Рішення адміністративного суду від 2008-07-23 00:00:00+03

[PERSON]звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій прокуратури Дніпропетровської області по направленню його звернень, адресованих у січні 2007 року Президенту України, Прем'єр-Міністру України, Голові Верховної Ради України, на розгляд прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області, зобов'язання прокуратури Дніпропетровської області розглянути вказані звернення; визнання протиправними дій прокуратури Дніпропетровської області по направленню його заяви від 09.08.2007 року на розгляд до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області, зобов'язання розглянути заяву; визнання протиправними дій прокуратури Дніпропетровської області по нерозгляду по суті його заяви від 01.11.2007 року, зобов'язання розглянути заяву по суті; визнання протиправними дій Генеральної прокуратури України по направленню його заяви від 10.01.2008 року на розгляд прокуратури Дніпропетровської області, зобов'язання розглянути заяву; стягнення з Державного казначейства України моральну шкоду, завдану незаконною бездіяльністю відповідачів при розгляді його заяв по суті в сумі 20 000 грн., судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 8 грн. 50 коп., послуг банку в сумі 7 грн., послуг ксерокопіювання документів в сумі 6 грн. 50 коп. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив суду, що він в минулому працював в прокуратурі Царичанського району Дніпропетровської області. Після звернень до вищих посадових осіб держави з повідомленнями про факти порушень законодавства службовими особами органів державної влади і місцевого самоврядування Царичанського району, на нього став чинитися тиск з боку органів прокуратури, що призвело до його звільнення. Генеральна прокуратура країни направляла його звернення до прокуратури Дніпропетровської області, а та, в свою чергу, до прокуратури Царичанського району, на дії якої він скаржився. На думку позивача, це є грубим порушенням Закону України «Про звернення громадян», оскільки у своїх заявах він просив не розголошувати його прізвище. Генеральна прокуратури України мала самостійно перевірити викладені у заявах факти та прийняти відповідне рішення. Прокуратура Дніпропетровської області також нехтувала законом і спрямовувала звернення безпосередньо до суб'єкта оскарження для організації та проведення перевірки. Дії та бездіяльність відповідачів завдало йому моральної шкоди, яка виразилась, у тому числі, в погіршеннях стосунків з його дружиною та оточенням. Зараз він побоюється дій з боку прокуратури Дніпропетровської області щодо виселення його з родиною із службового приміщення, яке він отримав ще під час роботи в прокуратурі Царичанського району, тому перебуває у стані постійної тривоги. Представник відповідачів позов не визнав та зазначив, що звернення позивача, направлені ним до Президента України, Прем'єр-Міністра України, Голови Верховної Ради України (13.01.2007 року., 20.01.2007 року., 25.01.2007 року), надійшли до прокуратури Дніпропетровської області у встановленому законом порядку і були направлені до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області для проведення перевірки та прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України, про що листом від 01.02.2007 року був повідомлений позивач. За результатами їх розгляду, слідчим прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області прийнято постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.03.2007 року на підставі ч.6 п.2 КПК України. Про прийняте рішення позивач був повідомлений листом від 02.03.2008 року. Зазначена постанова була ним оскаржена до суду. Звернення позивача від 31.08.2007 року щодо зловживання службовим становищем головою Царичанської селищної ради [PERSON]. надійшло до прокуратури Дніпропетровської області з Генеральної прокуратури України та направлено прокурору Царичанського району для проведення перевірки та прийняття рішення в порядку ст. 97 КПК України. За результатами розгляду звернення винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно голови Царичанської селищної ради [PERSON]. за відсутністю в його діях складу злочину та стосовно начальника КП «УКБ» [PERSON]., юриста Царичанської селищної ради [PERSON]. за відсутністю в їх діях ознак злочину. Про прийняте рішення позивач був повідомлений листом від 24.09.2007 року. Зазначена постанова також оскаржена ним у судовому порядку. 