Рішення адміністративного суду від 2008-08-29 00:00:00+03

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнень, прийнятих судом, просив суд визнати дії відповідача щодо неповної виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік - незаконними, стягнути з відповідача недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення виключно з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати на день фактичного виконання виплати за 2007 рік в розмірі 2100,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував наступним. Позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Разом з тим, у 2007 році позивач не отримав вказану допомогу в передбаченому законом розмірі. В судове засідання, призначене на 29 серпня 2008 року, позивач не прибув, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 20). Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації, позов не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, до суду надав письмові заперечення (а.с. 18-19), в обгрунтування яких зазначив наступне. Законом України від 19.12.2006 було зупинено на 2007 рік виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, щорічна допомога на оздоровлення виплачувалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.05 в розмірі 100 грн. В судове засідання, призначене на 29 серпня 2008 року, відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації, свого представника не направив, надав клопотання з проханням слухати справу за відсутності їх представника за наявними у матеріалах справи письмовими доказами (а.с. 16). Третя особа, Головне управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, письмових заперечень на позовну заяву [PERSON] не надала, до суду свого представника не направила, про час, дату та місце судового засідання, призначеного на 29.08.2008 року, була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35), причин неприбуття не повідомила. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності представника Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має другу категорію, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER], виданого 17.02.1993 (а.с. 4). Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91, в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії - п'ять мінімальних заробітних плат. Згідно з пунктом 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V на 2007 рік дія ч. 4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати була зупинена. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) № 6-рп/2007 від 09.07.07 пункт 30 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було визнано такими, що не відповідає Конституції України (є не конституційними). Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, положення п. 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V втратило чинність 09 липня 2007 року. Відповідно до листа від 03.07.2008 року за № Т.51 за підписом начальника управління праці та соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації, долученої до матеріалів справи, вбачається, що у 2007 році позивач отримав допомогу на оздоровлення в розмірі 100,00 грн. 12.07.2007 року (а.с. 33). Як зазначено вище 09.07.07 рішенням Конституційного суду України визнано неконституційними окремі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в тому числі щодо зупинення норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", які визначають розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення у кратному розмірі до мінімальної загробної плати. Отже суд, вважає, що, оскільки з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності положення ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік”, ця норма Закону втратила чинність, а тому на момент виплат позивачу щорічної допомоги на оздоровлення, була чинною стаття та 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.91 має вищу юридичну силу і виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон підлягає застосуванню при вирішення даного спору. Крім того, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зменшувати встановлені останнім конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у частині 1 статті 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, оскільки відповідно до частини 1 статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є безпідставним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, в редакції закону від 09.07.2007, у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, в редакції закону від 09.07.2007, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Як зазначено вище, позивачу у 2007 році була виплачена допомога на оздоровлення у липні 2007 року в розмірі 100,00 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 33). Згідно зі ст. 76 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення у 2007 році в сумі 2200,00 (дві тисячі двісті грн. 00 коп.) грн., з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат (440 грн. х 5=2200 грн.). Фактично виплачено 100,00 грн. Таким чином недоплаченою залишається сума в розмірі 2100,00 грн. (2200-100=2100 грн.). Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” № 796-ХІІ від 28.02.1991 в редакції закону від 09.07.2007, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted