Рішення адміністративного суду від 2008-09-08 00:00:00+03

У червні 2008 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 1998-2007 років йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) та доплати в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст.37) позивач визначив в розмірі 39692,70грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивачка працює та проживає в [ADDRESS] , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії. Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Позов підлягає частковому задоволенню, при цьому суд враховує, що дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0а6Р710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., зі липня 2002 року -165 грн., зі січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року - 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р,- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1 квітня 2007 року - 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Заборгованість перед [PERSON] . за період з січня 1998 року по грудень 2007 року становить ( по ст..39 Закону): - за 1998рік- 1200грн. ( 45грн.х2х6=540грн., 55х2х6=660грн.) - за 1999 рік-1776грн. ( 74грн. х2х12=1776грн.) - за 2000рік - 2400грн.(74грн.х2хЗ=444грн.,90грн.х2хЗ=540грн., 118грн. х2х6=1416грн) за 2001 рік - 2832грн. (118грн. х2х 12=2832грн) - за 2002рік-3660грн. ( 140грн.х2х6=1680грн., 165грн.х2х6= 1980грн.) - за 2003рік - 4480грн. (185грн. х2х11=4070грн., 205грн. х2х1=410грн.) за 2004рік-5176грн. ( 205грн.х2 х 8=3280грн., 237грн.х2х4=1896) - за 2005 рік - 7208грн. (262грнх2хЗ=1572грн., 290грн.х2хЗ=1740грн., 310грн.х2х2= 1240грн., 332грн.х2х4 = 2656грн.); - за липень-грудень 2007 року-5400грн.(440грн.х2хЗ=2640грн., 460грн.х2хЗ=2760грн.) а всього 33061 грн.00коп. ( 34132грн. - 1071грн.00коп.)(отриманих згідно ПКМ України). Заборгованість по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивачку (ст.37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень 2007 року і становить: 1067,4грн. (440грн. х 40% х 3 = 528грн., 460грн. х 40% х 3 = 552грн. + 528грн. = 1080грн. - 12,6грн. (отримані по постанові КМ). Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial