Рішення адміністративного суду від 2008-02-25 00:00:00+02

Позивач, звернувшись до суду, просить скасувати податкове повідомлення - рішення № 0000191751/0 від 06.04.2006 року. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги , в обґрунтування яких зазначив наступне. Відповідач прийшов до помилкового висновку, що в порушення п.п. 7.4.4. ст..7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР „Про податок на додану вартість ним безпідставно віднесено до складу податкового кредиту та занижена чиста сума зобов'язань з податку на додану вартість на 1970 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що позивачем порушено вимоги чинного законодавства щодо оподаткування ПДВ, зокрема п.п. 7.4.4 Закону України „Про податок на додану вартість”, згідно якого якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності (виготовлення столярних виробів) такого платника податку, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Крім того, просить відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропущенням позивачем строків звернення до адміністративного суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд, врахував таке. Актом планової документальної перевірки від 29.09.2006 року встановлено розходження між даними звіту по єдиному податку за IV квартал 2005 року та даними декларації по ПДВ за жовтень, листопад, грудень 2005 р. Невідповідність між даними податкової звітності в сумі 3944,00 грн. сталась в результаті того, що в звітах по єдиному податку відображено суми по даті зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок, а фактично продукція була поставлена замовнику в квітні 2005 року. Крім того, Позивачем надано пояснення щодо здійснення діяльності протягом перевіряємого періоду, де зазначено, що ним подано заяву про перехід на спрощену систему оподаткування та зазначено вид діяльності «виготовлення столярних виробів», яким фактично не займався, а здійснював торгово-посередницьку діяльність - купував та продавав товари. Позивач стверджує, що на підставі договору лише орендує приміщення для офісу за адресою: [ADDRESS]де і зберігається товар, призначений для реалізації. Станом на 10.03.2006 р. залишок нереалізованої продукції відсутній, як і наймані працівники. Таким чином, Позивачем порушено вимоги чинного законодавства щодо оподаткування ПДВ, зокрема: пп.7.4.4 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якого якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності (виготовлення столярних виробів) такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту. Також, якщо взяти до уваги наданий суду договір на пошиття швейних виробів (договір до перевірки наданий не був), Позивач повинен у перевіряємому періоді надати Виконавцю належно оформлену накладну та податкову накладну для підтвердження надання матеріалів (сировини) для пошиття виробів та відобразити вказану операцію у декларації з податку на додану вартість, що здійснено не було, фактично операція не була проведена по бухгалтерському та податковому обліку та не включена до податкових зобов'язань платника податків, а згідно проведеного ревізором обстеження місця здійснення діяльності, встановлено, що залишки нереалізованого товару в офісі відсутні. Тобто Позивачем порушено вимоги пп.3.1.1 Закону України «Про податок на додану вартість». Крім того, податкові накладні не містять необхідних реквізитів, передбачених Законом України «Про податок на додану вартість», а саме: №00008905 від 06.12.2005 р., №00008910 від 06.12.2005 р. не містить юридичної адреси покупця, 180/3 від 30.05.2005 р. не зазначено місцезнаходження повністю, тобто Позивачем порушено вимоги п.7.2 Закону України «Про податок на додану вартість», тобто недотримано вимоги щодо оформлення податкових накладних. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення його прав свобод та інтересів 12.04.2006 року. Таким чином, позивачем пропущено строки звернення до адміністративного суду, встановлені ст. 99 КАС України. Доказів поважності причин пропущення строків позивач суду не надав. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Результат розгляду: denied