Рішення адміністративного суду від 2008-10-03 00:00:00+03

З позовної заяви витікає, що згідно ст. 5 Закону України „Про статус вереранів війни, гарантіях їх соціального захисту” № 3551 – Х11 від 22.10.1993 року позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням. Згідно ст. 12 цьогож Закону України у редакції № 367-1У від 25.12.1998 року щорічно до 5 травня поточного року ветерану виплачується одночасна грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсії по зрісту. Віднак відповідач сплачує таку допомогу не у повному обсязі з посилкою на Закони України „Про бюджет” на поточний рік у яких призупиняється дія Закону 1998 року. Але згідно рішення Коституційного суду України від 2004, 2007 року визнані неконституційними положення Законів України „Про державні бюджети України” на поточні роки, якими призупиняється дія Закону від 1998 року „Про статус ветеранів війни”. Тому позивач вважає, що порушені його права з 1998 року. Протягом цих років до подичи ним позову до суду відповідач систематично недоплачував йому щорічно матеріальну допомогу. Заборгованість згідно його розрахунку склала 3 1999 року по 2007 рік у розмірі 8538 гр.45 коп. Просить суд поновити йому строк позовної давності передбачений КАС України 1 рік та стягнення зробити за всі роки, оскільки він не знав , що у 1998 році був такий Закон який надавав матеріальну одноразову допомогу ветеранам війни до 5 травня поточного року. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача до суду не з,явився, надав суду відгук на позов з позовом не згоден тому, що позивач пропустив строк позовної давності у 1 рік. Просить суд справу розглянути у його відсутність. Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах : судом встановлено, що позивач є учасник бойових дій , що підтверджено документально. Згідно нової редакції Закону України від 1998 року „Про статус ветеранів війни та про їх соціальний захист” ветерану виплачується одночасна матеріальна допомога один раз у рік до 5 травня поточного року у розмірі 5-ти мінімальних пенсії по зрісту. Згідно розрахунку дійсно відповідач, який зобов,язаний виплачувати цю матеріальну допомогу, щорічно сплачував її у меньшому розмірі. Але суд приймає доводи відповідача, що позивач пропустив строк позовної давності у 1 рік. Суду пояснив, що строк пропущений по тій причині, що він нек знав, про Закон яким йому надано матеріальну допомогу як ветерану війни. Таку причину суд не може прийняти за поважну, оскільки незнання про видання Законів не є поважною причиною, тому суд відмовляє у поновленні строка на подпння позову за минулі роки. Стягнення підлягає тільки за 1 рік. Суд відхиляє посилку відповідача, що Законами України „Про державні бюджети України на поточні роки” призупинялась дія Закону від 1998 року про щорічну одноразову допомогу до 5 травня ветеранам війни, оскільки Коституційний суд України визнав неконституційними щоб одними Законами підмінювались другі Закони тоді як повинно було бути Верховною Радою внесено зміни до Закону від 1998 року про одноразову матеріальну допомогу ветеранам війни, чого не було.

Результат розгляду: granted