Рішення адміністративного суду від 2008-03-20 00:00:00+02

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини № 1515, Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України про стягнення грошових коштів та компенсацій, належних до виплати при звільненні . Свій позов мотивувала тим, що 14 січня 2005 року наказом Командувача Північного оперативного командування №1кс вона була призначена на посаду начальника клубу 5987 Центральної бази пального ВОС 912278 військової частини А 1515, яка розташована в с.Матяшівка Великобагачанського району Полтавської області. 06 червня 2005 року з нею було укладено письмовий контракт на проходження військової служби. Однак, через деякий час вона дізналась, що в військовій частині планується скорочення, і після її неодноразових звернень командуванням частини було обіцяно надати їй можливість дослужити до досягнення пенсійного віку, враховуючи наявність у неї на утриманні неповнолітньої хворої доньки. Але через деякий час вона дізналась, що саме її посада скорочується в першу чергу і 12.04.2007 року наказом № 90 командира військової частини А 1515 [PERSON] була звільнена з військової служби у зв'язку з скороченням штату і за станом здоров'я . 1.Позивачка прохає суд зобов'язати в/ч А 1515 змінити дату її звільнення з 12 квітня 2007 року на 04 липня 2007 року, оскільки саме 04 липня 2007 року після закінчення лікування, вона приступила до виконання своїх службових обов'язків, а тому саме не раніше цієї дати командування Відповідача мало право її звільнити зі служби. 2.Частиною 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. З листа Відповідача в/ч А 1515 №242 від 30 березня 2007 року вбачається, що грошова допомога позивачці нарахована з розрахунку 12 повних календарних років служби, хоча при зміні дати її звільнення на 04 липня поточного року, строк її служби перевищує 13 років, і складає 13 років та два місяці. Позивачка прохає зобов'язати в/ч А 1515 провести перерахунок та доплату зазначеної виплати з розрахунку наявності у неї повних 13 років служби. 3.Чинним законодавством України, в т.ч. діючою Постановою КМ України №426 від 31 березня 2003 року та ст.12 ч.5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" визначено, що пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за користування житлом, паливом, телефоном, комунальними послугами. Всупереч зазначеним вимогам, в/ч А 1515 за весь строк служби позивачки в зазначеній військовій частині, жодного разу така компенсація не виплачувалась, хоча нею всі необхідні документи надавались своєчасно та в повному обсязі. Прохає стягнути з відповідача в/ч А 1515 на її користь компенсацію 50% сплачених нею комунальних послуг в розмірі 2000 гривень . 4. Починаючи з серпня 2006 року позивачці [PERSON] перестали виплачувати додаткову грошову винагороду в розмірі 100 гривень, передбачену постановою КМ України №299 від 19 квітня 2005 року "Про встановлення розміру додаткової грошової винагороди деяким категоріям військовослужбовців та іншим особам", та наказом МО України №242 від 25 квітня 2005 року. Заборгованість по зазначеній винагороді складає 1600 гривень з розрахунку 200 гривень за місяць та 8 місяців припинення виплати. Крім того, протягом квітня 2005 року - липень 2006 року їй виплачувалась зазначена винагорода в розмірі 100 гривень на місяць, хоча згідно п.74 Переліку посад, затвердженого вищевказаним наказом МОУ №242 від 25 квітня 2005 року, вона мала б отримувати її в розмірі 200 гривень щомісячно. Недоплата становить 16 місяців по 100 гривень - 1600 гривень. Загальний розмір заборгованості по даній винагороді складає 3200 гривень, яку позивачка прохає стягнути з відповідача Міністерства оборони України на свою користь. 5. Пунктом 28 чинного "Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань", затвердженого постановою КМ України №1444 від 28 жовтня 2004 року, визначено, що вона має право на грошову компенсацію за не отримане речове майно. Розмір такої компенсації складає 5577 гривень 33 копійки, що підтверджується довідкою №503 від 19 липня 2007 року, виданою в/ч А 1515 , яку позивачка прохає стягнути з відповідача на свою користь. 6. Статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" передбачено, що продовольче й речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Наказом МОУ №402 від 09 грудня 2002 року було затверджено "Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час". Кабінет Міністрів України своєю постановою №426 від 29 березня 2002 року затвердив норми харчування військовослужбовців ЗС України та інших категорій осіб. Позивачці не виплачено компенсацію за неотримане продовольче забезпечення, яке складає 30 гривень на місяць, і таким чином за час перебування на службі у в/ч А 1515 (з січня 2005 року по червень 2007 року включно) заборгованість за продовольче забезпечення склала 930 гривень, яку позивачка прохає стягнути з в/ч А 1515 на її користь . 7. Статтею 12 ч.5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено безкоштовне розміщення військовослужбовців в гуртожитках. Як вбачається з довідки №376 від 25 травня 2006 року, виданої в/ч А 1515 , позивачка була забезпечена службовим житлом в гуртожитку у військовому містечку при військовій частині А 1515. Однак, [PERSON] надала суду довідки, які підтверджують оплату нею на користь в/ч А 1515 грошових коштів за найм житла, що суперечить зазначеним нормам законодавства. В зв'язку з цим, прохає стягнути з в/ч А 1515 грошові кошти за гуртожиток за весь строк служби у в/ч А 1515 в розмірі 221 гривні 52 копійки, з розрахунку 9,23 гривні на місяць за 2005 - 2006 календарні роки. 8. [PERSON] вважає, що постійними недоплатами, надлишковими стягненнями з неї вищезазначених коштів, незаконним звільненням та відмовою у негайній виплаті належних їй сум, діями Відповідачів їй спричинена моральна (немайнова) шкода, яка полягає в тому, що були порушені її конституційні права на належну оплату її праці, компенсацій, передбачених законодавством за військову службу . Вона тривалий час переживала, постійно нервувала, змушена витрачати свій час та кошти на судовий захист своїх прав та інтересів. Прохає стягнути з Міністерства фінансів України, як з розпорядника бюджетних коштів, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. 9. В зв'язку незаконним звільненням позивачки та зміною дати її звільнення [PERSON] прохає стягнути з в/ч А 1515 компенсацію за час незаконного звільнення за період з 12 квітня по 04 липня 2007 року та затримки з виплатою належних їй сум за період з 04 липня 2007 року по дату винесення рішення судом з розрахунку 951,55 гривень на місяць, з врахуванням підвищення такого розміру згідно наказу МОУ №175 від 14 квітня 2007 року . 10. Згідно наданих позивачкою розрахунків, [PERSON] прохає стягнути з відповідача - Міністерства оборони України - заборгованість по грошовому забезпеченню, яка за період її служби склала 33182 гривні 88 копійок . 11. Згідно наданих позивачкою розрахунків [PERSON] прохає стягнути з Відповідача - Міністерства оборони України на її користь заборгованість по щомісячній грошовій надбавці за безперервну службу в Збройних Силах України, передбаченої "Інструкцією про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України", затвердженою Наказом МОУ №149 від 26 травня 2003 року. Розмір такої заборгованості згідно її розрахунку становить 2327 гривень 79 копійок. 12. Відповідно до наданих позивачкою розрахунків та документів [PERSON] прохає стягнути з відповідача - в/ч А 1515 на її користь також 652 гривні 82 копійки як компенсацію за транспортні витрати під час перебування у відпустках, що передбачено ч.2 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 24.01.2008 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду по справі залучено в якості співвідповідача - Державне казначейство України . В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити . Представники відповідача в/ч А 1515 в особі [PERSON], [PERSON], [PERSON]позов не визнали. Представники відповідачів Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в судові засідання, призначені на 15.02.2008 року, 20.03.2008 року не з'явились без поважних причин, про час, місце розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення (а.с. 97-99, 108-110). Відповідно до ст. 128 п.4 КАС України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідачів , на підставі наявних матеріалів, які є достатніми для прийняття рішення. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. По першій позовній вимозі відносно зміни дати звільнення [PERSON] з військової служби . Судом встановлено, що позивачка [PERSON] у званні сержанта проходила військову службу у військовій частині А 1515 в період з 14 січня 2005 року по 12 квітня 2007 року на посаді начальника клубу . Наказом № 90 від 12.04.2007 року командира в/ч А 1515 Позивачку 12.04.2007 року було звільнено з військової служби в запас пунктом 85, підпункти “в” (за станом здоров'я) та “г” (у зв'язку зі скороченням штатів) “Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України” (а.с.67). В супереч чинного законодавства, командування в/ч А 1515 взагалі не зробило відповідних відміток про прийняття на військову службу та звільнення зі служби в трудовій книжці Позивачки (а.с.129) та у військовому квітку ( а.с.127-128). Пунктом 85 “Положення про проходження військової служби солдатами (матросами), сержантами і старшинами Збройних Сил України” встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби : В) за станом здоров'я - на підставі висновку (постанови); Г) у зв'язку зі скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів. У зв'язку з тим, що вищевказаним Положенням не передбачено порядок звільнення за станом здоров'я та у зв'язку зі скороченням штатів військовослужбовців , які проходять військову службу за контрактом, суд вважає, що необхідно до даних правовідносин застосувати норми Кодексу Законів про працю України. Відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці . Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації . Судом встановлено, що Позивачка в період часу з 27 березня 2007 року по 02 липня 2007 року безперервно перебувала на лікарняному, тобто була тимчасово непрацездатна, що підтверджується відповідними лікарняними листами (а.с.133-137). Враховуючи вищевикладену обставину та на підставі ч.3 ст.40 КЗпП України суд вважає, що командування в/ч А1515 звільнило Позивачку 12.04.2007 року незаконно, оскільки на момент звільнення [PERSON] була тимчасово непрацездатна . Крім цього, з листа військового-комісару Лубенсько-Оржицького ОМВК (а.с.88) вбачається, що до нього [PERSON] зверталась 11.04.2007 року з проханням надати телеграму командирові частини А-1515 про продовження відпустки у зв'язку з хворобою, оформлена телеграма була видана [PERSON] для відправки командиру частини особисто, а також було повідомлено особисто командира частини за телефоном про причини затримки військовослужбовця у відповідності з вимогами Статутів ЗС України. Звільнити Позивачку з військової служби в/ч А 1515 мала право лише 03 липня 2007 року, коли у [PERSON] був закритий листок непрацездатності (а.с.137) і вона повинна була вийти 03.07.2007 року на роботу . А тому суд вважає, що в/ч А 1515 слід зобов'язати змінити дату звільнення Позивачки з військової служби з 12.04.2007 року на 03.07.2007 року . По другій позовній вимозі щодо проведення перерахунку та доплати грошової допомоги при звільненні з розрахунку наявності у Позивачки повних 13 років військової служби . Частиною 2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за вислугою строку служби, віком, станом здоров'я, у зв'язку зі скороченням штатів або з організаційними заходами в разі неможливості використання на службі виплачується грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. З грошового атестату серії ЗС № [NUMBER] (а.с.45) вбачається, що грошова допомога позивачці нарахована з розрахунку 12 повних календарних років служби в розмірі 8204 гривень 61 копійки. Дану обставину представники в/ч А 1515 не заперечують . Відповідно до цього ж атестату вбачається, що у позивачки станом на 01.01.2007 року вислуга років складає 12 років 06 місяців 04 днів . Відповідно при зміні дати її звільнення на 03 липня 2007 року, строк її служби перевищує 13 років , тому згідно вищезазначеного Закону, суд вважає, що в/ч А 1515 слід зобов'язати провести перерахунок та доплату грошової допомоги при звільненні з розрахунку наявності у Позивачки 13 років військової служби, що складає, відповідно до розрахунку представника в/ч А 1515 - начальника фінансово-економічної служби-головного бухгалтера [PERSON](а.с.121), - 683 гривні 72 копійки . По третій позовній вимозі щодо стягнення з в/ч А 1515 на користь позивачки компенсацію 50% сплачених нею комунальних послуг в розмірі 2000 гривень . Частиною 5 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям надається 50% знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством . Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього кодексу. Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності . В судовому засіданні Позивачка не довела і судом не здобуто доказів тієї обставини, що [PERSON] сплачувала 100 % за комунальні послуги та за квартирну плату, і скільки саме вона сплачувала та за які послуги. Суд не може брати до уваги, як доказ ксерокопії документів, що розміщенні на а.с. 35-36., оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку та не зрозуміло за який період виготовлені ці довідки, а тому в позовній вимозі щодо стягнення компенсації 50% сплачених Позивачкою комунальних послуг в розмірі 2000 гривень слід відмовити . По четвертій позовній вимозі щодо стягнення з Міністерства оборони на користь позивачки 3200 гривень заборгованості по додатковій грошовій винагороді . Відповідно до наказу Міністра оборони України від 25.04.2005 року № 242 передбачено виплату додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців, лише за посадами, що передбачені “Переліками...” даних наказів. Переліком посад Сухопутних військ Збройних Сил України - солдатам, сержантам, старшинам, які проходять військову службу за контрактом, за посадою “начальник клубу” код посади 278, ВОС - 912 передбачено військове звання “старшина”. А за штатом військової частини А 1515 посада начальника клубу передбачено військове звання “прапорщик”, а тому солдатам, сержантам, старшинам, які проходять військову службу за контрактом на цій посаді - підстав для виплати зазначеної винагороди не має. У зв”язку з цим, в даній позовній вимозі позивачці слід відмовити за безпідставністю. По п'ятій позовній вимозі щодо стягнення з в/ч А-1515 на користь позивачки 5577 гривень 33 копійки, як компенсацію за не отримане речове майно . Згідно ст..9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та матеріальне забезпечення військовослужбовців” , держава гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення, у розмірах що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі. Порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюється Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів. Судом встановлено, при звільненні з Позивачкою не було здійснено розрахунок за речове майно в сумі 5577 грн. 33 коп., що підтверджується довідкою в/ч А-1515 від 19.07.2007 року (а.с.11) . Пунктом 28 "Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань", затвердженого постановою КМ України №1444 від 28 жовтня 2004 року, визначено, що Позивачка має право на грошову компенсацію за не отримане речове майно. Суд вважає, що постільки позивачка [PERSON] звільнена з військової служби і нею не отримано під час проходження служби належний їй формений одяг, то їй повинна бути виплачена грошова компенсація вартості форменого одягу в сумі 5577 грн. 33 коп. По шостій позовній вимозі відносно стягнення з в/ч А 1515 на користь позивачки 930 гривень за не отримане продовольче забезпечення. Статтею 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" передбачено, що продовольче й речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Наказом МОУ №402 від 09 грудня 2002 року було затверджено "Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час". Кабінет Міністрів України своєю постановою №426 від 29 березня 2002 року затвердив норми харчування військовослужбовців ЗС України та інших категорій осіб. Позивачці не виплачено компенсацію за не отримане продовольче забезпечення, яке складає 30 гривень на місяць, і таким чином за час перебування на службі у в/ч А 1515 (з січня 2005 року по червень 2007 року включно) заборгованість за продовольче забезпечення склала 930 гривень, яку слід стягнути з в/ч А 1515 на користь [PERSON] Суд відноситься критично до пояснень представників військової частини про те, що Законами України “Про державний бюджет України на 2005-2007 роки” дію ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" призупинено, оскільки вищевказані положення Законів України “Про державний бюджет України” суперечать ст.22 Конституції України та Конституційним Судом України визнано неконституційними. По сьомій позовній вимозі щодо стягнення в в/ч А-1515 на користь позивачки 221 гривню 52 копійки, сплачених нею за службове житло у гуртожитку. Дійсно, статтею 12 ч.5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено безкоштовне розміщення військовослужбовців в гуртожитках. Як вбачається з довідки №376 від 25 травня 2006 року, виданої в/ч А 1515 , позивачка була забезпечена службовим житлом в гуртожитку у військовому містечку при військовій частині А 1515 (а.с.13) Але судом встановлено, що в цій довідці міститься недостовірна інформація, так як позивачка особисто прохала командира військової частини видати таку довідку, оскільки їй вона необхідна була для пред'явлення в м.Лубни, де вона тимчасово проживала, для того щоб в м.Лубни сплачувати 50% за комунальні послуги . Навпаки, відповідно до довідки № 156 від 19.03.2008 року вбачається, що у в/ч А 1515 с.Матяшівка гуртожиток відсутній (а.с.117). Крім цього, з договору найму житлового службового приміщення в будинках військової частини від 21.01.2005 року вбачається, що військова частина на час військової служби позивачки здала останній однокімнатну службову квартиру (а.с.71). Тобто, судом достовірно встановлено, що [PERSON] під час військової служби у гуртожитку не проживала, а мешкала в службовій квартирі, за проживання в якій, відповідно до чинного законодавства, повинна вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, згідно підпункту “б” пункту 3 зазначеного договору найму, а тому підстав щодо стягнення 221 гривні 52 копійки, сплачених позивачкою за житло, не має. По восьмій позовній вимозі щодо стягнення з Міністерства фінансів України на користь позивачки 5000 гривень моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. В судовому засіданні Позивачка не довела, що їй спричинена моральна шкода і в чому саме вона полягає. Крім цього, не доведена вина Міністерства фінансів України у спричиненні моральної шкоди позивачці, а тому у відшкодуванні моральної шкоди слід відмовити . По дев'ятій позовній вимозі щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь позивачки компенсацію за час незаконного звільнення за період з 12 квітня по 04 липня 2007 року та затримки з виплатою належних їй сум за період з 04.2007 року по дату винесення рішення судом з розрахунку 951, 55 гривень на місяць . Позивачка та представник позивачки не вказав норми матеріального права, якими суд повинен керуватись при вирішенні даної позовної вимоги . Враховуючи принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, перебуваючи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні вищевказаної позовної вимоги слід відмовити за безпідставністю та її необґрунтованістю . По десятій позовній вимозі щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь позивачки заборгованість по грошовому забезпеченню в розмірі 33 182 гривні 88 копійок. Дану позовну вимогу ні позивачка, ні її представник взагалі в позовній заяві та під час судового засідання не обґрунтували та не надали суду відповідних доказів, а тому на підставі ст.ст.71, 86 КАС України у вищезазначеній позовній вимозі слід відмовити за безпідставністю . По одинадцятій позовній вимозі щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь позивачки 2327 гривень 79 копійок заборгованості по щомісячній надбавці за безперервну службу в ЗС України . Дану позовну вимогу позивачка не обґрунтувала, не надала суду пояснень щодо якого періоду часу слід стягнути заборгованість по щомісячній надбавці, не надала розрахунок заборгованості, я тому на підставі ст.ст.71, 86 КАС України у вищезазначеній позовній вимозі слід відмовити за безпідставністю . По дванадцятій позовній вимозі відносно стягнення з в/ч А 1515 на користь позивачки 652 гривні 82 копійки компенсації витрат на проїзд під час відпусток. Відповідно до ч. ст.10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що [PERSON] під час своєї відпустки ( відпускний квиток а.с.34) з 26.07.2005 року по 02.08.2005 року перебувала м.Євпаторії, Крим на відпочинку, що підтверджується довідкою начальника Євпаторійського загального відділення ВСП (а.с.29) . На проїзд, згідно проїзних документів (а.с.29-30) позивачка витратила 111 гривень 58 копійок, які повинні бути відшкодовані військовою частиною позивачці . Всі інші проїзні документи, які знаходяться на а.с.29-32, суд не може брати до уваги, оскільки де які з них не оформлені в установленому законом порядку, де які за 2000 -2004 роки, а позивачка перебуває на військовій службі у в/ч А 1515 лише з 2005 року, а також не має доказів що позивачка саме в той час, коли придбані проїзні документи, перебувала у відпустці та їздила на відпочинок. Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: partial