Рішення адміністративного суду від 2008-04-09 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява про визнання дій протиправними та зобов'язання виплатити грошову компенсацію за недоотримане речове майно. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що грошова компенсація підлягає сплаті на підставі та в порядку Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”від 20.12.1991 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Подаючи адміністративний позов [PERSON] звернувся до Міністерства оборони України, військової частини А 1459 про визнання дій військової частини А 1459 протиправними, зобов'язання виплатити грошову компенсацію за речове майно, під час розгляду справи позивач подав заяву через канцелярію суду за вх. № 903 від 12.03.08 року про виключення з числа відповідачів Міністерство оборони України та покласти виплату грошової компенсації за речове майно на правонаступника військової частини А 1459 - військову частину А 2656. Представник відповідача, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях від 07.04.2008 року, суду пояснив, що [PERSON] проходив дійсну військову службу в лавах Збройних Сил СРСР та Збройних Сил України в період з 30.10.1978 р. по 27.12.2004 р. Законом України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" призупинено дію ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання генералами, офіцерами, прапорщиками та військовослужбовцями, що проходять службу за контрактом компенсації за речове майно, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази судом встановлено, що позивач, згідно наявної у матеріалах справи копії витягу із наказу командира військової частина А3769 №256 від 27.12.2004 року, звільнений з військової служби у запас за пунктом 63 підпункт “Б”(за віком). Визначаючись щодо позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Види забезпечення військовослужбовців встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону (в редакції з останніми змінами внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію частини другої статті 9 призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”. Згідно з частиною 3 зазначеного Закону останній набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді є чинним. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено: "При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення". Згідно з п. 27 Положення “Про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1444 від 23.10.2004 року військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що право позивача на звернення з даним позовом до суду виникло з 27.12.2004 року, тобто на час його звільнення зі Збройних Сил України. Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач пропустив річний термін для звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення грошової компенсації за речове майно. На підставі викладеного, а також враховуючи, що позивач звернувся з даним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду 22.11.2007 року (що стверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті), пропущений ним строк звернення до суду, в силу вимог ч.1 ст.100 КАС України, є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied