Рішення адміністративного суду від 2008-07-29 00:00:00+03

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Чернівецький районний центр зайнятості -робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття з позовною заявою до [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю, отриманої незаконним шляхом, в сумі 894,59 грн. Заявлені позивачем позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”№ 1533-111 та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.12.2000 р. особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували безробіттю, працювали менше 26 календарних тижнів, мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. За період з 08.02.2007 р. по 23.08.2007 р. [PERSON], яка перебувала на обліку в Чернівецькому районному центрі зайнятості, нараховано та виплачено допомогу по безробіттю в сумі 894,59 грн. Відповідно до порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 125/16 від 11.03.2008 р. Чернівецьким районним центром зайнятості подано запит до Могилів -Подільської ОДПІ щодо підтвердження страхового стажу [PERSON] в СВАТ “Подільське”с. Шендерівка. Могилів -Подільська ОДПІ не підтвердила страховий стаж за період, що записаний у трудовій книжці та згідно з яким надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. В зв'язку з тим, що [PERSON]отримувала допомогу по безробіттю на підставі поданих недостовірних даних, допомога по безробіттю отримана незаконним шляхом. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що протягом 2000-2007 років офіційно працювала підсобним робітником в СВАТ “Подільське”, що підтверджується записами в трудовій книжці, затвердженими печатками товариства. Крім того, зазначила, що прийнята на роботу відповідно до наказу СВАТ “Подільське”№ 17-к від 22.08.2006 р., а звільнена згідно наказу № 4-к від 19.01.2007 р., прийнята на роботу офіційно, має страховий стаж, тому має право на допомогу по безробіттю. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”№ 1533-111 та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20.12.2000 р. особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували безробіттю, працювали менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю без урахування страхового стажу. Як вбачається з ч. 2 ст. 4 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”, особа набуває статусу застрахованої особи з дня укладання трудового договору, з цього дня починається сплата страхових внесків. Сплата страхових внесків припиняється з дня розірвання трудового договору. Підпунктом 6.2 п. 6 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 30.11.2000 р., передбачено, що допомога по безробіттю призначається на підставі особистої заяви безробітного, довідки про середню заробітну плату за останнім місцем роботи, трудової книжки, за пред'явленням у разі наявності свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та паспорта або іншого документа, що посвідчує особу. 08.02.2007 р. [PERSON]звернулась до Чернівецького районного центру зайнятості з заявою для надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю. Наказом директора Чернівецького районного центру зайнятості № НТ 070208 від 08.02.2007 р. [PERSON] призначено допомогу по безробіттю та почато її виплату з 08.02.2007 р. Проте, згідно інформації Чернівецького відділення Могилів -Подільської об'єднаної державної податкової інспекції від 23.08.2007 р., СВАТ “Подільське”по формі 1-ДФ податкову звітність не подавало, тому трудовий стаж [PERSON] не підтвердився за період, що записаний в трудовій книжці та згідно з яким надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. Так, згідно трудової книжки [PERSON], оглянутої в судовому засіданні, відповідач працювала в СВАТ “Подільське”підсобним робітником з 22.08.2006 р. по 19.01.2007 р. Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність. Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п'ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Порядок ведення трудових книжок працівників визначено в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., відповідно до якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Крім того, факт перебування на посаді підсобного робітника [PERSON] в СВАТ “Подільське”підтверджується показами свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що відповідач дійсно працювала протягом 2006-2007 років в СВАТ “Подільське”, що підтверджується записами в трудовій книжці, тому має право на допомогу по безробіттю. Таким чином, відповідно до підпунктів “а”, “б”п. 19.2 ст. 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”обов'язок щодо подання звітності по формі 1-ДФ покладено на податкового агента, в даному випадку на керівника підприємства, тому відповідач не знала та не могла знати про неподання відповідної звітності до податкових органів. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем подані документи, які не містять неправдиві відомості, оскільки факт трудових відносин підтверджено. Крім того, як вбачається з ч. 3 ст. 35 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття”достовірність зазначених у документах даних перевіряється виконавчою дирекцією Фонду. У разі їх недостовірності роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду. Також, згідно ст. 38 вищезазначеного закону роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не може нести відповідальність за неправомірні дії роботодавця. Ч .2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied