Рішення адміністративного суду від 2008-06-26 00:00:00+03

Позивачка[PERSON]., звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона являється потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС ІV категорії, є непрацюючою пенсіонеркою, яка постійно проживає на території радіоактивного забруднення і крім цього являється учасницею війни, а тому згідно з ст. ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.14 Закону України «Про статус віетеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вона має право на щомісячну доплату до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, як непрацююча пенсіонерка, що проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в зоні гарантованого добровільного відселення, на додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та як учасник війни на підвищення до пенсії на 10% прожиточного мінімуму, як особа що втратила працездатність. Відповідач виплачує їй щомісячну доплату до пенсії, додаткову пенсію та підвищів розмір пенсії, як учаснику війни, але в значно меньших розмірах ніж передбачено вимогами вищевказаних Законів. Звернення до відповідача про проведення перерахунку та виплати їй недоотримані суми до пенсії залишилось без задоволення. Тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки, посилаючись на вищенаведені обставини змінив предмет позову, частково відмовився від вимог та збільшив розмір стягнення стосовно щомісячної доплати до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення і просить суд визнати дії відповідача щодо відмови у донарахуванні та виплаті недоотриманих сум щомісячної допомоги та додаткової пенсії за 2005-2007 року протиправними та стягнути з відповідача на користь позивачки недоотримані суми до пенсії у загальному розмірі 7545 грн. 93 коп., в тому числі: 5097 грн. 60 коп. щомісячну доплату до пенсії за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення за 2007 рік у відповідності до ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», 1858 грн. 77 коп. щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, як особі віднесеної до 4 категорії за 2005-2007 роки відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та 589 грн. 56 коп. щомісячне підвищення до пенсії як учаснику війни за 2005-2006 роки у відповідності до ст.14 Закону України «Про статус віетеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачка перебуває на обліку в УПФУ у Рокитнянському районі з 25.01.1977 року, їй виплачується доплата до пенсії, додаткова пенсія та підвищенна пенсія в порядку та розмірах визначених постановами КМ України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», а тому просить суд відмовити у задоволені позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка являється потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС ІV категорії, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 25.06.1994 року, перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області як непрацююча пенсіонерка з 25.01.1977 року, є зареєстрованою особою і постійно проживає в с. Савинці Рокитнянського району Київської області, яке згідно постанови КМ України від 23.07.1991 за №106 (додаток №1) віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, має статус учасниці війни, що підтверджується посвідчення [NUMBER] від 08.08.1997 року, що сторонами не оспорюються, Відповідач нараховує та виплачує позивачці щомісячну доплату до пенсії, додаткову пенсію та підвищену пенсію не у відповідності до ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а керуюється вимогами постанов КМ України від 26.07.1996 року № 836 та від 03.01.2002 року №1, тому розмір цих виплат та доплат є значно меньшим ніж передбачено Законами України. Викладене підтверджується поясненнями представників сторін та оглянутими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а саме в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відтак позивачка , як непрацююча пенсіонерка, має право на таку доплату. Відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії, відповідно і позивачка має право на таку додаткову пенсію. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пенсії учасникам війни підвищуються на 10% прожиточного мінімума для осіб, які втратили працездатність, тому позивачка має право на отримання підвищеної пенсії. Таким чином, розмір доплати до пенсії, додаткової пенсії та розмір підвищення пенсії, які фактично нарахуваються та виплачуються відповідачем позивачці відповідно до вищевказаних постанов КМ України, суперечить вимогам ст.ст. 39, 51 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Позиція представника відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується виключно на положеннях постанов КМ України є хибною тому, що у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, тому суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанови КМ України від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за №6-рп визнано неконституційними положення п.п.13,30,71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими були зупиненні на 2007 рік дія статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає. Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відмова відповідача у донарахуванні та виплаті позивачці недоотриманих сум щомісячної доплати до пенсії за 2007 рік, додаткової пенсії за 2005-2007 роки та підвищення до пенсії за 2005-2006 роки є протиправною. Суд також вважає за необхідне застосувати вимоги ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» де зазначено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий період без обмеження будь-яким строком.

Результат розгляду: granted