Рішення адміністративного суду від 2008-09-08 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, посилаючись на те, що згідно законодавства України він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв'язку з ліквідацією її наслідків та має відповідне посвідчення. Також, відповідно до п.1 ч.І ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993р. йому щорічно, до 5-го травня, повинна надаватися одноразова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. У липні 2008 р. йому стало відомо, що в порушення вимог ч.5 ст.13 Закону № 3551 та ч.3 ст.22 Конституції України, у 2008 р. призначена грошова допомога, і нараховувалась не повністю. І він звернувся до відповідача з заявою про виплату йому заборгованості з недовиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, але листом від 28.07.2008 року №09-2726 йому було відмовлено у задоволенні його вимог. Частиною 3 ст.46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних і виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р №966-ХІІ, що прийнятий на виконання ч.3 ст.46 Конституції України, передбачає, що прожитковий мінімум застосовується в тому числі для визначення мінімальних пенсій за віком. Пункт 4.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розмір прожиткового мінімуму з 1 квітня 2008 року затверджено ст.62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» № 107-У1 від 28.12.2007 р. і складає 481 грн. Фактично у 2008 році йому здійснена виплата щорічної одноразової грошової допомоги у розмірі - 400,00грн. Таким чином, недоплата складає: ( 481 грн. х 8 ) - 400 грн.= 3448,00 грн. 09.07.2007р. Конституційний суд України виніс рішення по справі №1-29/2007, в якому вказав, що «Аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради України свідчить про те, що при прийнятті законів про Державний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного (ст. 46,48 Конституції України 254к/96-ВР).Зупинення дії законів є способом тимчасового припинення їх дії в часі та/або за колом осіб і має здійснюватися відповідно до вимог Конституції України 254к/9б-ВР)...Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. ...Конституційний Суд України неодноразово розглядав за зверненнями суб 'єктів права на конституційне подання справи і приймав рішення, у яких визнавав окремі положення законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій такими, що не в доповідають Конституції України 254к/9б-ВР (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002р №5-рп/2002 А005р710-02) (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від березня 2004р №7-рп/2004 (ч007р710-04) (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів), від, 1 грудня 2004р №20-рп'2004 А020р710-04) (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 р №8-рп/2005 (\2008р710-05) (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Проте, незважаючи на зазначені рішення Конституційного Суду України, ревізія законами про Державний бюджет України пільг, компенсацій і гарантій, яку започатковано у 1995році, набула системного характеру. Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій ст. 95 Конституції України 254к/96-ВР, положення якої конкретизовано уст.38 Кодексу 12542-14). Встановлений ч.2 ст.95 Конституції України 254к/9б-ВР, ч.2 ст.38 Кодексу (2542-14) перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним. Зі змістом наведених положень Конституції України 254к/9б-ВР та Кодексу 2542-14 вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання від інших законів України: - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше додаткове правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таким положенням закріплено і в ч.3 ст.27 Кодексу 2542-14. Таким вищевказаним рішенням Конституційний Суд України визнав неконституційною ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 р.», яким встановлено, що виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-XII) здійснюється у таких розмірах: інвалідам І групи - 450 грн., інвалідам II групи - 360 грн. Відповідно до ч.2 ст.73 Закону України « Про Конституційний Суд України» №422/96-ВР від 16.10.1996р «У разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність». Ст. З Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст.19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст.22 Конституції України передбачено, що Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб Постановами уряду №486 від 11.04.2002р та №425 від 31.03.2003р п. З, а також частиною 1 ст.17 Закону №3551-XII встановлено, що виплата разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом. Просить суд визнати дії Управління праці та захисту соціального захисту населення Первомайської міської ради Луганської області про відмову у проведенні нарахування недовиплаченої щорічної разової грошової допомоги та її виплати, незаконними та такими, що порушують його Конституційні права та свободи; зобов'язати відповідача виплатити йому недоплачену одноразову щорічну допомогу за 2008 рік в розмірі 3448,00 грн., як інваліду війни II групи. В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить розглянути справу в його відсутність. В судове засідання представник відповідача не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, та заперечення, згідно якого позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідач до вимог ст. 54 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» є управлінням виконавчого комітету Первомайської міської ради, а також кінцевім розпорядником бюджетних коштів. Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їж соціального захисту» № 3551 від 22.10.1993 р. на УІІСЗН покладається обов'язок здійснення виплати пільговій категорії громадян щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону № 3551, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які надходять на рахунок відповідного органу Державного казначейства, який, згідно Положення про Державне Казначейство України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 21.12.2005 р.3 здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями. Тому відповідач в здійсненні своєї діяльності в частині виплати разової грошової допомоги керується бюджетними нормами, а саме: Бюджетним кодексом України, Законом про Державний бюджет України на відповідні роки. Відповідно до вимог п. 8 ст.7 Бюджетного кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, а ст. 23 цього ж-Кодексу передбачає, що будь-які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Частиною другою статті'4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно - правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Бюджетного Кодексу та ЗУ «Про Державний бюджет України». Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України виключно Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків, виходячи з фінансових можливостей держави. Пунктами 20-22 розділу 2 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-У1 від 28.12.2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів Україні» були внесені зміни до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їж соціального захисту», а саме: ч.5 цієї статті була викладена в такій редакції «щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога в розмірах, що визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених Законом «Про держаний бюджет України», постановою КМУ №183 від 12.03.2008 р. встановлено, що виплата щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни 2 групи здійснюється в розмірі 400 грн, саме ця сума і була виплачена. Частина 2 ст. 73 ЗУ «Про Конституційний Суд України» передбачає» що у разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Первомайське УПСЗН здійснило виплату щорічної грошової допомоги ветеранам війни до 5 травня 2008 року. Тому вважає, що рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. не може бути застосовано до даних правовідносин, оскільки своє зобов»зання щодо виплати допомоги Управління виконало ще в квітні 2008 грн. Дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В суді прийнято без заперечень, що позивач є учасником війни і має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в тому числі і на отримання щорічної разової грошової допомоги. Спір стосується тільки розмірів цієї допомоги. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» інвалідам війни 2-ї групи щорічна грошова допомога виплачена у вказаному вище розмірі. Зазначену суму позивач отримав, що також прийнято в суді без заперечень. Відповідно до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач отримав вказані кошти щорічної допомоги до 5 травня поточного року. Але, 22.05.2008 року Конституційний Суд України визнав неконституційними положення п.20 розділу 2 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ЗУ №107-6 від 28.12.2007 р. В цьому рішенні та попередніх рішеннях при розгляді питань щодо конституційності окремих положень закону про Держбюджет Конституційний Суд України заклав вихідний принцип - рівень соціальної забезпеченості, який раніше був встановлений для громадян України, не може бути обмеженим, тому вказаним законом не може бути зупинено дію законів, внесено до них зміни чи доповнення, змінено регулювання правових відносин за умов, що цими діями скасовується або звужується зміст та обсяг існуючих прав та свобод людини. Суд прийшов до висновку, що з 22.05.2008 року у позивача з'явилось право вимоги виплати щорічної разової грошової допомоги у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Оскільки, відповідно до ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і остаточними і не можуть бути оскаржені, позовні вимоги [PERSON] в частині покладення обв'язку доплатити йому щорічну разову грошову допомогу як інваліду війни 2 групи за 2008 рік в сумі 3448 грн. 00 коп. підлягають задоволенню, виходячи з наступного розрахунку: ( 481 грн. х 8 ) - 400 грн.= 3448,00 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted