Рішення адміністративного суду від 2008-03-12 00:00:00+02

Позивач, як встановлено судом -[PERSON], звернувся до адміністративного суду з позовом до відповідача, у якому просить зобов'язати його вчинити дії щодо видачі довідки-характеристики на приміщення цеху, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В суді представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, що зазначені у позовній заяві та у письмових поясненнях. Відповідач свого представника до суду не направив, надіслав листи, у яких просить розглядати справу без участі його представника і зазначає про невизнання позову з тих причин, що між [PERSON] ., КТ «Промінь»та [PERSON]. мається невизначеність щодо права власності нерухомого майна, стосовно якого позивач просить видати довідку-характеристику. Представник третьої особи КТ «Промінь»до суду не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, із яких випливає, що дана особа не заперечує щодо позовних вимог. Третя особа [PERSON]. до суду не з'явився, повідомлений належним чином згідно із положеннями КАС України, про причини неявки не сповістив. Суд, вислухавши учасників адміністративного процесу та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 07.11.2006 року позивач [PERSON] ., будучи суб'єктом підприємницької діяльності, уклав із Командитним товариством „Промінь” договір купівлі-продажу нежилого приміщення, копія якого мається в матеріалах справи. Згідно із цим договором купівлі-продажу позивач придбав нежиле приміщення -ковбасний цех, загальною площею 474,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Нежиле приміщення, яке було предметом договору купівлі-продажу, належало КТ „Промінь” на праві власності на момент укладення вказаного договору, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №12405603, виданого Бородянським бюро технічної інвентаризації 06 листопада 2006 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тамарою Миколаївною та внесений в реєстр за номером 3584. 10.11.2006 року Бородянським БТІ прийнято рішення про реєстрацію права власності на дане нерухоме майно. Так, згідно із копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно «12460214, виданого Бородянським БТІ 10.11.2006 року, власником нежилого приміщення -ковбасного цеху за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] . Таким чином, позивач є добросовісним покупцем відповідного нерухомого майна. Право власності на це нерухоме майно не обмежено ні в судовому, ні в будь-якому іншому порядку. На дане майно не встановлено жодних обмежень в Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомості. 20.03.2007 року позивач подав в Бородянське бюро технічної інвентаризації замовлення на проведення технічної інвентаризації для видачі витягу з реєстру прав власності на відчуження відповідного об'єкта нерухомості. Як зазначив представник позивача, ці документи необхідні позивачу при відчуженні даного нерухомого майна. Однак Бородянське БТІ листом від 28.03.2007 р. №94 відмовило позивачу у видачі витягу з реєстру. Згідно з п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. N 6/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Таким чином, БТІ в розумінні п.7 ст.З КАС України є суб'єктом владних повноважень. Аналіз суб'єктного складу та характеру спірних правовідносин свідчить, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.391 даного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст.657 даного Кодексу договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У п.63. Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, передбачено, що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України "Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках" від 20 вересня 2002 року N 84/5 ( z0773-02 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 вересня 2002 року N 773/7061 (із змінами і доповненнями, унесеними наказом Міністерства юстиції України від 23 жовтня 2002 року N 92/5 ( z0846-02 ), а в сільській місцевості, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики відчужуваного нерухомого майна. За таких обставин вбачається, що у відповідача -суб'єкта владних повноважень відсутні підстави для відмови позивачу у видачі довідки-характеристики на обєкт нерухомості. Позиція відповідача про відмову у видачі такої довідки-характеристики видається безпідставною. Зокрема, у листі від 28.03.2007 року та у наданому до суду відзиві на позов від 05.10.2007 року позиція відповідача не грунтуються на правових нормах. Пункт 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 р. N 6/5), на який посилається відповідач, визначає можливі підстави відмови у реєстрації прав на нерухоме майно, а не у видачі довідки-характеристики на об'єкт нерухомості. У ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно із Конституцією та законами України. Однак, дії та рішення відповідача, що оскаржуються, не відповідають вимогам чинного законодавства України і критеріям, які визначені у ч.3 ст.2 КАС України. При цьому, як видно, такими діями порушені права позивача. Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд бере до уваги положення ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте відповідач не довів правомірність своєї позиції. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову. З огляду на принцип диспозитивності в адміністративному судочинстві та відмову представника позивача щодо стягнення судових витрат, є підстави вважати, що питання про розподіл судових витрат у цій справі є вирішеним. На основі встановленого,

Результат розгляду: granted