05.11.2007 року до прокуратури Дніпропетровської області надійшло звернення позивача з приводу його незгоди з постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.03.2007 року, яке розглянуто з наданням відповідачу обґрунтованої відповіді. Дії Генеральної прокуратури України по направленню звернень позивача до прокуратури Дніпропетровської області вчинені відповідно до Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 53 від 30.09.2005 року, відповідно до якого до провадження Генеральної прокуратури України приймаються звернення, по яких прийнято рішення прокурорами обласного рівня. Оскільки по скаргах позивача рішення прокурором Дніпропетровської області не приймалось, його звернення правомірно були направлені Генеральною прокуратурою України до прокуратури Дніпропетровської області. Окрім того, у Генеральній прокуратурі України та прокуратурах обласного рівня не підлягають реєстрації первинні звернення громадян, які містять інформацію про вчинення злочинів. Такі звернення направляються для організації перевірки прокуратурі, якою приймається рішення в порядку ст. 97 КПК України. Дії прокуратури Дніпропетровської області по направленню звернень позивача до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області також є правомірними. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши надані сторонами письмові докази, у тому числі наглядове провадження № 06/3-30013-07, матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи по зверненнях [PERSON]. 17-пр-2007, встановив, що [PERSON]. 20 грудня 2006 року письмово звернувся до Президента України, Прем'єр-Міністра України, Голови Верховної Ради України з проханням доручити відповідним органам перевірити факти незаконного позачергового отримання ордеру на вселення у будинок по [ADDRESS] головного лікаря Царичанської ЦРБ [PERSON], незаконного продажу адміністративної будівлі Царичанської райдержадміністрації за 100 тис. грн. та оздоровчого дитячого табору «Пролісок», розкрадання майна Царичанськатеплоенерго, реорганізованого в підприємство «Факел», розкрадання бюджетних коштів та майна працівниками селищної ради, фактів фальсифікації виборів народних депутатів України та депутатів місцевих рад у березні 2006 року. Зазначені звернення надійшли до прокуратури Дніпропетровської області через Генеральну прокуратуру України, яка, в свою чергу, направила їх прокурору Царичанського району, що підтверджується листом від 01.02.2007 року за вих. № 06/3 та повідомила про це позивача. Прокуратурою Царичанського району Дніпропетровської області за результатами звернення [PERSON]. була прийнята постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.03.2007 року, яка оскаржена ним у судовому порядку. Постановою Царичанського районнного суду Дніпропетровської області від 20.03.2008 року скарга [PERSON]. залишена без задоволення, а постанова слідчого прокуратури Ціаричанського району Дніпропетровської області від 02.03.2007 року - в силі. Рішення суду набрало чинності 28.03.2008 року. 09.08.2007 року [PERSON]. звернувся з заявою про скоєнні злочини до Генерального прокурора України, в якій просив порушити кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем при організації незаконного огляду його житла стосовно голови Царичанської селищної ради [PERSON]. за ст. 162, ст. 364 КК України та гр. [PERSON]. і [PERSON]. за ознаками злочину, передбаченого ст. 162 КК України; порушити кримінальну справу за ст. 364 КК України стосовно гр. [PERSON]. за фактом залучення до оцінки будинку сторонньої особи, а не спеціалістів Царичанського БТІ; провести перевірку обґрунтованості прийнятого рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, прийнятого прокуратурою Царичанського району за його заявою у березні 2007 року за фактами зловживання службовим становищем та іншими злочинами, скоєними Царичанським селищним головою [PERSON]. Заява за належністю була направлена Генеральною прокуратурою України в прокуратуру Дніпропетровської області листом № 19-р від 22.08.2007 року та листом від 10.09.2007 р. № 06/3-3013 прокуратурою Дніпропетровської області для організації перевірки в порядку ст. 97 КПК України прокурору Царичанського району Дніпропетровської області. 24.09.2007 року листом № 90/18с-вих.07 позивач був повідомлений прокуратурою Царичанського району Дніпропетровської області про результати розгляду його заяви та фактів, викладених в ній. 01.11.2007 року [PERSON]. звернувся з заявою до прокурора Дніпропетровської області, в якій просив розглянути по суті його заяву, яка була направлена прокуратурою Дніпропетровської області 10.09.2007 року до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області. За результатами розгляду звернення прокуратурою Дніпропетровської області на адресу позивача направлена відповідь від 04.12.2007 р. № 06/3-3013-07. 10.01.2008 року [PERSON]. звернувся до Генеральної прокуратури України, в якій просив провести повну перевірку доводів, викладених у заявах, направлених на адресу Президенту України, Прем'єр-Міністру України, Голові Верховної Ради України; порушити кримінальну справу за фактом незаконного огляду його домоволодіння 22.06.2007 року; притягти до передбаченої законом відповідальності працівників прокуратури Царичанського району. Зазначена заява була направлена листом від 21.01.2008 р. № 19-р до прокуратури Дніпропетровської області, за результатами розгляду якої позивачу була надана відповідь 28.02.2008 р. № 06/3-3013-07. Вирішуючи спір по суті суд виходить з такого. