Рішення адміністративного суду від 2008-08-04 00:00:00+03

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання дій незаконними та стягнення невиплаченої частини щорічної одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що він є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08 жовтня 2001 року. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, інвалідом війни ІІІ групи щорічно до 5 травня, повинна надаватися одноразова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Але в травні 2007 року призначена грошова допомога була нарахована не в повному обсязі, і сума недоплаченої грошової допомоги склала 2 570 грн. Позивач до судового засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Конституцією України. В судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 08 жовтня 2001 року. Відповідно до ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, інвалідам війни ІІІ групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Згідно з ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, фінансування витрат, пов»язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Пунктом 13 статті 71 Закону України «про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V від 19 грудня 2006 року, положення дії частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2007 рік. При цьому, ст. 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни ІІІ групи здійснюється в розмірі 300 грн., які і були нараховані та виплачені позивачу. Частиною 2 статті 95 Конституції України визначено, що виключно законом про державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, положення статті 29 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” та пункт 13 статті 71 цього Закону, яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 статей 12, 13, 14 та 15 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними). Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 09 липня 2007 року - дати прийняття рішення. Позивачу як учаснику бойових дій, щорічна виплата допомоги здійснювалася до прийняття Конституційним Судом названого рішення. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, зокрема рішення Конституційного суду України, не мають зворотної дії в часі. Відповідно до вимог ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органами місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, суд вважає, що Головне управління праці та соціального захисту населення діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, і не допустило будь-яких порушень прав та законних інтересів позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied