Рішення адміністративного суду від 2008-08-20 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що в період з 01 лютого 2002 року по 31 грудня 2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначила в розмірі 16420,25грн., а заборгованість по грошовій допомозі у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст.37) - в розмірі 5337,00 грн., а разом - 21757,25 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач у судове засідання не з'явилася. Просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився тоді, як про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Письмове заперечення на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала в с. Левковичі Овруцького району та працювала в с. Словечне Овруцького району Житомирської області, які віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. На вихованні у позивача перебувають неповнолітні діти, [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO]., які також мають статус потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС і проживають разом з позивачем. Згідно ст.37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказані допомога та доплати виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Позов підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує, що дію абзацу третього частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІV(3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-У ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 (V0а6р710-07) від 09.07.2007. Крім того, заборгованість по допомозі, передбаченій ст.37 Закону, за період 1998-2005 років не може бути збільшений на користь позивача, оскільки, відповідно до ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється річний строк. Позов пред'явлено у червні 2008 року. Ця вимога підлягає задоволенню за період з липня по грудень 2007 року включно. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України, незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати, тобто за періоди з лютого 2002 року по грудень 2005 року, з липня по грудень 2007 року включно. З врахуванням викладеного вище, фактично отриманих сум та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем по виплатах, передбачених ст.37 Закону становить 5337,00 грн., по ст.39 Закону -16140,25 грн., а всього - 21477,25 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial