Рішення адміністративного суду від 2008-04-03 00:00:00+03

14 січня 2008 р. [PERSON]. звернувся до суду з адміністративним позовом до Курязької виховної колонії у Харківській області про стягнення коштів, в якому просить відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України стягнути на його користь середній заробіток за 4 місяці затримки повного розрахунку з ним у сумі 3383 гривні 40 копійок, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. На підставі наказу начальника УДДУ по ПВП в Харківській області № 37 від 20 травня 2005 р., [PERSON]. був звільнений в запас Збройних Сил України з 23 травня 2005 р. Проте, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, з ним ні 23 травня 2005 р., ні 24 травня 2005 р. не був проведений повний розрахунок в сумі 4017 гривень 79 копійок. Ця сума була йому виплачена частинами, а саме, 22 серпня 2005 р. йому було виплачено 1700 гривень, а 21 вересня 2005 р. - 2317 гривень 79 копійок, тобто з затримкою повного розрахунку на 4 місяці. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача - Братчиков І.В., Кирилова Т.А. - проти заявлених позовних вимог заперечували в повному обсязі, пояснивши суду наступне. Відповідач вважає, що [PERSON]. безпідставно в своїй позовній заяві посилається на положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України та Постанову Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р., оскільки позивач проходив службу в кримінально-виконавчій системі з 17 листопада 1993 р. по 23 травня 2005 р., у зв'язку з чим дія КЗпП України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають спеціальні звання, не поширюється. Проходження служби рядовим і начальницьким складом регулюються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29 липня 1991 р. (роз'яснення Верховного Суду України № 1-4/83 від 23 березня 1998 р. та Міністерства праці та соціальної політики України № 22-1558 від 17 квітня 1998 р.) Передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (п. 2 абз. 1 Постанови Пленума Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р.). Під час проходження служби у кримінально-виконавчій системі [PERSON]. отримував грошове забезпечення, яке складалося з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільнені (п 1.1. абз. 3 Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 203 від 18 жовтня 2004 р.). На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що грошове забезпечення є виплатою на утримання військовослужбовців, що здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, і не відповідає визначенню заробітної плати (лист Державної податкової адміністрації України від 10 листопада 2006 р. № 12762/5/17-0716). Згідно п. 19.1. наказу ДДУ ПВП № 203 від 18 жовтня 2004 р. [PERSON]. нараховано грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто, 4017 гривень 79 копійок, яку він і отримав після звільнення. Вищевикладене свідчить про те, що грошове забезпечення є виплатою на утримання військових і в зв'язку з цим законних підстав для нарахування [PERSON]. середнього заробітку за чотири місяці затримки повного розрахунку (грошової допомоги) у сумі 3383 гривні 04 копійок немає. Відповідач вважає, що позивач [PERSON]. помиляється, що отримана ним грошова допомога у сумі 4017 гривень 79 копійок відноситься до заробітної плати і регулюється КЗпП України та помилково нарахував середній заробіток за чотири місяці затримки повного розрахунку у сумі 3383 гривні 04 копійки, у зв'язку з чим і просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, установив наступні обставини. [PERSON]. проходив службу в Курязькій виховній колонії управління Держдепартаменту України в питань виконання покарань в Харківській області, звідки був звільнений з 23 травня 2005 р., на підставі наказу Управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області № 37 о/с від 20 травня 2005 р. у відповідності з Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних Сил за п. 64 п. «Ж» (за власним бажанням). Вислуга років складає 19 років 01 місяць 27 днів. Грошове забезпечення [PERSON]. здійснювалося відповідачем відповідно з Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18 жовтня 2004 р. N 203, який виданий з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2004 р. за N 1411/10010 ( в подальшому - Інструкція). Відповідно із частиною 1 зазначеної Інструкції, грошове забезпечення складається з окладів грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення. До окладів грошового забезпечення належать посадові оклади та оклади за спеціальним званням, а також оклади грошового утримання курсантів навчальних закладів. Додаткові види грошового забезпечення включають надбавки, доплати, премії, одноразові й щомісячні винагороди, матеріальну допомогу та грошову допомогу при звільненні. Згідно грошового атестату капітана внутрішньої служби [PERSON]. № 5, у зв'язку зі звільненням йому підлягала виплаті грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у сумі 4017 гривень 79 копійок. У судовому засіданні встановлено, що остаточна виплата вищезазначеної грошової допомоги була виплачена [PERSON]. 21 вересня 2005 р., що підтверджується копіями платіжних відомостей Курязької виховної колонії у Харківській області. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із вимогами ст. ст. 116, 177 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначений строк підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. про стягнення на його користь середній заробіток за чотири місяці затримки необґрунтовані та в їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки [PERSON]. проходив службу в Курязькій виховній колонії у Харківській області та одержував грошове забезпечення за рахунок держави, тобто, не находився в трудових відносинах з відповідачем, у зв'язку з чим відносно нього не розповсюджуються положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України. Крім того, діючим законодавством не передбачено відшкодування особі, яка перебуває на службі в органах внутрішніх справ, середньомісячного грошового забезпечення в разі його невиплати в день звільнення. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied