Рішення адміністративного суду від 2008-04-01 00:00:00+03

Відповідно до вимог наказу ДПА у м. Києві від 11.12.06р. № 661 «Про зміни в організаційній структурі ДПА у м. Києві»були проведені штатні зміни в управлінні контрольно-перевірочної роботи ДПА у м. Києві. Пунктом 9 зазначеного наказу передбачено здійснити комплекс заходів щодо звільнення, призначення та переведення працівників управління відповідно до вимог Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України). На підставі зазначеного наказу та відповідно до вимог ст. 492 КЗпП України головний державний податковий ревізор-інспектор відділу перевірок базових галузей економіки управління контрольно-перевірочної роботи ДПА у м. Києві [PERSON] 27.12.06р. був попереджений під розпис про те, що його посаду буде скорочено, а тому згідно п.1 ст.40 КЗпП України він підлягає звільненню з даної посади 28.02.2007 року. Про заплановане звільнення працівника відповідач повідомив Шевченківський районний центр зайнятості м. Києва. Як вбачається з матеріалів справи, у попередженні позивачу було запропоновано дві нові вакантні посади в ДПА у м. Києві, а саме головного державного податкового ревізора-інспектора відділу організації та супроводження перевірок великих підприємств правління аудиту юридичних осіб та головного державного податкового інспектора відділу забезпечення оперативно-аналітичної роботи управління міжвідомчого обміну інформацією та організації обліку платників податків. Проте підпис позивача на попередженні про його ознайомлення з вакансіями відсутній. Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно п. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суду пред'явлено акт відмови від підпису від 23.04.07р., з якого вбачається, що позивач ознайомлений із запропонованими йому вакантними посадами, але відмовився від підпису на бланку про ознайомлення, причини відмови від підпису письмово не надав. Акт складений начальником відділу проходження державної служби управління персоналу ДПА у м. Києві, головним спеціалістом відділу проходження служби управління персоналу ДПА у м. Києві та старшим інспектором з особливих доручень ВПС ПМ УП ДПА у м. Києві, а тому приймається судом як належний доказ у справі. По закінченню терміну попередження, на підставі заяви позивача йому була надана щорічна основна відпустка з 26.02.07р. по 28.03.07р., згідно затвердженого графіку, а тому термін звільнення з посади [PERSON] було перенесено на 28.03.07р. Наказом ДПА у м. Києві від 22.03.07р. № 210/1-0 позивача було звільнено з 28.03.07р. у відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України. Після закінчення терміну відпустки позивач надав листок непрацездатності ААН № 647269, відповідно до якого підтверджується, що [PERSON] з 05.03.07р. по 14.03.07р. знаходився на лікуванні, а тому наказом ДҐІА у м. Києві від 27.03.07р. № 63-в термін перебування у відпустці перенесений до 06.04.07р., в зв'язку з чим термін звільнення перенесений на 06.04.07р. (наказ ДПА у м. Києві від 06.04.07р. № 233-о). Як вбачається з матеріалів службового розслідування, управлінням персоналу ДПА у м. Києві на адресу позивача було направлено запрошення від 06.04.07р. №110/г/04-107 та запропоновано позивачу з'явитись до ДПА у м. Києві. Проте позивач на роботу не з'явився. Наказом ДПА у м. Києві від 12.04.07р. № 251-о відповідач відмінив дії наказів ДПА у м. Києві від 29.03.07р. № 210-о та від 06.04.07р. № 238-о до моменту фактичного прибуття [PERSON] до ДПА у м. Києві. Як вбачається з матеріалів справи, управлінням персоналу було направлено на адресу позивача ще два запрошення від 17.04.07р. № 122/г/04-107 та від 18.04.07р. № 124/г/04-107, проте зазначені запрошення були повернені поштою з відміткою про незнаходження [PERSON] за вказаною адресою. 20.04.07р. [PERSON] прибув до ДПА у м. Києві та надав листок непрацездатності ААН № 695426 про хворобу з 04.04.07р. по 19.04.07р., в зв'язку з чим наказом ДПА у м. Києві від 20.04.07р. № 84-в йому було продовжено щорічну основну відпустку на один календарний день -до 20.04.2007 року. З 20.04.07р. [PERSON] до управління персоналом не з'явився. Слід зазначити, що судом не можуть бути прийняті доводи позивача щодо обставин його звільнення, оскільки в матеріалах особової справи [PERSON] наявні копії його заяв про продовження відпустки, в зв'язку з перебуванням його на лікарняному, а тому суд приходить до висновку, що позивач з'являвся до кадрової служби відповідача та був повідомлений про його наступне звільнення. 07.06.07р. управлінням персоналу було направлено службову записку до управління по боротьбі з корупцією в ОДПС з проханням розшукати [PERSON] Крім того, до управління персоналу та управління по боротьбі з корупцією в ОДПС надійшла доповідна записка заступника Голови ДПА у м. Києві від 08.08.07р. № 1787/23-215 про відсутність [PERSON] на роботі. Проведеними управлінням по боротьбі з корупцією в ОДПС заходами було встановлено місцезнаходження [PERSON] за іншою[ADDRESS], про що службовою запискою від 22.08.07р. № 2342/2700/15 повідомлено управління персоналу. 10.09.07р. [PERSON] прибув до ДПА у м. Києві, листків непрацездатності чи будь-яких інших документів, які б пояснювали поважні причини його відсутності на роботі не надав. Відсутність на робочому місті [PERSON] також підтверджують доповідні записки, заступника Голови ДПА у м. Києві від 08.08.07р. № 1787/23-215, від 03.09.07р. № 1975/23-215 та відсутність підписів позивача у табелі виходу на роботу співробітників управління аудиту юридичних осіб ДПА у м. Києві. За вказаними обставинами відповідачем було проведено службове розслідування, про що складено відповідний акт від 10.09.07р. № 58/14-012/26 та надано висновок про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин з 23.04.07р. по 11.09.07р. Наказом № 507-О від 11.09.07р. [PERSON] звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок базових галузей економіки управління контрольно-перевірочної роботи ДПА у м. Києві згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Конституція України закріпила основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) та встановила, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92). Згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України і інших актів законодавства, що прийняті відповідно до нього. Загальні підстави розірвання трудового договору з боку керівника органу передбачені у ст. 40 КЗпП України. Слід мати на увазі, що керівник органу, на відміну від державного службовця, позбавлений права на свій розсуд розірвати службові відносини, укладені на невизначений строк. Він вправі лише за своєю ініціативою звільнити державного службовця за наявності підстав, передбачених зазначеною статтею. Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом. Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняття відповідачем наказу № 507-о від 11.09.07р. про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є таким, що відповідає чинному трудовому законодавству України та не порушує прав позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому позов визнається таким, що не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied