Рішення адміністративного суду від 2008-04-11 00:00:00+03

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є дружиною померлого ветерана війни 2 групи і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до «5 травня» в розмірі 3 мінімальних пенсій за віком, але відповідачем їй виплачено вказану допомогу в 2007 році в розмірах, які встановлені законом України «Про державний бюджет» та оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивачка просить зобов»язати відповідача перерахувати та виплатити щорічну разову допомогу відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] збільшив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2004 -2007 роки виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 3149,08 грн. Представники відповідача, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з»явились, надали суду письмові заперечення та просять справу розглянути у відсутність їх представника, а тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів. Як вбачається з письмових заперечень відповідача, позивачці як дружині ветерана війни було проведено виплату одноразової грошової допомоги в розмірах, передбачених Законом про Державний бюджет України на відповідний рік, що не суперечить нормам Конституції України, крім того, управління соцзахисту населення Білоцерківської міської ради є головним розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому бюджетних асигнувань і чітко виконує закони України в частині видатків держави. Одноразова допомога на оздоровлення за 2007 рік до 5 травня виплачена позивачці в квітні 2007 року, тобто до прийняття 09.07.2007 року рішення Конституційного суду України № 6-рп, а тому вважають, що вказане рішення не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли до його прийняття. Заслухавши пояснення представника позивачки, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Так, по справі встановлено, що позивачка [PERSON] користується пільгами, встановленими для членів сімей ветеранів війни, що стверджується копією посвідчення [NUMBER]. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” позивачці щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються Законами України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, а саме: в 2007 році інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій ... - 280 гривень; дружинам померлого ветерана війни-150 грн, учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень. Вказана сума в розмірі 150 грн. була позивачкою отримані в повному обсязі в квітні 2007 року, що не заперечується сторонами та підтверджується довідкою відповідача. В підтвердження позовних вимог позивач в своїй заяві посилається на те, що права та пільги учасників бойових дій, до яких належить і він, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішеннями Конституційного Суду України визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги інвалідам війни за 2007 рік. Але згідно ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Отже, як слідує з аналізу зазначених правових норм, обсяги фінансування не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. А саме Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік і були визначені розміри разової грошової допомоги для учасників бойових дій, на що вказано вище в постанові. Ст. 22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України”, то вони є актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали залежність одних законів від інших. Дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якою встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни здійснюється у розмірі: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій ... - 280 гривень, дружинам померлих ветеранів війни-150 грн., визнана такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Згідно ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Оскільки рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року набрало законної сили 09.07.2007 року, воно не може бути застосовано до правовідносин, які виникли до його прийняття, а виплата вказаної допомоги за 2007 рік позивачці була проведена до цієї дати, про що вказано вище. Щодо вимог позивачки про стягнення щорічної допомоги до 5 травня за 2004-2006 роки, то суд відмовляє в задоволенні позову

Результат розгляду: denied