Рішення адміністративного суду від 2008-06-18 00:00:00+03

[PERSON] (надалі -Позивач) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі -Відповідач-1), що підтверджується матеріалами пенсійної справи №141746, копія якої наявна в матеріалах справи та є інвалідом ІІІ групи, належить до категорії осіб, які мають права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується копіями наявних в матеріалах справи посвідчень [NUMBER], виданого 26.03.2007 Київським міським військовим комісаріатом та [NUMBER], виданого 08.04.2008 Управлінням праці та соціального захисту населення у Солом'янському районі міста Києва. Статтею 171 Закону №3551-XII передбачено, що щорічна виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12 - 16 цього Закону, здійснюється органами праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, Позивач у квітні 2006 року отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у сумі 270 грн., у квітні 2007 року - 300 грн. та у квітні 2008 року -350 грн. З 01.01.1999 (моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»»№367-XIV від 25.12.1998) частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»№3551-XII від 22.10.1993 (надалі-Закон №3551-XII) передбачене надання пільги інвалідам війни, а саме виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. При цьому, до 01.01.2008 розмір разової грошової допомоги для виплати інвалідам III групи було встановлено - сім мінімальних пенсій за віком, а з 01.01.2008 в редакції Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№107-VI від 28.12.2007 (підпункт «б»підпункту 2 пункту 20 розділу II) передбачено визначення її розміру Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Однак, дію ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII було зупинено на 2006 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни згідно із п. 18 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»від 20.12.2005 №3235-ІV та статтею 30 цього Закону передбачено у 2006 році здійснення виплати щорічної разової допомоги відповідно до Закону №3551-XII інвалідам війни III групи у розмірі 270 грн. Викладена норма не була визнана такою, що не відповідає Конституції України. Слід відзначити, що законодавством України, зокрема, Конституцією України не передбачене розмежування нормативно-правових норм на загальні та спеціальні, відтак виходячи з принципів теорії держави і права, застосуванню підлягає той закон (норма), що останній регулює суспільно-правові відносини. З 01.01.2007 дію вищезазначеної частини, також, було зупинено у відповідності до п. 13 ст. 71 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” №489-V від 19.12.2006 (надалі Закон №489-V) в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. А приписами ст. 29 зазначеного Закону встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону №3551-XII інвалідам III групи здійснюється у розмірі 300 грн. Проте, зміни, внесені до ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII пунктом 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007. Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тобто, у відповідності до приписів Основного Закону саме з 09.07.2007 втрачає чинність норма щодо зупинення дії ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII на 2007 рік, до цього часу, і відповідно на момент нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги Позивачу у квітні 2007 року, підлягає застосуванню положення ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якою було встановлено розмір допомоги у сумі 300,00 грн. Як зазначалось вище з 01.01.2008 підпунктом «б»підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»№107-VI від 28.12.2007 уповноважено Кабінет Міністрів України визначати розмір щорічної разової допомоги до 5 травня в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, на виконання та реалізацію якого прийнято Постанову Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та «Про жертви нацистських переслідувань»»№183 від 12.03.2008 та встановлено розмір допомоги для виплати інвалідам ІІІ групи у сумі 350 грн. При цьому, зміни, внесені до ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII підпунктом «б»підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», також, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008. У зв'язку з чим, з 22.05.2008 є діючою редакція ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII, що була чинною до 01.01.2008, тобто щорічна допомога до 5 травня підлягає виплаті інвалідам ІІІ групи у розмірі сім мінімальних пенсій за віком. Отже, редакція ч. 5 ст. 13 Закону №3551-XII після 01.01.2008 була чинною та, також, діяла станом на час нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги Позивачу у квітні 2008 року у розмірі 350,00 грн. За таких обставин, суми виплат допомоги відповідали розміру, встановленому вищезазначеними Законами та Постановою КМУ, які діяли на момент виплати Позивачу допомоги, у зв'язку з чим судом не приймаються до уваги посилання Позивача на рішення Конституційного Суду України, як на підставу для задоволення своїх вимог, а доводи Позивача щодо протиправності бездіяльності Відповідачів визнаються необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до части 3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу Враховуючи вищенаведене суд, дійшов до висновку, що Відповідачами доведено відсутність протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати Позивачу недоотриманої, на його думку, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2006, 2007, 2008 роки у сумі 7914,77 грн., оскільки нарахування та виплата Позивачу щорічної разової грошової допомоги за зазначені періоди здійснена у відповідності до чинного на той час законодавства з дотриманням принципів встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи, до жовтня 2007 року Позивач не звертався до Відповідачів з заявами про виплату недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, щодо розміру якої був обізнаний. Крім того, норми законодавства, на які посилається Позивач як на підставу своїх вимог, є загальновідомими та діяли у період отримання Позивачем допомоги. А тому, суд вважає за необхідне обчислювати річний строк звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права, свобод та інтересів з моменту отримання Позивачем щорічної допомоги, тобто за 2006 рік з травня 2006 року. При цьому Позивач звернувся з позовом до адміністративного суду 19.11.2007. Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідачі - 1, 3, 4 наполягають на відмові у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку та виплати Позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2006 рік з підстав пропуску строку звернення до суду. Поважність причин пропущення строку Позивачем, не наведено і судом не встановлено. Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною та здійснення дій з доплати недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня Позивачу за 2006 рік не підлягають задоволенню з підстав пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.100 КАСУ.

Результат розгляду: denied