Рішення адміністративного суду від 2008-05-20 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської Ради Дніпропетровської області на його користь несплачену суму на оздоровлення за період 2003- 2005, 2007 років у розмірі 5970 гривень. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив , що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС другої категорії, і перебуває на обліку у відповідача. Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року, йому передбачені щорічні виплати на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на час виплати . Однак відповідач , позивачеві вчасно не нарахував суми виплат щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах , передбачених ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” чим за період 2003 -2005, 2007 роки чим утворив заборгованність, що складає 5970 гривень. Таким чином позивач вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Конституції України. Відповідач надав суду заперечення проти позову як позицію відповідача стосовно позовних вимог, в яких зазначив,відповідно до ст..48 Закону україни «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-Х11 передбачено виплату допомоги на оздоровлення тільки учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.На осіб,які приймали участь в ліквідації інших ядерних аварій,зазначена пільга не поширюється,а згідно наданої довідки [PERSON] є учасником випробовування ядерної зброї у 1957 році,і згідно ст..10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ,яка визначає коло осіб,які відносяться до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,не відноситься до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС,просять в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON],представник відповідача Коврижко Г.М.в судове засідання не з»явилися,надали заяви про слухання справи в їх відсутність в порядку письмового провадження. Дослідивши в судовому засіданні наявні докази по справі, в тому числі посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильскій АЕС другої категорії, виданого позивачу, довідку про відсутність виплати, надану відповідачем, судом встановлено, що позивач дійсно є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської Ради Дніпропетровської області,про що свідчить видане йому посвідчення як учаснику наслідків аварії на Чорнобильській АЕС [NUMBER]. За період з 2004 по 2007 роки позивач не отримував щорічну грошову допомогу на оздоровлення , що встановлена ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави. Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до абзацу 2 частини 4 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” від 28.02.1991 року, щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії виплачується у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( абзац 7 частини 4 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”,) Суд вважає, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 рік в розмірі в межах заявлених позовних вимог 925грн/185грнх5/,за 2004 рік в межах заявлених позовних вимог 1185грн/237грнх5/;за 2005 рік в межах заявлених позовних вимог 1660грн/332грнх5/; за 2007 рік в межах заявлених позовних вимог 2200грн/440грнх5/., так як рішенням Конституційного Суду України № 1-29/2007 від 09 липня 2007 року визнано таким, що не відповідає Конституції України положення Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” , яким зупинено в 2007 році дію частини 4 ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”, Враховуючи наведене, на користь позивача підлягає стягненню 5970грн в межах заявлених ним позовних вимог /925грн+1185грн+1660грн+2200грн/. Законами України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”, “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, Про Державний бюджет України на 2005 рік” будь яких обмежень щодо застосування розмірів мінімальної заробітної плати , встановлених цими нормативними актами, зокрема для реалізації положень ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”, не встановлено. Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи” дійсно були визначені конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення , однак виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні данного спору , застосуванню підлягає саме ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи”, Закони України “Про Державний бюджет України на 2003 рік”, “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, Про Державний бюджет України на 2005 рік”, ст. 77 п.37 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”, рішення Конституційного Суду України № 1-29/2007 від 09.липня 2007 року Постановою Кабінету Міністрів від 17 серпня 2002 року №1146 „Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги”, в п.1 запроваджено, з 01 січня 2003 року призначення всіх видів соціальної допомоги місцевими органами праці та соціального захисту населення за єдиною заявою. Однак будь яких обмежень стосовно терміну подання заяви та з якого часу після подання заяви необхідно проводити соціальні виплати, зазначена постанова не містить. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 року за №936 про „Порядок використання коштів державного бюджету для використання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якою керується відповідач, щодо виплат щорічних допомог на оздоровлення за 2003-2007 роки, дійсно передбачено обмеження стосовно терміну виплати щорічної допомоги на оздоровлення, „з дня подання громадянином заяви”, однак суд вважає це обмеження таким, що порушує конституційні права позивача на здоров'я та належний соціальний захист та не відповідає положенням ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської Ради Дніпропетровської області є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, зазначено, що саме органи соціального захисту населення здійснюють виплати щорічної допомоги на оздоровлення громадян за місцем їх проживання. Місцем проживання позивача зазначено м.Першотравенськ Дніпропетровської області, крім того, представник відповідача не заперечують проти того, що саме Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської Ради Дніпропетровської області здійснює виплати позивачу і в цьому управлінні знаходиться особова справа позивача як особи яка постраждала внаслідок Чорнобильскої катастрофи. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: granted