Рішення адміністративного суду від 2008-07-21 00:00:00+03

07.04.08р. Державним комітетом У країни у справах національно стей та релігій прийнято ріш ення № 212-08 про надання статусу біженця [PERSON], громадяни ну Республіки Білорусь. Я к вбачається з рішення відпо відача, статус біженця надан о відповідно до абзацу друго го статті 1 Закону України «Пр о біженців»від 21.06.01р. як особі, я ка має цілком обґрунтовані п обоювання стати жертвою пере слідувань за ознаками політи чних переконань. Генеральною прокуратурою України проведено перевірку , за результатами якої позива чем 25.04.08р. принесено протест на рішення Держкомнацрелігій № 212-08 від 07.04.08р. про надання статус у біженця. Згідно вимог ст. 21 Закону Укр аїни «Про прокуратуру»проте ст на акт, що суперечить закон у, приноситься прокурором, йо го заступником до органу, яки й його видав, або до вищестоящ ого органу. Пленумом Вищого адміністр ативного суду України ухвале но постанову від 06.03.08р. № 2 «Про п рактику застосування адміні стративними судами окремих п оложень Кодексу адміністрат ивного судочинства України п ід час розгляду адміністрати вних справ». Відповідно до на даних рекомендацій, у справа х щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів в ладних повноважень адмініст ративні суди мають перевірят и, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноваж ень та у спосіб, що передбачен і Конституцією та законами У країни; 2) з використанням повн оваження з метою, з якою це пов новаження надано; 3) обґрунтов ано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення д ля прийняття рішення (вчинен ня дії); 4) безсторонньо (неупер еджено); 5) добросовісно; 6) розсу дливо; 7) з дотриманням принцип у рівності перед законом, зап обігаючи несправедливій дис кримінації; 8) пропорційно, зок рема з дотриманням необхідно го балансу між будь-якими нес приятливими наслідками для п рав, свобод та інтересів особ и і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на у часть у процесі прийняття рі шення; 10) своєчасно, тобто прот ягом розумного строку. Форми, найменування і поряд ок прийняття актів (рішень) де ржавними чи іншими органами залежать від місця даного ор гану в системі відповідних о рганів та його компетенції і регламентуються Конституці єю України, відповідними зак онами України та положенням (статутом) про такий орган. Постановою Кабінету Мініс трів України від 08.11.06р. № 1575 Держа вний комітет України у справ ах національностей та міграц ії реорганізовано у Державни й комітет України у справах н аціональностей та релігій. В ідповідно до постанови Кабін ету Міністрів України від 21.11.07 р. №\~1347 «Про внесення зміни до П оложення про Державний коміт ет України у справах націона льностей та релігій» Держком нацрелігій є спеціально упов новаженим центральним орган ом виконавчої влади у справа х міграції в межах, визначени х законодавством про біженці в. У своїй діяльності Держком нацрелігій керується Консти туцією України, Законом Укра їни «Про біженців», Конвенці єю 1951 року про статус біженців та Протоколу до неї 1967 року, до якої Україна приєдналась у 200 2 році без будь-яких застереже нь та іншими міжнародно-прав овими актами, які були ратифі ковані Верховною Радою У країни. Правовий статус біженця в У країні, порядок надання, втра ти та позбавлення статусу бі женця, державні гарантії зах исту біженців регулюються Ко нституцією України, Законом України від 21.06.01р. № 2557-ІІІ «Про б іженців»(далі-Закон), іншими н ормативно-правовими актами, а також міжнародними договор ами, згода на обов'язковість я ких надана Верховною Радою України. Зокрема до міжнаро дних норм права відносяться Конвенція про статус біженці в 1951 року та Протокол про стату с біженців 1967 року (ратифікова ні Законом України від 10.01.02р. № 2 942-ІІІ), якими визначено загаль ні принципи щодо захисту біж енців. Відповідно до ст. 1 Закону бі женець це особа, яка не є гро мадянином України і внаслідо к цілком обґрунтованих побою вань стати жертвою пересліду вань за ознаками раси, віросп овідання, національності, гр омадянства (підданства), нале жності до певної соціальної групи або політичних перекон ань, перебуває за межами краї ни своєї громадянської належ ності та не може користувати ся захистом цієї країни або н е бажає користуватися цим за хистом внаслідок таких побою вань, або, не маючи громадянст ва (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попер еднього постійного проживан ня, не може чи не бажає поверну тися до неї внаслідок зазнач ених побоювань. Статтею 6 Закону встановлен о повноваження спеціально уп овноваженого центрального о ргану виконавчої влади у спр авах міграції, зокрема прийн яття рішень про надання, втра ту і позбавлення статусу біж енця; координація взаємодії інших органів виконавчої вла ди з питань, що стосуються біж енців; збір та аналіз інформа ції щодо наявності у країнах походження біженців умов, за значених у абзаці другому ст атті 1 цього Закону. Відповідно до статті А (2) Кон венції 1951 р. про статус біженці в, особа, яка внаслідок обґрун тованих побоювань стати жерт вою переслідування за ознако ю належності до певної соціа льної групи чи політичних по глядів та знаходиться за меж ами країни своєї громадської належності та не може скорис туватися захистом своєї краї ни, кваліфікується як біжене ць. Законом України від 21.10.99р. рат ифіковано Угоду між Урядом У країни та Управлінням Верхов ного Комісара ООН у справах б іженців та Протокол про допо внення пункту 2 статті 4 Угоди між Урядом України та Управл інням Верховного Комісара ОО Н у справах біженців. Управлі нням Верховного комісара ООН у справах біженців ухвалено Керівництво щодо процедур т а критеріїв встановлення ста тусу біженців, відповідно до Конвенції 1951 року та Протокол у 1967 року (Женева, 1992 рік). Відповідно до зазначеного Керівництва надано загальни й аналіз поняття «внаслідок цілком обґрунтованих побоюв ань стати жертвою переслідув ань». Так, до елементу «побоюв ання»відносять субєктивн ий стан особи її психічний стан, який повязаний із хар актеристикою особистості за явника, а тому зазначається, щ о висновок про стан у країні-п оходження не є визначальним. Субєктивний стан особи вс тановлюється при особистому спілкуванні із представника ми державного органу. Так, із [PERSON] було прове дено співбесіди 16.08.07р. та 14.01.08р., з а результатами яких складено протоколи. Після встановлення субє ктивного елементу, відповідн о до зазначеного Керівництва , слід дослідити обєктивни й елемент - «обґрунтовані поб оювання». Зазначено, що такі п обоювання повинні ґрунтуват ися тільки на особистому дос віді особи, а не досвіду інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень [PERSON] , які залучені до матеріалів с прави, побоювання третьої ос оби виникли внаслідок дружні х відносин із представниками опозиції діючій політичній влади у Республіці Білор усь, а також після прийняття з апрошення Федерації боротьб и України працювати тренером -консультантом Збірної коман ди України та переїздом на ме шкання до м. Києва. Зазначеним Керівництвом в становлені й інші критерії о цінки при здійсненні процеду р розгляду заяви особи щодо н адання їй статусу біженця. Як вбачається з наведеного , відповідачем було вчинено н алежну перевірку та в межах н аданої компетенції, а тому за уваження позивача \~в цій част ині визнаються судом безпідс тавними. Згідно з пунктом 78 Керівниц тва з процедур та критеріїв в изначення статусу біженця УВ КБ ООН, належність до певної с оціальної групи може бути пе ршопричиною переслідувань, т ак як немає впевненості, що да на група лояльна по відношен ню до уряду, або так як політич ні пріоритети або економічна діяльність її членів або сам е існування даної соціальної групи є перешкодою для політ ики уряду. Згідно з пунктом 53 Керівниц тва з процедур та критеріїв в изначення статусу біженця