Рішення адміністративного суду від 2008-09-16 00:00:00+03

до Вінницького окружного адміністративного суду подано позов [PERSON] про визнання незаконним дій відповідача щодо відмови у виплаті грошової компенсації за продовольче забезпечення та стягнення вказаної грошової компенсації в сумі 19028,58 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 1992 року по червень 2003 року проходив дійсну військову службу у військовій частині 2197 Білгород-Дністровського прикордонного загону, а в період з червня 2003 року по грудень 2007 року -у військовій частині А 2193 Могилів-Подільського прикордонного загону, де і знаходився на продовольчому забезпеченні. При звільненні зі служби не отримав продовольче забезпечення або компенсацію його вартості. При цьому посилається на положення ст. 9 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей”, ч. 2 ст. 17 Конституції та Закон України „Про збройні сили України”, згідно з якими позивач має право одержати продовольче забезпечення або за бажанням грошову компенсацію. На свої неодноразові звернення щодо виплати йому грошової компенсації за продовольче забезпечення отримував відмову у свого керівництва. У зв'язку з цим вважає такі дії відповідача протиправними та просить відшкодувати йому грошову компенсацію в сумі 19028,58 гривень. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов та стягнути з військової частини кошти в сумі 19028,58 грн. Натомість, представник відповідача позов не визнав, посилаючись на свої письмові заперечення, суду пояснив, що правових підстав для задоволення позову не має, оскільки подані позивачем розрахунки для отримання продовольчого пайка були розраховані ним по нормі №1 відповідно до Постанови КМУ №426, під яку [PERSON] не підпадає, і яка вступила в силу лише з 29.03.2002 року. З урахуванням викладеного, на думку представника відповідача підстав для задоволення позову немає. Судом у справі встановлено наступне. Відповідно до витягу із наказу Начальника Могилів-Подільського прикордонного загону (по особовому складу) від 24 грудня 2007 року №282-ос старшого офіцера відділу виховної роботи [PERSON] звільнено у запас по п. „б” ч.6 ст. 26 за станом здоров'я (Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України). Відповідно до листа Могилів-Подільського прикордонного загону, адресованому Могилів-Подільському міжрайонному прокурору Вінницької області, [PERSON] з 12 вересня 2003 року по 21 грудня 2007 року продовольчий пайок не виплачувався. Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, що і встановлено під час судового засідання, у військової частини №2193 перед [PERSON] заборгованості по виплаті продовольчого забезпечення до березня 2000 року не має, що стосується виплати цієї компенсації після 2000 року, то як встановлено з розрахунку позивача заборгованість по продовольчому пайку становить 19028,58 грн., вона виплачена відповідачем не була. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Види забезпечення військовослужбовців встановлені у Законі України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Статтею 9 цього Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. Відповідно до частини 2 статті 9 цього Закону (в редакції з останніми змінами внесеними згідно із Законом №1082-ХІV від 21.09.1999, ВВР, №48, ст. 410) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них. Дію частини другої статті 9 призупинено в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них на підставі Закону України № 1459-ІІІ від 17.02.2000 року “Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів”. Згідно з частиною 3 зазначеного Закону останній набирає чинності з дня його опублікування і на час розгляду справи у Вінницькому окружному адміністративному суді є чинним. На підставі викладеного, грошова компенсація замість продовольчого забезпечення речового майна у розмірі), нарахована позивачу станом після 10.03.2000 року в сумі 19028,59 виплаті не підлягає. Тому , суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Результат розгляду: denied