Рішення адміністративного суду від 2008-09-08 00:00:00+03

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію виданого Дарницькою районною державною адміністрацією м. Києва 01 липня 1999 р. № 08124 Відповідача зареєстровано як суб'єкта підприємницької діяльності. Відповідно до даного свідоцтва Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки ДПІ у Подільському районі м. Києва від 19.05.99 Відповідача внесено до Державного реєстру фізичних осіб з ідентифікаційним номером -[NUMBER]. У період з 03.10.2005 по 21.10.2005 Позивачем проведено планову виїзну документальну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати Відповідачем податків та зборів, про що Позивачем складено акт № 281-5586/17-[NUMBER] (далі Акт перевірки) від 21.10.2005 року. Примірник акту перевірки отримано Відповідачем 21.10.2005 року, про що свідчить його підпис на акті, копію акту долучено до матеріалів справи. Відповідно до висновків акту перевірки крім іншого, перевіркою встановлено, що Відповідач, не в повному обсязі нараховував, перераховував та утримував до державного бюджету прибутковий податок з виплачених сум доходів найманих працівників та податок з фізичних осіб за період з 01.01.2003 р по 30.06.2005 р. в результаті чого занизив розмір зобов'язань в сумі 570,22 грн., чим порушив вимоги ст. 10, п. 2-а, ст. 19 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" № 13-92 від 26.12.1992 р. із змінами та доповненнями, абз. "а" ст. 19.2 Закону України "Про прибуток з доходів фізичних осіб" №889-ІУ від 22.05.2003 р., встановлено, що Відповідач здійснював підприємницьку діяльність без торгового патенту в період з 01.01.2003 р. по 10.12.2004 р., що є порушенням ст.ст. 1, 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" від 23.03.1996 р. № 99/96-ВР із змінами та доповненнями (далі Закон № 99/96-ВР) та встановлено порушення п.13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 року № 265/95 ВР (далі Закон 265), а саме встановлено невідповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій у сумі 175,00 грн. 25.10.2005 року на підставі Акту перевірки Позивачем прийнято податкові повідомлення-рішення № 0003601704/0, яким Відповідачу визначено податкове зобов'язання у сумі 1710,66 з яких 570,00 грн. за основним платежем, а 1140,44 грн. штрафні санкції, передбачені п.п.17.1.9 п . 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі Закон 2181) та податкове повідомлення рішення № 0003621704, яким Відповідачу визначено штрафні санкції у розмірі 7019,12 грн., передбачені пунктом 1 статті 8 Закону України " Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" та ст. 22 Закону України № 265. Зазначені вище податкові повідомлення-рішення отримані Відповідачем 25.10.2005 року, про що свідчить його підпис на корінцях рішень, копії яких залучено до матеріалів справи. Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. У разі коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування. У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження. У матеріалах справи відсутні відомості про оскарження Відповідачем у адміністративному або судовому порядку податкових повідомлень-рішень № 0003601703/0 та 0003621704 від 25.10.2005 року. Таким чином податкові зобов'язання, визначені Відповідачу вищезазначеними податковими повідомленнями рішеннями у загальній сумі 8729,72 грн. вважаються узгодженими. Відповідно до облікової картки платника податків станом на час звернення Позивача до суду Відповідач у визначений законом строк самостійно не сплатив суму узгодженого податкового зобов'язання у розмірі 8729,72 грн. Відповідно до пункту 5.4 ст. 5 Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у визначений строк, визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідно до п.п. 3.1.1 п.3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Відповідно до пункту 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»Державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Результат розгляду: granted