Рішення адміністративного суду від 2008-10-02 00:00:00+03

Прокурором Ленінського району м. Вінниці в інтересах держави - Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області подано позов про стягнення з [PERSON] 510 грн. накладених фінансових санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт. В судовому засіданні представник позивача та прокурор позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову та витребуваних судом доказів не надав. Надіслані на його адресу судові документи повернулись до суду з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання". В зв'язку з тим, що судом були вжиті всі передбачені законом заходи для забезпечення явки останнього до суду, для реалізації ним можливості судового захисту своїх прав та інтересів, неприбуття відповідача за таких обставин в судове засідання, виходячи зі змісту ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства, не є перешкодою для розгляду справи, а тому судом ухвалено розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши подані докази, судом встановлено, що 20.02.2008р. державними інспекторами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області, згідно завдання від 18.02.2008р., було здійснено перевірку транспортного засобу, під керуванням водія [PERSON], що належить перевізнику - приватному підприємцю [PERSON], з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт № 000259 від 20.02.2008р. Проведеною перевіркою встановлено, що у водія [PERSON], перевізника [PERSON] відсутні документи, передбачені ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме ліцензійна картка. Зокрема, згаданою нормою Закону встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Такими документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів на таксі є: для автомобільного перевізника - ліцензія, інші документи, передбачені законодавством України; для водія таксі - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, інші документи, передбачені законодавством України. Факт відсутність ліцензійної картки підтвердив сам водій [PERSON], в наданих до акту перевірки від 20.02.2008р. поясненнях, вказавши, що необхідні документи на таксі виготовляє власник - [PERSON] Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки, до суб'єкта підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постановою начальника територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області № 048487 від 24.03.2008р. до [PERSON] застосовано фінансові санкції в сумі 510 грн. Дана постанова про накладення фінансових санкцій направлена відповідачу рекомендованим листом, який відділенням поштового зв'язку на адресу позивача не повертався, що свідчить про його отримання адресатом. Пунктом 28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 р. №1567 передбачено, що фінансова санкція повинна бути перерахована суб'єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок не пізніше ніж протягом п'ятнадцяти днів після отримання ним копії постанови про застосування фінансових санкцій, про що повідомляється орган державного контролю, посадовою особою якого винесено відповідну постанову. Постанова про накладення фінансових санкцій відповідачем не оскаржена в передбаченому законодавством порядку, хоча і жодних доказів її виконання в добровільному порядку матеріали справи не містять. Чинним законодавством України не передбачено механізму примусового стягнення фінансових санкцій у випадку несплати їх перевізником у добровільному порядку. Так, зокрема, Закон України "Про автомобільний транспорт" не передбачає примусового виконання даних постанов органами держаної виконавчої служби. Несплата фінансових санкцій в добровільному порядку тягне за собою ненадходження коштів до державного бюджету, що суттєво порушує інтереси держави. Згідно положення ч.2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАСУ). На підставі викладеного, враховуючи, що позов підтверджений матеріалами справи та беручи до уваги відсутність заперечень відповідача щодо предмету спору, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню відповідно до чинного законодавства та в межах заявлених вимог в сумі 510 грн. Поряд з цим суд наголошує, що оскільки відповідач - Скляров Ігор Павлович скоїв порушення законодавства про автомобільний транспорт здійснюючи свою підприємницьку діяльність, будучи зареєстрованим як фізична особа - підприємець, тому і фінансова санкція в сумі 510 грн. має бути стягнута з нього як з підприємця.

Результат розгляду: granted