Рішення адміністративного суду від 2008-06-24 00:00:00+03

07 квітня 2008 року [PERSON]звернулась із адміністративним позовом до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, в якому просила: - постановити ухвалу про заборону відповідачу проводити дії щодо вилучення або реалізації автомобіля марки ВАЗ, модель 210930, реєстраційний номер [NUMBER]; - визнати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.02.2008 року по примусовому стягненню за виконавчим написом № 606 виданим приватним нотаріусом [PERSON]. протиправною і нечинною; - зобов'язати відповідача усунути порушення зазначені у цій скарзі та поновити її порушені права шляхом відкликання копій постанови про арешт майна із органів та установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач: - не повідомив про відкриття виконавчого провадження; - постанова про арешт майна була направлена позивачеві 29.02.2008 року, через місяць після її винесення; - на момент вчинення виконавчого напису автомобіль ВАЗ, модель 210930, реєстраційний номер [NUMBER] знаходився і знаходиться під заставою на підставі договору застави №35/62/301/06-А від 11.12.06 р., укладеного між [PERSON]. та ВАТ «Кредитпромбанк»; - звернення стягнення на майно здійснюється, зокрема на підставі виконавчого напис у нотаріус; - підставою для відкриття виконавчого провадження, згідно постанови про арешт, є виконавчий напис нотаріуса про стягнення боргу у сумі 37866,03 грн., а не про звернення стягнення на заставлене майно. Позивач клопотала про поновлення строку для подання позовної заяви, оскільки первісно у встановлений строк вона звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, як і було зазначено в пункті 4 оскаржуваної постанови державного виконавця, проте ухвалою вказаного суду від 24.03.08 року у відкритті провадження було відмовлено, оскільки заява не підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства. 20 червня 2006 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами у відсутність позивача та його представника. 24 червня 2008 року відповідач направив клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, процесуальним правом на участь у судовому засіданні, подання доказів не скористався, не виконав вимогу суду щодо надання засвідчених копій постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копій документів, що стали підставою для відкриття виконавчого провадження, копії виконавчого напису №606 від 23.01.08 р., відомості щодо адреси стягувача у виконавчому провадженні, та надання для огляду судом матеріалів виконавчого провадження для огляду у судовому засіданні. Суд вирішує справу на основі наявних доказів. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 лютого 2008 року державним виконавцем Поляковою О.Б. Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, при примусовому виконанні виконавчого напису №606 від 23.01.08 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON], Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення боргу з [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» боргу у сумі 37866,03 грн., накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ, модель 210930, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] та заборонено його відчуження. Згідно договору застави №35/62/301/06-А до кредитного договору №35/62/06-А від 11 грудня 2006 року, заставодавець - [PERSON]передала у забезпечення власних зобов'язань за Кредитним договором, а заставодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» прийняв у заставу майно - автомобіль марки ВАЗ, модель 210930, реєстраційний номер [NUMBER]. З матеріалів справи не виходить, що позивач має інші зобов'язанні перед ВАТ «Кредитпромбанк», ніж ті, що виникли за кредитним договором №35/62/06-А від 11 грудня 2006 року, який укладено на купівлю автомобіля у розмірі 43 570 грн., та за договором застави, укладеним на виконання такого кредитного договору. Відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадженя» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Посилання позивача на те, що позивач не скористалась правом на добровільне погашення зобов'язань та те, що постанова про арешт є передчасною, не є підставою для визнання постанови про арешт протиправною. Позивач не надала жодного підтвердження звернення до виконавчої служби з добровільним виконанням виконавчого напису. Твердження відповідача про порушення статті 55 Закону України «Про виконавче провадження», про відсутність підстави для накладення арешту на майно, у відкритому виконавчому провадженні, як «прохання стягувача» не підтверджується матеріалами справи, оскільки як виходить із оскаржуваної постанови виконавче провадження відкрито за виконавчим написом нотаріуса, а подання заяви або супровідного листа органу державної виконавчої служби разом із таким виконавчим написом цілком відповідає порядку подання рішень, що підтягають примусовому виконанню. Так, відповідно до пункту 3.1. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затверджених наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в пункті 1.1 цієї Інструкції. Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви. Поряд з цим, причина пропуску строку на звернення до адміністративного суду не є поважною. Так, позивач зазначає, що вона 01.03.08 року отримала лист із оскаржуваною постановою, та в 10 денний термін своєчасно звернулась із позовом до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, як і було зазначено в пункті 4 оскаржуваної постанови державного виконавця. Проте доказів своєчасного звернення до суду позивач не надала. Ухвалою вказаного суду від 24.03.08 року у відкритті провадження було відмовлено, оскільки заява не підлягала розгляду у порядку цивільного судочинства. Однак, до адміністративного суду позивач звернулась тільки 07 квітня 2008 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied