Рішення адміністративного суду від 2008-06-24 00:00:00+03

Позивачка [PERSON]. звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона являється інвалідом другої групи внаслідок захворювання пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, а також є простраждалою від цієї аварії першої категорії, є непрацюючим пенсіонером, яка постійно проживає на території радіоактивного забруднення, а тому у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач повинен виплачувати їй додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач фактично виплачує їй додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю значно в меньших розмірах ніж передбачено вимогами Закону. Звернення до відповідача про проведення перерахунку та виплати їй неотриману суму додаткової пенсії залишилось без задоволення. Тому змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на вищенаведені обставини і просить суд поновити строк звернення до суду та стягнути з відповідача недоотриману щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року у розмірі 10938 гривень 52 коп. Представник відповідача позов не визнала та в судовому засіданні пояснила, що позивачка перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області з 01.04.1991 року і їй виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяна здоров'ю в порядку та розмірах визначених постановою КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» №1 від 03.01.2002 року, а тому вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позову. Заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка являється потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15.02.1999 року, є інвалідом другої групи, причина захворювання пов'язана з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії КИО-1 № 170910 від 30.04.2002 року та пенсійним посвідченням [NUMBER] від 13.05.2005 року, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області як непрацюючий пенсіонер з 01.04.1991 року, що сторонами не оспарюється. Відповідач нараховує та виплачує позивачці щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю не у відповідності до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а керуюється вимогами постанови КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» №1 від 03.01.2002 року, тому розмір цієї пенсії є значно меньшим ніж передбачено Законами України. Викладене підтверджується поясненнями представників сторін та оглянутими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи. Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які є інвалідами першої групи та віднесені до першої категорії, що постраждали від наслідків аварії на ЧАЕС виплачується щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Таким чином, розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка фактично нарахуваються та виплачуються позивачці відповідно до постанови КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» №1 від 03.01.2002 року, суперечить вимогам ст. 50 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позиція представника відповідача, яка ґрунтується виключно на положеннях постанови КМ України є хибною тому, що у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, тому суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова КМ України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року №1. Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Враховуючи вимоги ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» де зазначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком, тому суд вважає, що позивачкою не пропущено строки позовної давності. На підстави вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відпові-дача на користь позивачки недоотриману щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю за період з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року у розмірі 10938 гривень 52 коп.

Результат розгляду: granted