Рішення адміністративного суду від 2008-07-03 00:00:00+03

У березні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Староміської районної ради м. Вінниці недоплачені суми одноразової грошової допомоги за 2004-2006 роки, посилаючись на те, що він отримував допомогу в значно нижчому розмірі, ніж це передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 12 квітня 2007 року заявлений позов частково задоволено: стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці на користь позивача 2243,00 грн. разової щорічної допомоги, недоплаченої [PERSON] в 2006 році як інваліду війни 3-ої групи. Постанова мотивована тим, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення допомоги за 2006 рік, оскільки з вимогою про стягнення допомоги за 2004-2005 рік позивач звернувся поза межами річного строку, встановленого статтею 99 КАС України. Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою стягнути недоплачену допомогу за 2006 рік з Управління праці та соціального захисту населення Староміської районної ради м. Вінниці. В обґрунтування своїх вимог, відповідач зазначає, що Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці є неналежним відповідачем у справі, посилаючись на статтю 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду частковому скасуванню з ухваленням у даній частині нового рішення з таких підстав. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Відповідно до частини 1 статті 195 суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції дійшов висновку, що недоплачена одноразова щорічна грошова допомога за 2006 рік підлягає стягненню на користь позивача відповідно до статті 22 Конституції України, згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне. Так, колегією суддів встановлено, що позивач є інвалідом війни третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для цієї категорії громадян. Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач щорічно до 5 травня повинен отримувати разову грошову допомогу в розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Проте, судом першої інстанції не враховано, що дію зазначеної норми Закону в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни зупинено на 2006 рік згідно із Законом України № 3235-IV від 20.12.2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік». А тому, до спірних правовідносин не могла бути застосована норма ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги, оскільки на момент ухвалення рішення судом вона була нечинною. З огляду на вищевикладене, при розрахунку суми разової щорічної допомоги за 2006 рік суд першої інстанції повинен був керуватися положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», а не положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, з врахуванням того, що відповідачем разова щорічна грошова допомога до 5 травня за 2006 рік виплачена позивачу у встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» розмірі, підстав для задоволення позовних вимог за вказаний період немає. Відповідно, постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у даній частині.

Результат розгляду: partial