УВ КБ ООН, заявник може піддават ися різним впливам, які самі п о собі не підпадають під визн ачення поняття "переслідуван ня" (зокрема, дискримінація в р ізних формах), в деяких випадк ах спільно з іншими несприят ливими факторами (наприклад загальний стан безпечності в країні походження). В таких ви падках різні елементи, разом взяті, діють на психологічни й стан заявника таким чином, щ о вони можуть бути визначені як претензії повністю обґру нтовані побоювання переслід увань на "сукупному ґрунті". Як встановлено відповідач ем, на територію України ОС ОБА_2 прибув легально в липн і 2006 року на підставі націонал ьного паспорту. До України ві н приїхав на запрошення Асоц іації спортивної боротьби Ук раїни для роботи в якості тре нера-консультанта для підгот овки національної збірної Ук раїни до Олімпійських ігор в Пекіні 2008р. На протязі більш ні ж одного року він постійно пр оживав на території України ні від кого не переховуючись , отримав ідентифікаційний к од, також він неодноразово та безперешкодно виїздив за ме жі України. Згідно статті 14 Закону Укра їни «Про біженців»у разі вин икнення сумнівів щодо достов ірності інформації спеціаль но уповноважений центральни й орган виконавчої влади у сп равах міграції має право зве ртатися з відповідними запит ами до Міністерства внутрішн іх справ України, Служби безп еки України, інших органів де ржавної влади, органів місце вого самоврядування та об'єд нань громадян, які можуть спр ияти встановленню справжнос ті фактів стосовно особи, осо бова справа якої розглядаєть ся. Так, перевіркою органів вну трішніх справ не повідомлено , що цей орган володіє інформа цією, яка б перешкоджала отри манню статусу біженця ОСОБ А_2 відповідно до ст. 10 Закону України «Про біженців». Пере віркою Управління Служби без пеки України у м. Києві повідо млено, що цей орган не вбачає п ідстав, які б перешкоджали на данню статусу біженця громад янину Республіки Білору сь [PERSON] Відповідно до частини трет ьої статті 10 Закону України «П ро біженців»статус біженця н е надається особі, яка вчинил а тяжкий злочин неполітичног о характеру за межами Україн и до прибуття в Україну з мето ю набуття статусу біженця, як що таке діяння віднесено Кри мінальним кодексом України д о тяжких злочинів. До Генеральної прокуратур и України надійшло клопотанн я Генеральної прокуратури Республіки Білорусь від 25.07 .07р. № 25/500-2006 про видачу [PERSON] , в звязку з вчиненням цією с обою тяжких злочинів та з мет ою притягнення його до кримі нальної відповідальності. Відповідно до статті 62 Конс титуції України, а також ч.2 ст .2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злоч ину і не може бути піддана кри мінальному покаранню, доки ї ї вину не буде доведено у зако нному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводи ти свою невинуватість у вчин енні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на дока зах, одержаних незаконним шл яхом, а також на припущеннях. У сі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відношенні [PERSON] обв инувальний вирок суду відсут ній, а тому він не може вважати ся особою, яка вчинила злочин . На час прийняття оскаржено го рішення [PERSON] до крим інальної відповідальності н е притягався, кримінальну сп раву порушено не було. Чинним и актами законодавства Украї ни обовязок щодо доказуван ня встановлення факту про пр итягнення особи до криміналь ної відповідальності на відп овідача не покладено. Крім то го, правоохоронними органами та органами СБУ надано висно вок щодо відсутності обстави н, які перешкоджають наданню [PERSON] статусу біженця. Також суд враховує ті обста вини, що в силу наведених норм Держкомнацміграції не наділ ений повноваженнями щодо над ання оцінки винуватості чи н евинуватості особи у вчинено му злочину. З іншого боку, позивач не зв ертався до відповідача про п рийняття рішення щодо позбав лення [PERSON] статусу біже нця, а внесений припис прокур атури було відхилено на підс таві встановлених фактів роз гляду особової справи ОСОБ А_2 та правомірності прийня ття рішення Комітетом. Враховуючи викладене, суд п риходить до висновку, що відп овідачем повно та обєктивн о проведено вивчення матеріа лів особової справи [PERSON] та в межах наданих законом повноважень прийнято рішенн я №\~212-08 від 07.04.08р. про надання стат усу біженця громадянину Ре спубліки Білорусь ОСОБА _2, відповідно до абзацу друг ого ст. 1 Закону України «Про б іженців», як особі, яка має ціл ком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками політичних пере конань. Правомірність прийнятого рішення відповідачем також п ідтверджується показаннями свідків [PERSON] та ОСОБА _5, яких суд допитав у судовом у засіданні 18.07.08р. Так, з наданих свідчень вбачається, що ОС ОБА_2 є активістом Білорусь кої соціал-демократичної пар тії «Громада»та партії Свобо ди та Прогресу, які приймають участь в роботі по підтримці політув'язнених та членів їх родин, надають допомогу опоз иційним політичним партіям т а молодіжним рухам. Сам ОСО БА_2 у своїх заявах про надан ня статусу біженця та проток олах співбесід вказував на т е, що він фінансово підтримув ав опозиційні рухи; сукупніс ть вказаного і є підтверджен ням політичних переконань [PERSON] Відповідно до ст. 3 Закону Ук раїни «Про біженців»біженец ь не може бути висланий або пр имусово повернутий до країни , де його життю або свободі заг рожує небезпека через його р асу, віросповідання (релігію ), громадянства (підданство), н алежність до певної соціальн ої групи або політичних пере конань. Біженець не може бути висланий або примусово пове рнутий до країн, де він може за знати катувань та інших жорс токих, нелюдських або таких, щ о принижують гідність, видів поводження і покарання, або з якої він може бути висланий а бо примусово повернутий до к раїн, де його життю або свобод і загрожує небезпека через й ого расу, релігію, національн ість, громадянство (підданст во), належність до певної соці альної групи або політичних переконань. Досягнення позитивного еф екту для суспільного інтерес у шляхом запровадження будь- якого обмеження права повинн о відповідати чинним актам з аконодавства України, відпов ідно до ст. 19 Конституції Укра їни органи державної влади, о ргани місцевого самоврядува ння, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноваж ень та у спосіб, що передбачен і Конституцією та законами У країни, а також відповідно до міжнародних договорів, згод а на обов'язковість яких нада на Верховною Радою Украї ни. Конституційні норми за сво їм первісним походженням нал ежать до норм першої черги і н е можуть застосовуватися опо середковано. У співвідношенн і конституційних первісних н орм з відтвореними нормами п ріоритет у застосуванні нале жить первісним нормам, що обу мовлюється ієрархічним місц ем Конституції України в сис темі законодавства, а саме її найвищою юридичною силою (ч. 2 ст. 8 Конституції), а також зага льновизнаним способом розв язання суперечностей в закон одавстві, який полягає в тому , що у разі суперечливого регу лювання різними правовими ак тами одних і тих самих правов ідносин, застосовуються поло ження того акта, який має вищу юридичну силу. Зазначені конституційні в имоги поширюються на всі без винятку органи державної вл ади, у тому числі й на компетен цію Генеральної прокуратури України щодо внесення проте стів з урахуванням обовязк овості вимог, встановлених р ішенням суду (ст. 124 Конституці ї). Крім того, позивачем не взят о до уваги, що рішенням Європе йського суду з прав людини ві дповідно до правила 39 Регламе нту Європейського суду вжито тимчасовий захід в інтереса х заявника у справі № 48495/07 «ОС ОБА_2 проти України»шляхом зупинення екстрадиції заявн ика до Республіки Білору сь. З огляду на викладене, суд п риходить до висновку, що позо в є безпідставним, а тому визн ається судом таким, що не підл ягає задоволенню.

Результат розгляду: denied