Рішення адміністративного суду від 2008-08-28 00:00:00+03

[PERSON] є інвалідом 2 групи ЧАЕС, що підтверджується посвідченням, виданим 06.08.2001 безстроково, а також має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи -учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З наданих позивачем пояснень судом з'ясовано, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва. Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії передбачалося наступне. Відповідно до ст. 49 цього Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Особам, віднесеним до категорії 1- інвалідам II групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком (ст.50 Закону). Згідно зі ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачалося, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком. Зазначені правила обчислення та призначення як додаткових пенсій, так і пенсій по інвалідності діяли і в період, за який позивач просить суд зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про мінімальний споживчий бюджет»мінімальний споживчий бюджет - це набір продовольчих і непродовольчих товарів та послуг у натуральному і вартісному вираженні, що забезпечує задоволення основних фізіологічних і соціально-культурних потреб людини. Склад споживчих кошиків затверджується Кабінетом Міністрів України і періодично, але не рідше одного разу на п'ять років, переглядається з урахуванням реальних можливостей економіки республіки та зміни стандартів споживання. Величина вартості мінімального споживчого бюджету визначається виходячи із середніх цін купівлі відповідних товарів і послуг з урахуванням усіх видів торгівлі. Вартісна оцінка мінімального споживчого бюджету переглядається з урахуванням індексу цін на споживчі товари та послуги, але не рідше одного разу на рік. Відомості про структуру та величину вартості мінімального споживчого бюджету регулярно публікуються в офіційних виданнях і доводяться до відома населення іншими засобами масової інформації. Разом з тим, відповідно до абз.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум»передбачено, що для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум. Враховуючи зазначене, виплата додаткових пенсій має здійснюватись саме на основі прожиткового мінімуму. Разом з тим, судом під час розгляду справи встановлено, що відповідачем обчислення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначався на підставі Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.02 на рівні 19,91 грн. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Таким чином, даний припис щодо надання повноважень Кабінету Міністрів України в сфері соціального забезпечення осіб, що постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи, стосується здійснення підвищення розмірів доплат, пенсій та компенсацій, а не визначення величини, з якої здійснюється розрахунок таких доплат, пенсій та компенсацій. Таким чином, здійснення відповідачем розрахунку позивачу додаткової пенсії на підставі постанов Кабінету Міністрів України суперечить положенням Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до частин 1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним оскаржуваних дій. Бездіяльність відповідача суперечить вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про її протиправність. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: granted