Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

[PERSON] звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова (надалі за текстом, ДПІ у Київському районі м. Харкова), в якому просила: зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова негайно поновити конституційне право [PERSON] здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова виконати відносно [PERSON] вимоги ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», застосувати до неї раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів - за прізвищем, ім'ям та по-батькові; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова анулювати ідентифікаційний номер [PERSON] і інформацію про неї з державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова зробити в паспорті [PERSON] на сторінках 7-9 відмітку наступного змісту: „Має право здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру», завіривши її підписом відповідальної особи та гербовою печаткою ДПІ у Київському районі м. Харкова. Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, про що надала суду письмову заяву, та просила зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова поновити конституційне право [PERSON]. здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям - за прізвищем, ім'ям та по-батькові; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова зробити в паспорті [PERSON]. на сторінках 7-9 відмітку наступного змісту: „Має право здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру”, завіривши її підписом відповідальної особи та гербовою печаткою ДПІ у Київському районі м. Харкова. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у серпні 2007 року позивачка звернулась до ДПІ у Київському районі м. Харкова із заявою про: 1) поновлення права здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним Ім'ям; 2) виконання вимоги частини 2 статті 1 Закону України «Про Державній реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», застосування до позивачки раніше встановленої форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів - за прізвищем, ім'ям та по-батькові, і анулювати ідентифікаційний номер і інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; 3) зроблення в паспорті на сторінках 7-9 відмітку наступного змісту: «Має право здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру», завірити її підписом відповідальної особи та гербовою печаткою ДПІ у Київському районі м. Харкова. В задоволенні заяви позивачки було відмовлено. Не погоджуючись із відповіддю відповідача, [PERSON]. зазначила, що згідно з Цивільним Кодексом України. присвоєння людині ідентифікаційного номера - цифрового позначення, по якому б принципу він не складався, та примушування людини здійснювати будь-які майнові права під ідентифікаційним номером, замість власного імені, порушують права людини, закріплені міжнародними та державними законодавчими актами та позбавляють особистих немайнових благ, в першу чергу імені. У відповідності до ст. 21 Конституції України усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах. Стаття 22 Конституції України зазначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Законом України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів” передбачено можливість збереження раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обов'язкових платежів за особами, які через релігійні переконання відмовляються від ідентифікаційного номера, тому вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач, представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з вищевикладених підстав, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову. На підтвердження своєї позиції зазначила, що Законом України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів” від 22.12.1994 р. № 320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи дійсно передбачена можливість збереження раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. При цьому законодавством чітко визначений спосіб захисту порушеного, за визначенням позивача, права здійснювати платежі без ідентифікаційного номера. Крім того, представник відповідача зазначила, що наказом ДПА України та Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 року № 602/1226 затверджений Порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків. Вказаний порядок позивачкою не був дотриманий, тому відмова відповідача є обґрунтованою та правомірною. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи судом встановлене наступне. Позивачка у серпні 2007 року звернулася до відповідача із заявою про відмову від ідентифікаційного номера, виключення інформації про неї з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, застосування раніше встановлені форми обліку, внесення до паспорту відповідної відмітки. Листом від 28.12.2007 року позивачці відмовлено у задоволені та надано відповідь на заяву, в якій вказано, що питання щодо вилучення із Державного реєстру ідентифікаційного номера позивачки та внесення до паспорту відмітки про право здійснювати платежі без номера здійснюється згідно з Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів” від 22.12.1994 р. № 320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи дійсно передбачена можливість збереження раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Тобто, законодавством передбачено та не заперечується право особи здійснювати платежі без ідентифікаційного номера. Разом з тим, нормативно визначений та є обов'язковим порядок реалізації цього права. Відповідно до вказаного Закону та Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2004 р. № 602/1226 затверджений Порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів. Згідно з п.п. 1.4, 1.5, затвердженого Порядку, особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, в разі наявності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації. Форму заяви наведено в додатку 2 до Порядку. П.п. 2.1, 2.2 Порядку передбачає чіткий комплект документів, що додаються до заяви, а саме особа пред'являє свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності), копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера (за наявності). Як вбачається із матеріалів справи, звернення [PERSON] про відмову від ідентифікаційного номера оформлено у вигляді заяви у довільній формі, адресоване начальнику Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова, встановленими Порядком вимогам не відповідало. Тому відмова відповідача у задоволенні вказаної заяви є правомірною, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було. Посилання позивачки на те, що порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера є неприйнятним, оскільки законодавством не передбачено, що заява, з якою звертається громадянин повинна бути визначеної форми, є невірними. Необхідно зазначити, що право особи здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера передбачено Законом України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів”, в свою чергу процедура оформлення такого права визначена порядком, та є обов'язковою як для особи, так і для органів державної влади. Виходячи з викладеного, позивачка не позбавлена можливості реалізувати своє право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, дотримавшись відповідного порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied