Рішення адміністративного суду від 2008-04-25 00:00:00+03

[PERSON].03.2008 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації щодо стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи. З позовної заяви виходить, що [PERSON]являється інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER], виданим управлінням праці та соціального захисту населення Городнянської райдержадміністрації 26.12.2002 року. Відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” позивачу щорічно до 5 травня повинна надаватись разова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Всупереч вимогам ст. 2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст. 22 Конституції України грошова допомога призначена позивачу за 2005, 2006, 2007 роки виплачувалась не в повному обсязі. Так, одноразову грошову допомогу [PERSON]було виплачено в 2005 році в розмірі 330 грн., в 2006 році в розмірі 330 грн., в 2007 році в розмірі 360 грн.. Згідно чинного законодавства України мінімальна пенсія за віком у 2005 році складала 332 грн., пенсія за віком у 2006 році станом на 01.04.2006 року становила 359 грн., пенсія за віком у 2007 році станом на 01.04.2007 року становила 410, 06 грн.. Таким чином, відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” суми виплат [PERSON]мали б скласти в 2005 році - 2656 грн., в 2006 році - 2872 грн., в 2007 році - 3280, 48 грн.. Сума недоплат за 3 роки склала 7788, 48 грн.. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму недоплаченої йому разової щорічної грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи в розмірі 7788,48 грн.. Ухвалою судді від 18 березня 2008 року відкрито провадження у зазначеній справі. В судове засідання позивач [PERSON]не з'явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву від 17.03.2008 року з проханням розглянути справу без його участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі ( а.с. 6 ). Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позивачем позов не визнав, підтримав надані суду відповідачем письмові заперечення на позовну заяву. В своїх запереченнях на позовну заяву відповідач зазначив, що реалізація положень статті 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 177, згідно з якою Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, у розмірах, установлених законами про державний бюджет на відповідний рік для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Зокрема, органами Державного казначейства щорічно перераховувалися видатки в розмірах визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, в тому числі й на 2007 рік, згідно яких здійснювалася виплата грошової допомоги розмір грошової допомоги ветеранам війни. Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації діяло відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 року № 177 „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та ст. 19 Конституції України, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як у 2005, 2006 та 2007 роках. Крім того, у 2005, 2006 роках Конституційним Судом України не приймались рішення щодо визнання неконституційними положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни. Також відповідно до ст. 99 КАС України позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав по виплатам за 2005-2006 роки, оскільки виплати позивач отримав у травні місяці відповідного року, а до суду звернувся лише в березні 2008 року. Відповідач в своїх запереченнях також вказав, що позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 360 грн. в травні 2007 року, тобто до ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність положень деяких статей Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Згадане рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі. Вважає, що позивачу було виплачено разову грошову допомогу на законних підставах. При розгляді спірних правовідносин відповідач просить врахувати положення ч. 3 ст. 152 Конституції України, ст. 1175 ЦК України, згідно яких у випадку прийняття законів, які визнаються неконституційними, шкода завдана юридичним, фізичним особам відшкодовується державою, а не її органами виконавчої влади на місцях. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову щодо стягнення з головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації частини недовиплаченої разової грошової допомоги. Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи питання, щодо пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права у 2005-2006 роках, на чому наполягає сторона відповідача, суд прийшов до висновку, що [PERSON]зазначений у ст. 99 КАС України строк звернення до суду в дійсності порушив, оскільки він отримував виплати до 5 травня як в 2005 році, так і в 2006 році і знав про порушене своє право, жодних доказів, які б спростовували даний факт та підтверджували поважність причин пропущення строку звернення до суду позивач суду не надав, а тому річний строк звернення до суду повинен обчислюватись з травня 2005 року та травня 2006 року. Відповідно до положень ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року визначено, що до ветеранів війни належать : учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Частина 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року передбачає, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах : інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; інвалідам ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком; інвалідам ІІІ групи - сім мінімальних пенсій за віком. Судом встановлено, що [PERSON]народився [INFO]в с. Півнівщина Городнянського району Чернігівської області та з 16.05.2006 року він зареєстрований проживаючим в [ADDRESS]( а.с. 3 ). З дослідженої в судовому засіданні копії посвідчення серії [NUMBER], виданого 26.12.2002 року Городнянським управлінням праці та соціального захисту населення, встановлено, що [PERSON]є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни ( а.с. 4 ). Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Городнянської райдержадміністрації № 1043 від 17.03.2008 року встановлено, що [PERSON]виплачена разова грошова допомога до Дня Перемоги : у 2005 році згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» як інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної війни у розмірі 330 грн.; у 2006 році згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» як інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної війни у розмірі 330 грн.; у 2007 році згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» як інваліду ІІ групи Великої Вітчизняної війни у розмірі 360 грн. ( а.с. 5 ). Положення ч. 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року передбачають, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Незважаючи на відповідні положення ч. 3 ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дія ч. 5 ст. 13 відповідного закону на 2006 рік та 2007 рік зупинялась в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни згідно із Законом України № 489-V від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України № 3235-IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік». Згідно ст. 34 Закону України № 2285-IV від 23.12.2004 року «Про Державний бюджет України на 2005 рік» розмір виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІ групи складає 330 гривень. Згідно ст. 30 Закону України № 3235-IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» розмір виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІ групи складає 330 гривень. Згідно ст. 29 Закону України № 489-V від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» розмір виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІ групи складає 360 гривень. Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків ( шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача ) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії. Стаття 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Стаття 22 Конституції України наголошує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року у справі № 1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними ), окремі положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, в тому числі ст. 29 і пункт 13 статті 71 зазначеного вище Закону, яким зупинено на 2007 рік дію ч. 5 статті 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», визнано такими, що не відповідають Конституції України, і положення даних норм втрачають чинність. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Відповідне рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON]., як інваліду війни ІІ групи, неправомірно здійснено в заниженому розмірі виплату грошової допомоги за 2007 рік, оскільки мінімальна пенсія за віком відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» становить 410, 06 грн., і з врахуванням вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» сума виплат позивачу в 2007 році повинна була складати 3280, 48 грн. ( 410, 06 грн. х 8 мінімальних пенсій за віком ). Враховуючи те, що відповідачем [PERSON]у 2007 році було проведено виплату разової грошової допомоги в розмірі 360 грн., сума недоплаченої позивачу разової щорічної допомоги становить 2920, 48 гривень. Посилання відповідача на те, що суд не може застосовувати рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року щодо правовідносин, які виникли до набрання цим рішенням чинності, судом не приймаються до уваги, оскільки рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої йому частини разової грошової допомоги за 2005-2006 роки, суд прийшов до висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що положення ст. 34 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та ст. 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» звужують обсяг існуючих прав позивача, які передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині розміру виплат як інваліду війни, однак відповідні рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційними положень зазначених законів, не приймались. Згідно роз'яснень в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд не може, застосувавши Конституцію як акт прямої дії, визнати неконституційними закони чи правові акти, перелічені в ст. 150 Конституції, оскільки це віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Стаття 150 Конституції України визначає, що вирішення питань про відповідність Конституції України ( конституційність ) законів та інших правових актів Верховної Ради України належить до повноважень Конституційного Суду України. Крім того, враховуючи вимоги ст. 100 КАС України, позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог щодо порушення його права у 2005-2006 роках, так як позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, і на цьому наполягає сторона відповідача. Судом не приймаються до уваги посилання сторони відповідача на те, що Головне управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації не мало законних підстав визначити розміри зазначеної допомоги, оскільки вони є необґрунтованими, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якої щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial