Рішення адміністративного суду від 2008-02-07 00:00:00+02

позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачем порушено його права передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який всіх належних сум на оздоровлення не виплатив, а тому зазначене є підставою до їх стягнення в розмірі 8 491 грн. 80 коп. у період з 1999 по 2007 роки. У судовому засіданні позивач просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибула й просила розглянути справу за її відсутності. Заслухавши позивача і дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи, вбачаються спірні правовідносини, що виникли між Управлінням праці та соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області та [PERSON] з приводу розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення. Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 9 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вирішуючи цю справу, суд застосовує положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /далі Закон № 3054-ІІІ/ та Конституцію України. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а отже - суб'єктом визначеним у ст. 48 Закону № 3054-ІІІ яким передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної плати визначається на момент виплати. У згаданий період Управління виплатило позивачу щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 21 грн. 50 коп. та 90 грн. у відповідні роки установлених постановами Кабінету Міністрів України №/№ 836 і 562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року та «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12 липня 2005 року. Зазначені виплати на момент їх здійснення, розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена Законами України «Про державний бюджет України» та «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати» на відповідні роки в розмірі 21 грн. 50 коп. за 2002-2005 роки та 90 грн. за 2005-2007 не відповідають. Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Ураховує суд і те, що відповідно до статей 21 і 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод не допускається. Згаданими постановами №/№ 863 і 562 усупереч Закону № 3054-ІІІ установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, для інвалідів третьої групи 21 грн. 50 коп. та 90 грн. у відповідні роки. Між тим, з моменту прийняття даних постанов №/№ 863 і 562, встановлені ними розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишились незмінними , у той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 3054-ІІІ та відповідними статтями Законів України «Про державний бюджет України» та «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати» на 2000-2007 роки, а не постанови №/№ 836 і 562. Тим самим, суд вважає наявними порушення прав позивача, які підлягають захистові, а пред'явлений позов про стягнення різниці недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення, задоволенню. З урахуванням наведеного, поданий позивачем розрахунок сум стягнення є вірним, ґрунтується на вимогах закону і сумнівів у суду не викликає, а тому на користь позивача підлягає стягненню заявлена ним сума. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted