Рішення адміністративного суду від 2008-03-24 00:00:00+02

Рішенням сесії Костянтинівської сільської ради від 27 березня 2007 року № 7-4/У було виділено позивачці земельну ділянку площею 0,13 га [ADDRESS] в приватну власність для обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, а відповідачу - площею 0,04 га за тією ж адресою з вільного присадибного фонду села в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд. Позивачка просить скасувати рішення сесії в частині надання відповідачу земельної ділянки з тої, що знаходиться біля будинку, який вона придбала за договором купівлі-продажу, так як при укладенні такого договору вона вважала, що отримає в користування всю земельну ділянку біля спірного будинку. Представник відповідача позов не визнала повністю, посилаючись на те, що в зв'язку зі смертю користувача земельної ділянки, вона переходить до вільного присадибного фонду села, з якого сільська рада виділяє в користування чи приватну власність особі, що звернулась з відповідною заявою, та при визначенні її розміру, враховуються всі обставини, що заслуговують на увагу. [PERSON] позов не визнав повністю, пояснивши, що потребує покращення житлових умов, так як його сім'я проживає з батьками, а тому звернувся в установленому порядку з заявою про виділення земельної ділянки розміром 0,10 га під забудову, яка була рішенням сесії задоволена частково. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок розміщений на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі його відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій він розміщений, та частиною ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка за вказаною адресою розміром 0,20 га знаходилась в користуванні [PERSON], яка була власником будинку. Після її смерті у 1999 році спадщина ніким не була оформлена, проте в будинку став проживати її син. Оскільки земельна ділянка, що має вихід на одну з центральних вулиць, тривалий час не використовувалась за призначенням, про що складались відповідні акти, по ній не сплачувався земельний податок, власник будинку був відсутній, рішенням сесії Костянтинівської сільської ради від 20 березня 2006 року її було передано до вільного присадибного фонду села. [PERSON], що є сином останнього та внуком [PERSON], і за рішенням Смілянського міськрайсуду від 27 липня 2006 року став власником будинку [ADDRESS], було рішенням сесії сільської ради від 20 грудня 2006 року виділена біля будинку земельна ділянка площею 0,17 га, а також цим же рішенням суміжному землекористувачу [PERSON] наділена земельна ділянка площею 0,03 га. За договором купівлі-продажу від 16 листопада 2006 року [PERSON]продав [PERSON] вказаний будинок, а тому вона звернулась до сільської ради з заявою про виділення їй біля нього земельної ділянки площею 0,20 га, а потім 0,17 га, так як частина її вже була виділена [PERSON] В цей же час з заявою про виділення земельної ділянки розміром 0,10 га під забудову звернувся відповідач. На сесії сільської ради 30 січня 2007 року вказані заяви розглянуто не було до вивчення питання, а 27 березня 2007 року по них винесені вказані рішення. Оскільки [PERSON] являлась лише землекористувачем, після її смерті та припинення права власності на жилий будинок, земельна ділянка була відповідно до діючого законодавства віднесена до вільного присадибного фонду, а тому в послідуючому саме сільська рада мала право вирішувати питання про її надання. Земельна ділянка була виділена новому власнику будинку лише в грудні 2006 року, оскільки договір купівлі-продажу своєчасно не було зареєстровано в сільській раді, а тому на момент його укладення в листопаді 2006 року, [PERSON]навіть не являвся землекористувачем. Оскільки ним право власності на земельну ділянку оформлено не було, вона знову була віднесена до вільного присадибного фонду звідки і наділялась позивачці та відповідачу. Стаття 377 ЦК України передбачає аналогічну ст. 120 ЗК України норму, за якою при переході права власності на будівлі чи споруди, до нового власника переходить право користування тією частиною земельної ділянка, що необхідна для їх обслуговування. Таким чином, сільська рада при розгляді заяв про виділення земельних ділянок сторін мала право вирішити питання про їх розмір і не була зобов'язана надавати земельну ділянку [PERSON] в тому розмірі, що вона просила і яка була у попереднього власника будинку. Крім того при вирішенні даного питання було враховано відсутність будь-яких вільних земельних ділянок для забудови та наявність будинковолодіння у власності позивачки в с. Тернівка та земельної ділянки біля нього розміром 0,43 га. Разом з тим під час розгляду справи та обмірах земельних ділянок встановлено, що земельну ділянку відповідачу розміром 0,04 га реально в натурі виділити неможливо, оскільки її фактично не існує, а тому таке рішення потягне виникнення подальшого спору та неможливість виконати його в натурі. Саме з цих підстав оспорюване рішення необхідно скасувати для повторного розгляду заяви [PERSON] про надання йому земельної ділянки під забудову з врахуванням вказаних обставин, оскільки питання про скасування такого рішення відносно позивачки не ставилось. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню витрати по справі, проте при вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним врахувати складність справи, час, витрачений на її розгляд, а також підстави задоволення позову. На підставі ст. ст. 116, 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України,

Результат розгляду: granted