Рішення адміністративного суду від 2008-10-15 00:00:00+03

У вересні 2008 року [PERSON]. звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2005 та 2007 років йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст..39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст..39) позивач визначив в розмірі 9766,07 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає та працює в м.Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3-ої категорії. Відповідно до ст..39 Закону, заробітна плата особам, які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні заробітні плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст..8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Згідно довідки № 02-1445/08 від 03.07.2008 року, виданої Територіальним управлінням державної судової адміністрації в Житомирській області, сума доплати до заробітної плати за серпень 2005 року не нараховувалася, а отже позивач у вказаному місяці не працював. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Заборгованість по ст..39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст..238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст..2 Закону України «Про оплату праці» є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме: Розмір мінімальної заробітної плати становив: З квітня 2005 року - 290 грн., з з липня 2005 року - 310 грн., з вересня 2005 року - 332 грн., з липня 2007 року - 440 грн., з жовтня 2007 року - 460 грн. Заборгованість перед [PERSON]. за період з червня по грудень 2005 року та з липня по грудень 2007 року становить (по ст..39 Закону): - за червень-грудень 2005 року - 3856 грн. ( 290 грн.х2х1=580 грн., 310 грн.х2х1=620 грн., 332 грн.х2х4=2656 грн); - за липень-грудень 2007 року - 5400 грн. ( 440 грн.х2х3=2640 грн., 460 грн.х2х3=2760 грн.); а всього 3856 грн.+5400 грн. - 109,93 грн. (отриманих згідно ПКМ України) = 9146,07 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м.Житомир, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial