Рішення адміністративного суду від 2008-05-22 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що він являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи, захворювання пов”язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу за 2003, 2004 роки у значно нижчому розмірі, а тому він просить стягнути з відповідача недоплачені суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення за вказані роки в розмірі 2521 грн.60 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Відповідач направив суду заяву де просить розглядати справу без участі їх представника, подали письмово викладені заперечення на позов. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи, захворювання пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується копією посвідчення (категорія 1) [NUMBER] та довідкою МСЕК. Відповідно до ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивачу передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі за 2003 рік була виплачена дана грошова допомога 28.10.2004р. в розмірі 26 грн.70 коп., за 2004 рік - 29.06.2005р. в розмірі 26 грн. 70 коп. Наведене ствердив позивач по справі, а також дане підтверджується довідкою управління соцзахисту. Розмір виплаченої допомоги на оздоровлення до 2005 року був визначений на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. В своїх запереченнях відповідач послався на те, що згідно ст.62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” роз»яснення застосування даного Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов”язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб”єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності, в зв”язку з чим позивачу було проведено виплату одноразової допомоги на оздоровлення в розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями. Однак, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст.95 Конституції України, на яку посилається відповідач в своїх запереченнях, передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Зазначимо, що законами про Державний бюджет України на відповідні роки розмір вказаної допомоги не визначений. Крім того, зазначена вище ст.62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, на яку посилається відповідач, надає КМ України право визначати порядок застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру конкретних видів виплат, встановлених цим Законом. Відповідно до ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Також, ч.1 ст.9 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосувати саме положення ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення Законів України “Про бюджет на відповідний рік” для встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не зазначені постанови КМ України, які суперечать вказаним законам. Поряд з вищевикладеним, суд враховує клопотання відповідача про застосування положення про строк звернення до адміністративного суду. Так, відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Інших строків для звернення до адміністративного суду по даній категорії справ ні КАС, ні іншими законами не встановлено, а тому вимоги позивача про стягнення допомоги на оздоровлення за 2003,2004 року при його зверненні до суду з адміністративним позовом є безпідставним. Згідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску вказаного строку звернення до суду поважними. Крім того, слід зазначити, що позивач вже звертався раніше з позовом про стягнення недоотриманої суми на оздоровлення за 2005 рік. Отже, враховуючи, що відповідач, крім інших заперечень наполягає і на застосуванні строку звернення до суду з адміністративним позовом, то суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied