Рішення адміністративного суду від 2008-05-26 00:00:00+03

прокурор м. Ладижина Вінницької області в інтересах територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області подав позов до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення фінансових санкцій у розмірі 1700 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведенні державним інспектором територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області перевірки 04.01.2007 року транспортного засобу, що належить [PERSON], встановлено порушення перевізником вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: [PERSON] здійснював нерегулярні перевезення пасажирів з м. Ладижина до м. Вінниці на транспортному засобі марки ”ІВЕКО” д.н.з. [NUMBER] без оформлення документів, визначених ст. 39 цього Закону, без ліцензійної картки, договору з замовником перевезень та документів про оплату послуг. Представник позивача та представник прокуратури Вінницької області у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач заперечень на позовну заяву, витребувані судом докази та повноважного представника у судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи відповідач неодноразово був повідомлений належним чином повістками суду. Відповідно до ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, повістка вручається під розписку. Оскільки повістки суду вручені відповідачу під розписку, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах адміністративної справи, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду судової справи, отже суд здійснив всіх заходів для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача відповідно до положень ст. 128 КАС України. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача та представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2007 року при проведенні державним інспектором територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області перевірки транспортного засобу, що належить [PERSON], встановлено порушення перевізником вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: [PERSON] здійснював нерегулярні перевезення пасажирів з м. Ладижина до м. Вінниці на транспортному засобі марки ”ІВЕКО” д.н.з. [NUMBER] без оформлення документів, визначених ст. 39 цього Закону, без ліцензійної картки, договору з замовником перевезень та документів про оплату послуг. За наслідками перевірки було складено акт від 02.01.2007 року перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №004728, у якому зазначено, що під час перевірки [PERSON] надавав послуги з нерегулярних перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме -без ліцензійної картки, договору з замовником перевезень та документів про оплату послуг. 1.02.2007 року відповідно до Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2006 року №143, начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Вінницькій області була винесена постанова №003194 про застосування до фізичної особи-підприємця [PERSON] фінансових санкцій у розмірі 1700 гривень в зв'язку з порушенням останнім законодавства про автомобільний транспорт, а саме, абз. 2 ч. 4 ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема, ліцензійну картку, договір з замовником перевезень та документи про оплату послуг. Абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Судом встановлено, що територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Вінницькій області діяло на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачено діючим законодавством України щодо проведення перевірки та накладення фінансових санкцій. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить також з того, що відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки, до суду не надходило жодних клопотань про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом, суд вважає, що підстав для відмови у задоволенні позову немає, а тому наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Враховуючи, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Ч.2 ст.94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Крім того, відповідно до п.3 Розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору розмір судового збору щодо майнових вимог про стягнення грошових коштів становить один відсоток від розміру таких вимог, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 51 грн.

Результат розгляду: granted