Рішення адміністративного суду від 2008-07-21 00:00:00+03

Позивач звернувся з даним позовом до суду до відповідача посилаючись на те, що 24.01.2008 року тринадцята сесія Рівнянської сільської ради п”ятого скликання прийняла рішення №208 “Про скасування роботи комісії згідно акту від 18.09.2002 року про відновлення земельних ділянок по [ADDRESS]. Рішення сесії Рівнянської сільської ради є неправомірним та необґрунтованим, винесеним з порушенням чинного законодавства. Про розгляд питання, що порушує права позивача, його не було повідомлено, на сесію його не запрошували, копію рішення сесії позивач в установлений законом строк не отримував. Про прийняте рішення [PERSON], довідався в квітні 2008 року під час судового засідання по цивільній справі. Комісія була створена на вимогу Новоукраїнського ДВС для виконання рішення Новоукраїнського районного суду про поновлення межових знаків. За тривале невиконання рішення суду про поновлення межових знаків в 2002 році було засуджено колишнього голову Рівнянської сільської ради Іващенко Л.Ю. Постанова державного виконавця про закриття виконавчого провадження в зв”язку з виконанням рішення суду оскаржується на протязі 10 діб, але ніхто не оскаржував цю постанову. Кірм того з дня роботи комісії пройшло більше трьох років, тобто закінчився найбільший строк давності. Прийняття незаконного рішення сільською радою породжує собою необхідність подачі кількох адміністративних та цивільних позовів. Позивачем втрачається багато часу на вирішення спірних питань, в тому числі і в суді, тому він переносить нервовий струс від неправомірних актів Рівнянської сільської ради, тому він змушений був звернутись до суду про скасування рішення тринадцятої сесії Рівнянської сільської ради п”ятого скликання №208 від 24.01.2008 року “Про скасування роботи комісії згідно акту від 18.09.2002 року про відновлення земельних ділянок по [ADDRESS], як незаконне” та стягнути на користь позивача відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON], який діє як і представник [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, мотивуючи правомірність рішення тринадцятої сесії Рівнянської сільської ради п”ятого скликання №208 від 24.01.2008 року “Про скасування роботи комісії згідно акту від 18.09.2002 року про відновлення земельних ділянок по [ADDRESS]», яке прийняте на підставі акту від 25 грудня 2007 року та рекомендацій старшого держінспектора Ново українського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель, яким встановлено порушення в діях Рівненської сільської ради по створенню комісії при встановленні меж між садибами [INFO], [INFO]. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] спільно із представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що саме за заявою [INFO] до старшого держінспектора Новоукраїнського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель [PERSON], яким встановлено порушення в діях Рівненської сільської ради по створенню комісії при встановленні меж між садибами [INFO], [INFO], через роботу якої та яка працювала під істеричний скандал [INFO] вона не може обслуговувати власний будинок, так як встановлена межа непрофесійною комісією с\ради встановила межі по будинку, не відступивши 2 метра між садибами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні посвідчила, що працюючи державним виконавцем у неї на виконанні дійсно був виконавчий лист по виконанню рішення Новоукраїнського р\суду, яким зобов»язано Рівнянську сільську раду встановити межі між садибами [INFO], [INFO] в с. Рівне Новоукраїнського району, які були комісієї встановлені, всих обставин справи не пам»ятає. Свідок [PERSON] в судовому пояснив, що займає посаду старшого держінспектора Новоукраїнського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель і до нього звернулася [PERSON], вивчивши матеріали він прийшов до висновку про наявність порушень земельного законодавства зі сторони комісії Рівнянської сільської ради по встановленню меж, у якої немає ліцензії на встановлення межових знаків, що стало підставою винесення акту про порушення вимог земельного законодавства та пропозицій сільській раді про усунення порушень. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, третьої особи, свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення тринадцятої сесії Рівнянської сільської ради п”ятого скликання №208 від 24 січня 2008 року “Про скасування роботи комісії згідно акту від 18.09.2002 року про відновлення земельних ділянок по [ADDRESS]», скасовано роботу комісії згідно акту від 18 вересня 2002 року про відновлення меж земельних ділянок по [ADDRESS] , де не було дотримано норм ЗУ «Про містобудування».(а.с.5) В основу рішення покладено порушення земельного законодавства та яке прийняте на підставі акту від 25 грудня 2007 року та рекомендацій старшого державного інспектора Новоукраїнського міжрайонного відділу з контролю за використанням та охороною земель, яким встановлено порушення в діях Рівнянської сільської ради по створенню комісії при встановленні меж між садибами [INFO], [INFO] по [ADDRESS] (а.с.16,17), що також підтвердив свідок [PERSON] в судовому засіданні, який вивчивши матеріали прийшов до висновку про наявність порушень земельного законодавства зі сторони комісії Рівнянської сільської ради по встановленню меж, у якої немає ліцензії на встановлення межових знаків, що стало підставою винесення акту про порушення вимог земельного законодавства та пропозицій сільській раді про усунення виявлених порушень. Згідно із ст. 124 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р., передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. До виключної компетенції сільської ради, згідно п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.97 р. № 280/97-ВР, віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, яке здійснюється виключно на пленарних засіданнях. Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до п. а) ст. 141 ЗК України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. А ч. 3 ст. 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Тобто, дана норма закону визначає добровільну відмову від користування земельною ділянкою, а не її примусове вилучення. Як вже зазначалося вище, згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст встановлено ст. 12 Земельного кодексу України, відповідно до вимог якої, відповідним радам надано право розпорядження землями територіальних громад: передавати земельні ділянки з комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, відповідно до цього кодексу; надавати земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу. Відповідно до ст..184,185 ЗК України встановлення (відновлення) на місцевості меж землеволодінь і землекористувач серед інших передбачено землеустроєм, який здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями і як встановлено державним інспектором, а також судом Рівнянська с\рада у повному обсязі не виконала заходи по землеустрою. Проте судом також встановлено, що комісія була створена на вимогу Новоукраїнського відділу ДВС для виконання рішення Новоукраїнського районного суду про поновлення межових знаків від 29 травня 2000 року№2-21, яким вирішено серед іншого - зобов»язати Рівненську сільську раду востановити межеві знаки між присадибними ділянками сторін, тобто [INFO] -[INFO] по [ADDRESS]. Рішення суду набуло законної сили і на підставі постанови державного виконавця від 20 вересня 2002 року закінчено виконавче провадження по виконанню рішення суду від 29 травня 2000 року, як виконане. За тривале невиконання рішення суду про поновлення межових знаків в 2002 році було засуджено колишнього голову Рівнянської сільської ради Іващенко Л.Ю. Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в зв”язку з виконанням рішення суду оскаржується на протязі 10 діб, проте ніхто із заінтересованих осіб не оскаржував зазначену постанову. Тому без скасування зазначеної постанови відновлення виконання рішення суду є недопустимим, що свідчить про перевищення повноважень зі сторони відповідача у прийнятті оскаржуваного рішення та підставою для задоволення в цій частині позовних вимог. Відносно вимог про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно п.п.3,9 ППВС від 13 березня 1995 року №4 із змінами та доповненнями “Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди” під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі внаслідок незаконних дій. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч.2 цієї статті. Враховуючи встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що позивачами в судовому засіданні не доведено, що саме в результаті дій відповідача в особі виконавчого комітету Рівнянської сільської ради призвело до моральних та фізичних страждань та в чому вони полягають та свідчить про відсутність факту заподіяння моральної шкоди відповідача та безпідставність і необґрунтованість в цій частині позовних вимог. Документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеній частині вимог - 17 гривень гривень.(а.с.2-3)

Результат розгляду: partial