Рішення адміністративного суду від 2008-04-18 00:00:00+03

[PERSON]. звернувся до Сосницького районного суду Чернігівської області із позовною заявою до Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області про стягнення заборгованості за понадурочний час служби, позовні вимоги мотивує тим, що він проходив службу в Сосницькому РВ УМВС України в Чернігівській області з 27.01.2004 р. по 12.12.2006 року на посаді помічника начальника оперативного чергового Сосницького РВ УМВС. Чергування відбувалося в три зміни по 24 години кожна. Відповідно до Постанови КМУ № 114 від 29 липня 1991 року « Про затвердження положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР» розділ 1 п.21, для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41 годинний робочий тиждень. За перепрацювання робочого часу йому не проводились доплати або інші донарахування. Так з 27.01.2004 року по 12.12.2006 року ним було відпрацьовано надурочно 1 773,4 години, які повинні були оплачені в подвійному розмірі, що становить 5 265.43 грн., тому він просить стягнути з відповідача заборгованість за понадурочний час служби в сумі 5 265.43 грн. В уточнюючій позовній заяві позивач просить визнати незаконними дії посадових осіб Сосницького РВ УМВС в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати йому суми за перепрацьовані норми робочого часу та стягнути з відповідачів на його користь 5551,67 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовних заявах і просить суд стягнути з відповідачів на його користь 5551,67 грн.. за перепрацювання норм робочого часу. При цьому позивач посилається на Постанову КМ України №114 від 29 липня 1991 року ,якою передбачено 41 годинний робочий тиждень та надані ним розрахунки заборгованості за надурочний час роботи. Представник відповідачів начальника Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області та Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області Поліська К.С. позовні вимоги позивача не визнала і пояснила, що позовні вимоги недоведені та необґрунтовані. Дійсно позивач працював на посаді помічника начальника оперативного чергового Сосницького РВ УМВС в Чернігівській області, ніс добове чергування по 24 години. За відпрацьовані години чергування позивач отримував дні відпочинку, йому виплачувалося грошове забезпечення, за нічні години виплачувалася додаткова надбавка. Позивач не оскаржує порядок несення служби. Крім того в Постанові Кабінету Міністрів України № 197 від 14.09.91р. „ Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні",на яку посилається позивач, зокрема в п.2 вищевказаної Постанови зазначається, що фінансування витрат, пов'язаних з її реалізацією для осіб рядового і начальницького складу ОВС здійснюється: лише в межах асигнувань, що виділяються МВС України. Наказом МВС України № 530 від 17.12.1991 року (чинний на момент існування правовідносин) затверджено Інструкцію про порядок залучення працівників ОВС до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій. Дана Інструкція надає вичерпний перелік підстав залучення працівників ОВС до несення служби понад встановлений законодавством робочий час . Виходячи з положень даного нормативного документу, обставини, на які посилається позивач не є понаднормовим несенням служби. Позивач не навів норм матеріального права ,які дають підстави для стягнення за понадурочний час служби. Крім того ,з 2004 року позивач кожного місяця отримував грошове забезпечення та ніс такий порядок служби і жодного разу не оскаржував . Вона вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду передбачений главою 31-А ЦПК України (в редакції 1963 року) ,який встановлював 2-х місячний строк звернення до суду . Позивач також пропустив і строк звернення до суду ,передбачений ст..99 КАС України і не просить поновити ці строки. Позиція представника відповідачів Поліської К.С. підтверджується також письмовими запереченнями ,доданими до матеріалів справи. Представник відповідача УМВС України в Чернігівській області Дарда О.М. підтримав позицію представника відповідачів Поліської К.С. та додатково пояснив, що позовні вимоги не визнав і вважає їх не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позивач працював оперативним черговим, де передбачено добове чергування. Порядок несення служби позивач не оскаржує. Позивач не довів ,що він працював понаднормово, адже для залучення працівника до роботи в понадурочний час необхідний наказ керівника. Жодних перепрацювань у позивача не було. Як вбачається з графіків за 2004-2006 роки позивач отримував вихідні дні із збереженням грошового забезпечення. Крім того позивач отримував всі надбавки :доплату за роботу в нічний час, надбавку за особливі умови служби, премії. Ст..51 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до бюджетного законодавства, грошові кошти на утримання особового складу Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області надходять щомісячно на підставі розпоряджень головного розпорядника коштів та в межах затвердженого ним кошторису видатків. Як вбачається з довідок ,наданих Сосницьким РВ УМВС України в Чернігівській області , по кошторису КЕКВ-1112 залишка коштів ,виділених на грошове утримання за 1999-2006 року по Сосницькому РВ УМВС не має .Заборгованість перед [PERSON]. по грошовому забезпеченню також відсутня. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши зібрані по справі докази ,суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] позивач [PERSON]. служив в органах внутрішніх справ з 01 жовтня 1987 року і 12.12.2006 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на постанову КМУ № 114 від 29 липня 1991 року « Про затвердження положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР»,якою для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41 годинний робочий тиждень. При цьому позивачем не враховуються положення Інструкції про порядок залучення працівників ОВС до несення служби понад встановлений законодавством робочий час, в дні щотижневого відпочинку та святкові дні і надання відповідних компенсацій,яка затверджена наказом МВС України 17.12.1991 року за №530 і яка передбачає ,що саме відноситься до служби в понадурочний час ,які підстави для залучення працівника органа внутрішніх справ до надурочної служби і порядок компенсації. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Постановою № 114 від 29 липня 1991 року також передбачено, що внутрішній розпорядок в органах внутрішніх справ встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб та підрозділів. При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної ,вечірньої та нічної зміни. В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється сторонами, що позивач працював по змінному графіку роботи ,який передбачає добове чергування. З табелів обліку робочого часу ,затверджених начальником Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області видно, що позивач чергував в нарядах по 24 години на добу і йому нараховувалися доплати за роботу в нічний час та надавалися дні відпочинку (а.с.39-73). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,а саме п.16 не є надурочною робота працівника з ненормованим робочим днем понад установлену норму робочого часу, крім випадків виконання за дорученням роботодавця роботи, що не входила до кола його обов»язків. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Як вбачається з довідки за №1361 від 22.02.2008 року ,виданої Сосницьким РВ УМВС згідно плану асигнувань коштів по коду економічної класифікації видатків (КЕКВ -1112 залишок коштів виділених на грошове утримання за період з 1999-2006 роки по Сосницькому РВ УМВС України відсутній. (а.с.109). З довідки за № 2071,виданої Сосницьким РВ УМВС України в Чернігівській області 18.03.2008 року вбачається ,що заборгованість по грошовому забезпеченню за період 2004-2006 років перед [PERSON]відсутня. (а.с.110). Також судом приймається до уваги посилання представників відповідачів на пропуск звернення до суду з позовною заявою. Розгляд скарг рядового або начальницького складу ОВС проводилось в порядку, встановленому главою 31-А ЦПК України (в редакції 1963 року зі змінами та доповненнями) ,відповідно до якої встановлювався 2-х місячний строк на право звернення до суду з приводу оскарження рішення (дій або бездіяльності) суб'єкта владних повноважень. Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення до адміністративного суду за захистом порушених його прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що щомісячно рік у рік, проходячи саме такий порядок служби в Сосницькому РВ УМВС з змінним добовим чергуванням ,з наданням днів відпочинку та отримуючи відповідне грошове забезпечення за період з 2004 по 2006 роки позивач про порушення своїх прав дізнався або повинен був дізнатися саме у дні несення служби. Згідно графіку чергувань за грудень 2006 року вбачається, що позивач взагалі не був в наряді по чергуванню, останній раз був в наряді по чергуванню 16 листопада 2006 року ( а.с.22-23) і отримуючи за листопад 2006 року грошове забезпечення знав про його розмір і про те, що доплата за роботу в понадурочний час (на яку він з його точки зору має право)не нараховувалася і не виплачувалася. Відповідно до ст..100 КАС України ,пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови у позові, якщо на цьому наполягає одна із сторін, представники відповідачів наполягають на застосування ст..248-5 ЦПК України 1963 року та ст.. 99 КАС України. Суд звертає увагу на те,що позивачем не надано доказів пропущення строку з поважних причин, клопотання про поновлення строків також позивачем не заявлялося. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуваннями судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 , зокрема частина 2 пункту 2 зазначає, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ) і тому в суду достатньо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, в зв»язку з пропущенням строків звернення до суду. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю ,безпідставністю та в зв»язку з пропуском строку звернення до суду.. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: denied