорті (ст. 224 КпАП України). Як наслідок, призначення та звільнення відбувається розпорядженням Кабінету Міністрів України (п. 7 Положення), згідно спеціально визначеної процедури, врегульованої Порядком розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівників центральних і місцевих органів виконавчої влади, торгівельно-економічних місій у складі закордонних дипломатичних установ України, державних підприємств та їх об'єднань, керівників самостійних структурних підрозділів центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою КМУ від 26.06.07 р. №880, що свідчить про особливу важливість зазначеної посади. За таких обставин, у зв'язку з тим, що спір виник з відносин публічної служби, спір є підвідомчий адміністративним судам згідно ст. 17 КАС України, у зв'язку з чим клопотання Мінтрансзв'язку про закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України не підлягає до задоволення. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими по суті з таких підстав. За відсутності спеціального законодавчого акту підстави для звільнення особи з посади генерального директора Укрзалізниці регулюється загальним законодавчим актом -КЗпП України, який містить вичерпний перелік підстав звільнення. В оскаржуваному розпорядженні КМУ від 24.12.07 р. не зазначено жодної підстави для звільнення. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно. Так як оскаржуване розпорядження КМУ від 24.12.07 р. не містить жодної підстави для звільнення, передбаченої законодавством, то цей акт є таким, що прийнятий необґрунтовано на порушення п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України. Також при прийнятті оскаржуваного розпорядження КМУ від 24.12.07р. порушено процедуру його прийняття, визначену Порядком розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посади та звільненням з посад керівників центральних і місцевих органів виконавчої влади, торгівельно-економічних місій у складі закордонних дипломатичних установ України, державних підприємств та їх об'єднань, керівників самостійних структурних підрозділів центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою КМУ від 26.06.07 р. №880. Зокрема, згідно п. 14 Порядку у разі внесення пропозиції щодо звільнення з посади у поданні обґрунтовуються причини неможливості перебування особи на займаній посаді. До подання додаються, в тому числі, заява про звільнення за власним бажанням або пояснення особи, що звільняється за порушення трудової дисципліни, у разі потреби -матеріали службового розслідування, медична довідка, інші документи, що безпосередньо стосуються справи. Міністерством транспорту та зв'язку України, за поданням якого згідно п.9 Порядку прийнято оскаржуване розпорядження КМУ від 24.12.07 р., не надано пояснень та доказів, на яких підставах направлене подання про звільнення позивача. Як вбачається з подання Мінтрансзв'язку від 20.12.07 р. в ньому також відсутня підстава для звільнення позивача з посади. Проте, в підготовленому Мінтрансзв'язку проекті розпорядження КМУ зазначено про звільнення згідно з поданою заявою про звільнення. Присутній у судовому засіданні позивач заперечив факт подання ним заяви про звільнення. Представники відповідачів та Мінтрансзв'язку не надали суду заяви на підтвердження зазначеної у проекті підстави. Також у трудовій книжці позивача не міститься посилання на конкретну підставу для звільнення позивача, так як в ній продубльовано формулювання розпорядження КМУ від 24.12.07 р. Таким чином, згідно наявних у справі доказів та пояснень сторін позивач звільнений з посади безпідставно. Оскаржуваний наказ Мінтрансзв'язку від 26.12.07 р. прийнятий на виконання розпорядження КМУ від 24.12.07 р., тому також є незаконним. Поновлюючи позивача на займаній посаді, суд присуджує до стягнення його заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 9 352, 5 грн. середньомісячної зарплати з 27.12.07 р. по 14.02.08 р., що становить 14 808 грн. Згідно ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 160-163, 186, 256 КАС України, суд, -

Результат розгляду: granted