Рішення адміністративного суду від 2008-04-16 00:00:00+03

[PERSON]. звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного Казначейства України, вказуючи на те, що 23 січня 2007 року Бахмацький районний суд Чернігівської області своїм рішенням стягнув з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 518,31 грн. 23 лютого 2007 року Бахмацький районний суд своїм рішенням (додатково) стягнув з Державного бюджету України судових витрат 57,63 грн. 29 березня 2007 року апеляційний суд Чернігівської області своїм рішенням стягнув з Державного бюджету України 28,52 грн. 19 квітня 2006 року апеляційний суд Чернігівської області своїм рішенням стягнув з Державного бюджету України судових витрат 5,10 грн. Позивачем на адресу Департаменту державної виконавчої служби, за належністю були направлені виконавчі листи для виконання рішень судів. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконавчим документам і запропоновано Державному казначейству України виконати рішення судів, але останнє відмовилось виконати рішення судів і на адресу Департаменту державної виконавчої служби повернуло виконавчі документи без виконання, зазначивши в своїх повідомленнях, що рішення судів неможливо виконати так-як на рахунках Державного Казначейства України відсутні вказані кошти. Але відмова Державного казначейства України виконати рішення судів є безпідставною і такою, що суперечить Конституції України і Законам України. Тому відповідні кошти Державне казначейство України зобов'язане було безспірно списати з рахунків прокуратури Чернігівської області, так-як з її вини виникли відповідні зобов'язання. Згідно ст. 87 п. б) Бюджетного кодексу України передбачені видатки з Державного бюджету України на виконавчу владу. Прокуратура Чернігівської області є органом виконавчої влади і видатки на її утримання обліковуються на рахунках Державного бюджету України. Отже службова особа Державного казначейства України, заступник голови [PERSON]. умисно відмовився виконати рішення Бахмацького районного суду від 23 січня 2007 року та від 23 лютого 2007 року, постанови апеляційного суду Чернігівської області від 29 березня 2007 року і 19 квітня 2006 року. А тому позивач просить суд: 1) визнати дії Державного казначейства України, як-такі, що суперечать Конституції України та Законам України; 2) зобов'язати Державне казначейство України виконати рішення судів від 23 січня 2007 року, 23 лютого 2007 року, 29 березня 2007 року та 19 квітня 2006 року. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Державного казначейства України в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду три листи Державного казначейства України, адресовані Департаменту державної виконавчої служби, в яких обгрунтовується неможливість виконання рішень Бахмацького районного суду та апеляційного суду Чернігівської області. Зокрема, в даних листах вказано, що на рахунках, з яких Департамент державної виконавчої служби вимагав стягнути кошти на користь [PERSON]., обліковуються кошти для виконання рішень судів, які передбачають відшкодування у випадках, прередбачених Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів. Бюджетні призначення на повернення судових витрат згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачені, тому відповідні рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування в органах Державного казначейства України не відкриті. Асигнування на відшкодування шкоди, у випадках, що виходять за межі Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” не передбачені, а відповідно рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування в Державному казначействі України відсутні. Таким чином, твердження позивача в позовній заяві про те, що Державне казначейство України „повернуло виконавчі документи без виконання, зазначивши в своїх повідомленнях, що рішення судів неможливо виконати так-як на рахунках Державного Казначейства України відсутні вказані кошти” не відповідає дійсності. В обгрунтування позову, позивач вказав, що згідно п. б) ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на виконавчу владу. А поскільки прокуратура Чернігівської області є органом виконавчої влади, то Державне казначейство України повинно було списати кошти з рахунків прокуратури. Але це твердження також не відповідає дійсності. Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Правовий статус прокуратури України передбачений розділом VII Конституції України. Так, прокуратура є єдиною системою, на яку покладаються певні функції і вона не належить до жодної з трьох гілок влади. Згідно ч. 2 ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п. 8 ст. 7 БК України, одним з принципів бюджетної системи України є принцип цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями. Відповідно до ст. 23 БК України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України. Статті 119, 121 БК України передбачають відповідальність службових осіб за нецільове використання бюджетних коштів та за порушення бюджетного законодавства. Згідно з наявними в справі доказами, у платіжних вимогах, які направлялися Департаментом державної виконавчої служби на адресу Державного казначейства України для стягнення коштів з Державного бюджету України було вказано рахунок, з якого мали стягуватися кошти, а саме: № 35257018003271, ОПЕРУ ДКУ, МФО 820172, ЄДРПОУ 20055032. Як втсановлено судом, на даному рахунку обліковуються кошти для виконання рішень судів, які передбачають відшкодування у випадках, прередбачених Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів. Асигнування на відшкодування шкоди, у випадках, що виходять за межі Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду”, судових витрат згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” не передбачені. Таким чином, позовна вимога позивача про визнання дій Державного казначейства України такими, що суперечать Конституції України та законам України - задоволенню не підлягає. Одним з принципів адміністративного судочинства, що передбачені ст. 7 КАС України є обов'язковість судових рішень. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили є обов'язковими для виконання на всій території України. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України „Про судоустрій України” невиконання судових рішень тягне передбачену законом відповідальність. Отже, зобов'язання виконати рішення одного суду не може оформлюватись рішенням іншого суду, так як це призведе до порушення принципу обов'язковості рішення суду. Таким чином, позовна вимога [PERSON]. про зобов'язання Державного казначейства України виконати рішення судів від 23 січня 2007 року, 23 лютого 2007 року, 29 березня 2007 року та 19 квітня 2006 року задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied