Рішення адміністративного суду від 2008-07-11 00:00:00+03

04.12.2007 р. до суду звернувся з адміністративним позовом [PERSON] до управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області, державного департаменту Адміністрації зони відчуження і зони обов'язкового (безумовного) відселення про визнання неправомірними дій та бездіяльності(а.с.1-8). 20.06.2008 р. [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив визнати неправомірними дії та бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області та Державного департаменту Адміністрації зони відчуження і зони обов”язкового (безумовного) відселення в частині незабезпечення виплати на його користь згідно ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постанови Кабінету Міністрів України „Про доплати та компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов'язкового) відселення після повного відселення жителів” від 29.01.2003 р. № 137, згідно Порядку користування коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. № 936), та Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2000 р. № 987), і Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2003 р. № 1263 „Положення про державний департамент - Адміністрацію зони відчуження і зони безумовного (обов”язкового) відселення”, в частині невиплат - доплати до заробітної плати за роботу в період з 01.03.1998 р. по 01.01.2006 р., за роботу в зоні відчуження в розмірі 31660,80 грн. (з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 137), в розмірі 234028,80 грн.; доплати за роботу в період з 01.03.1998 р. по 01.01.2006 р., як працюючому пенсіонерові в зоні радіоактивного забруднення в розмірі 3293,50 грн.(а.с.195). Позивач свої вимоги мотивував тим, що з 01.03.1998 р. по теперішній час він працює машиністом бульдозера в зоні безумовного (обов'язкового) відселення. За період роботи в ДП „Чорнобильсервіс” з 01.03.1998 р. по 01.01.2006 р. виплати, передбачені ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” виплачувались не в розмірах, визначених цим Законом та кратних розмірам мінімальної заробітної плати, а в твердих сумах, встановлених постановами КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 137 від 29.01.2003 р. - 118,80 грн., що призвело до порушення його прав. В ході розгляду справи було залучено до участі в ній в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерство праці та соціального захисту населення, Кабінет Міністрів України. В судовому засіданні позивач та його представники - [PERSON], [PERSON] уточнений адміністративний позов підтримали, просили задовольнити, при цьому посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач та його представник [PERSON] пояснень не давали. Представник позивача [PERSON] пояснив, що позивач не пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом; при вирішенні цього питання суд повинен керуватись не КАС України, а КЗпП України. Представник третьої особи - Кабінету Міністрів України фактично просив вирішити позов на розсуд суду та пояснив, що позивачем пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом і просив застосувати цей строк. Представники: відповідачів - управління праці та соціального захисту населення Іванківської районної державної адміністрації Київської області і державного департаменту Адміністрації зони відчуження і зони обов”язкового (безумовного) відселення, третіх осіб - Державного підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження безумовного (обов”язкового) відселення „Чорнобильсервіс”, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства праці та соціального захисту населення в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі їх представників. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову [PERSON] необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 2-ї категорії, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; з 01.03.1998 р. працює машиністом бульдозера в зоні безумовного (обов'язкового) відселення в Державному підприємстві по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження безумовного (обов”язкового) відселення „Чорнобильсервіс”. Виплати, передбачені ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, правомірно виплачувались [PERSON] в розмірах, встановлених вказаними в позові Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. та № 137 від 29.01.2003 р. Крім того, пропущено встановлений ст. 99 КАС України річний строк звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, який потрібно обчислювати з квітня 1998 року, оскільки [PERSON] просить визнати неправомірними дії та бездіяльність відповідачів в частині невиплат - доплат до заробітної плати за роботу в період з 01.03.1998 р. по 01.01.2006 р., а до суду з даним позовом звернувся тільки 04.12.2007 р. Позивач та його представники помилково вважають, що цей строк не пропущено, та поновити його не просять. Доводи представника позивача [PERSON], що позивач не пропустив строк звернення до суду з адміністративним позовом та що при вирішенні цього питання суд повинен керуватись не КАС України, а КЗпП України не ґрунтуються на законі. Суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову в зв'язку з його безпідставністю та пропущенням строку звернення до адміністративного суду (оскільки про це заявлено представником третьої особи - Кабінету Міністрів України). В зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача, понесені ним судові витрати.

Результат розгляду: denied