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури становлять єдину централізовану систему, яку очолює Генеральний прокурор України, з підпорядкуванням нижчестоящих прокурорів вищестоящим. Згідно п.7 ст. 15 зазначеного Закону Генеральний прокурор України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення, інструкції. Пунктом 6.4. Регламенту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 53 від 30.09.2005 року, п. 3.11 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, введеного в дію наказом Генерального прокурора України № 9гн від 28.05.2005 року до провадження Генеральної прокуратури України приймаються звернення, по яких прийнято рішення прокурорами обласного рівня. Згідно п. 3.8 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв і повідомлень, затвердженої наказом Генерального прокурора України № 66/13-0к від 24.06.2004 року, якщо наслідками розгляду звернень громадян та юридичних осіб приймається рішення в порядку ст.97 КПК України, їх слід реєструвати у книзі обліку заяв і повідомлень про злочин, одночасно виключивши з обліку звернень. У Генеральній прокуратурі України та прокуратурах обласного рівня не підлягають реєстрації первинні звернення громадян, в яких міститься інформація про вчинення злочинів. Такі звернення надсилаються для розгляду у підпорядковані прокуратури, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 97 КПК України. Таким чином, дії Генеральної прокуратури України по направленню звернень [PERSON]. від 20.12.2007 року, 09.08.2007 року, 10.01.2008 року прокуратурі Дніпропетровської області є правомірними. За наведених обставин дії прокуратури Дніпропетровської області по направленню звернень [PERSON]. від 20.12.2007 року та 01.11.2007 року є також правомірними. Однак, суд не погоджується з діями прокуратури Дніпропетровської області по направленню в цілому звернення позивача від 09.08.2007 року до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області, оскільки в пункті 3 заяви позивач просив провести перевірку обґрунтованості прийнятого рішення про відмову в порушенні кримінальної справи, прийнятого прокуратурою Царичанського району за його заявою у березні 2007 року. Висновки суду грунтуються на положенях ст.99-1 КПК України, за якими постанову слідчого і органу дізнання про відмову в порушенні кримінальної справи може бути оскаржено відповідному прокуророві, а якщо таку постанову винесено прокурором - вищестоящому прокуророві. Прокуратура Дніпропетровської області не з'ясувала, якою посадовою особою прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області - прокурором району, його помічником чи слідчим прокуратури району винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи і до компетенції якого прокурора - прокурора району чи області належить здійснення перевірки законності прийняття постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Дії прокуратури Дніпропетровської області суд вважає передчасними і такими, що вчинені без додержання вимог зазначеного закону. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій прокуратури Дніпропетровської області підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 23 ЦК України, за якими моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як зазначено у п. 5 Пленуму Верїховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У судовому засіданні доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача не знайшли свого підтвердження. Як пояснив сам позивач, звернення до різних інстанцій зі скарагми стали причиною його звільнення з органів прокуратури та погіршення стосунків у родині і з оточуючими, однак при розгляді позову не встановлений причинний зв'язок між направленням заяв [PERSON]. прокуратурою Дніпропетровської області до прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області і погіршенням його відносин з родиною. Тому у задоволенні позовних вимог в цій частині має бути відмовлено. Позивач також просив стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 8 грн. 50 коп., послуг банку в сумі 7 грн., послуг ксерокопіювання документів в сумі 6 грн. 50 коп. Згідно з положеннями ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, яка визначає види судових витрат, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Послуги банку та копіювання не належать до виду судових витрат, тому відшкодуванню не підлягають. Декретом Кабінету міністрів України «Про державне мито» встановлений розмір державного мита при зверненні зі скаргами на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян - 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Таким чином, позивач при зверненні до адміністративного суду мав сплатити судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп. Згідно ст. 89 КАС України судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Зважаючи на сплату позивачем судового збору у розмірі 8 грн. 50 коп, розрахунок відшкодування судового збору має здійснюватись від 3 грн. 40 коп., а зайво сплачений судовий збір має бути повернутий позивачу за його заявою. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи часткове задоволення вимог позивача, на його користь має бути стягнуто судовий збір пропорційно в розмірі 1 грн. 13 коп.

Результат розгляду: partial