Рішення адміністративного суду від 2008-04-15 00:00:00+03

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом та просила зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області скасувати наказ про звільнення позивача № 659/68 від 15.05.2007р., зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області винести наказ про звільнення позивачки з займаної посади по переводу до Головного управління юстиції в Харківській області згідно п.5 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2007р.; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області винести наказ про прийняття позивачки на роботу на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції з 02.04.2007р.; зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області занести в трудову книжку позивачки запис від 15.05.2007р. про звільнення з посади державного виконавця державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова, як помилковий; зобов'язати Державну виконавчу службу Харківської області занести запис в трудову книжку позивачки, що вона звільнена з займаної посади по переводу до Головного управління юстиції в Харківській області згідно п.5 ст. 36 КЗпП України з 30.03.2007р.; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області занести запис в трудову книжку позивачки , що вона призначена на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції із збереженням 13 рангу державного службовця, в порядку переведення з Державної виконавчої служби Харківської області з 02.04.2007р.; зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області сплатити позивачці грошову компенсацію за вимушений прогул, а також моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 23 серпня 2007 року позивачка подала уточнений адміністративний позов, згідно якого також просила стягнути з Головного управління юстиції у Харківській області середній заробіток за період затримки при звільненні за період з 16 травня 2007 року по 11 червня 2007 року включно в сумі 992,52 грн. Крім того, згідно доповнень до адміністративного позову позивачка уточнила суму компенсації за вимушений прогул, яка, на її думку, підлягає стягненню та просила зобов'язати Головне управління юстиції в Харківській області сплатити позивачці грошову компенсацію за вимушений прогул в розмірі 5778,50 грн. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що працювала державним виконавцем державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова та була звільнена 15.05.2007р. згідно наказу № 659/68 Державної виконавчої служби Харківської області в зв'язку з ліквідацією державної виконавчої служби у Дзержинському районі м. Харкова по п. 1 ст. 40 КЗпП України без її згоди. Дане звільнення позивачка вважає незаконним, посилаючись на те, що припинення трудового договору з ініціативи власника можливе лише в разі скорочення чисельності або штату працівників, якщо працівника не можна перевести за його згодою на іншу роботу. Позивачка зазначає, що Головне управління юстиції в Харківській області є правонаступником Державної виконавчої служби Харківської області, тому 23.03.2007р. позивачка подала заяву про прийняття її по переведенню до Головного управління юстиції в Харківській області на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, але їй було відмовлено. Листом від 30.03.2007р. позивачці було повідомлено, що лист про переведення працівників стосовно неї було відкликано. Послідуючим листом від 20.04.2007р. її було повідомлено, що відповідно до вимог п. 5 ст. 36 КЗпП України однією з необхідних умов переведення працівника, крім його згоди, є угода між власниками підприємств або уповноваженими ним органами, що позивачка також вважає незаконним. 16.04.2007р. позивачка повторно подав заяву про прийняття її по переведенню на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, однак 14.05.2007р. нею було отримано відповідь Головного управління юстиції в Харківській області, що постановою від 19.04.2007р. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дії позивачки як державного виконавця при виконанні наказу Господарського суду Харківської області від 16.01.2007р. № 11/449-05 визнано такими, що вчинені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» , таким чином Головне управління юстиції в Харківській області не зацікавлено в позивачі та не може працевлаштувати її за переведенням. Позивачка вважає, що цими діями порушено її конституційні права, зокрема щодо гарантування особи від незаконного звільнення. В обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди позивачка зазначила, що при звільненні перенесла потужний нервовий стрес, почала страждати безсонням, внаслідок чого потрапила на лікування з діагнозом гіпертонічний криз ІІ ступеня, крім того не мала коштів на утримання родини, через невиплату належних їй компенсацій та проведення розрахунку змушена була позичати гроші на прожиття, навчання та лікування доньки, а також на сплату відсотків за кредитним договором, укладеним з банком на придбання комп'ютерної техніки, у позивачки утворилася заборгованість зі сплати житлово-комунальних послуг. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідача - Головного управління юстиції в Харківській області позов не визнали, посилаючись на те, що відповідно до наказів Міністерства юстиції України та Департаменту державної виконавчої служби було розпочато процедуру реформування органів юстиції та державної виконавчої служби шляхом ліквідації обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, Департаменту державної виконавчої служби як окремого урядового органу державного управління та створення на їх базі Головних управлінь юстиції областей, м. Києва та Севастополя. Таким чином Головне управління юстиції в Харківській області є правонаступником Державної виконавчої служби Харківської області. Оскільки було проведено ліквідацію зазначених вище органів, було видано наказ про звільнення позивачки в порядку п.1 ст. 40 КЗпП України. Також посилались на пропущення позивачем строків позовної давності 1 місяць, встановлені ст. 233 КЗпП України. Зазначили, що формування нових органів державної виконавчої служби Головним управлінням юстиції в Харківській області та призначення працівників цих органів здійснювалося відповідно до вимог чинного законодавства України про працю та державну службу. Враховуючи, що відповідача - Державну виконавчу службу Харківської області на час розгляду справи ліквідовано, ухвалою суду до участі в даній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено голову ліквідаційної комісії з ліквідації Державної виконавчої служби Харківської області Гук В.Є., який позов також не визнав. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. На підставі Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження» від 22.12.2006р., Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. «Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби», наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2007р. № 21/5 «Про реформування органів юстиції» , наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 19.01.2007р. №2 «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби» було розпочато реформування органів юстиції та органів державної виконавчої служби шляхом ліквідації обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, а також Департаменту державної виконавчої служби і створення на їх базі Головних управлінь юстиції областей, міст Києва та Севастополя, Департаменту державної виконавчої служби, підпорядкованих Міністерству юстиції України. При цьому слід взяти до уваги ,що згідно п.3 наведеної вище Постанови Департамент державної виконавчої служби, що діяв у складі Міністерства юстиції України як урядовий орган ліквідовано. Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам або в результаті ліквідації. А згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа припиняється, крім іншого, в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновником (засновниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом. Таким чином в даному випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права (органу державної виконавчої служби) за рішенням органу виконавчої влади - Кабінету Міністрів України в зв'язку із внесенням змін до чинного законодавства. Разом з тим , відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 4 даної статті не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. З аналізу даної норми вбачається, що ліквідація підприємства, установи чи організації є безперечною підставою для звільнення працівника, з яким було укладено трудовий договір. З аналізу п. 5 ст. 36 КЗпП України, яка передбачає таку підставу для звільнення працівника як його переведення на інше підприємство, установу, організацію, за його згодою, вбачається, що згода працівника на переведення є суттєвою підставою для реалізації даної норми, однак, слід врахувати, що підприємство, установа чи організація, куди має намір перейти працівник, повинно мати бажання прийняти даного працівника на роботу, виходячи з його професійного рівня, ділових та моральних якостей, наявності відповідної вакантної посади та, в даному випадку, з урахуванням вимог законодавства про державну службу. За таких обставин суд не погоджується з позицією позивача про те, що в даному випадку мала місце реорганізація органів юстиції та зазначає, що фактично відбулася ліквідація установи, де працював позивач. Щодо твердження позивача про те, що Головним управлінням юстиції було порушено вимоги ч.2 ст. 36 та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України стосовно призначення на посаду державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, суд відзначає, що дані твердження спростовуються дослідженими матеріалами справи. Зокрема судом встановлено, що відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджують не пізніше ніж за два місяці до звільнення. Позивачу було вручено відповідне попередження від 24.01.2007р. Відповідно до п.6 Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2002р. № 169, Головне управління юстиції в Харківській області повідомило позивачку про її право взяти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад державних службовців органів юстиції, який оголошено Головним управлінням юстиції в Харківській області відповідно до принципу конкурсного підбору кадрів для державної служби, який закріплено в Законі України «Про державну службу». Враховуючи наведене суд вважає проведення реформування органів державної виконавчої служби відповідачами в цей частині законним, звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з ліквідацією Державної виконавчої служби в Дзержинському районі м. Харкова також законним та обґрунтованим. Суд не погоджується з позицією представників відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності у даній справі з посиланням на ст. 233 КЗпП України, яка передбачає строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду для вирішення трудового спору - тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому суд зазначає, що позивач звернувся до окружного адміністративного суду відповідно до вимог КАС України, ст. 99 якого передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Цей термін позивачем було дотримано. Крім того суд зауважує, що позивачка ще 11.06.2007 р. звернулася з позовом про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення до Дзержинського районного суду м. Харкова, ухвалою якого від 12.06.2007р. заяву було повернуто позивачці. За таких обставин пропущення позивачем строку позовної давності в даній справі не вбачається. Щодо позовних вимог про відшкодування заробітку за час вимушеного прогулу згідно уточнених позовів та розрахунків, які позивачка подавала до суду та відшкодування моральної шкоди, суд відзначає, що в зв'язку з тим, що в діях відповідачів не виявлено порушень законодавства щодо даного спору та ним права позивачки не порушено, відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів на відшкодування заробітку та моральної шкоди на користь позивача. На підставі викладеного, ст. , ст. 36,40 КЗпП України, ст. 104 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», Закону України «Про внесення змін до Законів України «Про державну виконавчу службу», «Про виконавче провадження» від 22.12.2006р., Постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006р. «Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби», наказу Міністерства юстиції України від 25.01.2007р. № 21/5 «Про реформування органів юстиції» , наказу Департаменту Державної виконавчої служби від 19.01.2007р. №2 «Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби», Закону України «Про державну службу» та

Результат розгляду: denied