Рішення адміністративного суду від 2008-07-25 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, йому, як ліквідатору другої категорії, передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Проте управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області проводить щорічні виплати на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач вважаючи, що Закон України є пріоритетним по відношенню до постанов уряду, а тому за період з 2002 по 2007 роки йому не доплачено допомоги на оздоровлення в розмірі 8889 грн. 90 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої щорічно Законами України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь вказану суму недоотриманої грошової компенсації на оздоровлення. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному об'ємі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що ст. 62 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року Кабінету Міністрів України надане право на роз'яснення порядку застосування цього Закону, останній своїми постановами від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановив щорічну допомогу на оздоровлення ліквідаторам другої категорії у розмірі відповідно 26.70 грн. та 120 грн. Управління в своїй роботі керувалось саме цими постановами, оскільки вони є обов'язковими для виконання місцевими органами державної виконавчої влади і виплачувало грошову допомогу на оздоровлення згідно з сумою виділених для цих цілей коштів головним розпорядником коштів державного бюджету. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущені строки позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав про недоплату йому грошової допомоги в період 2002 - 2007 року, оскільки ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до суду, починаючи з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свох прав, свобод і інтересів. В судовому засіданні позивач не ставить питання про продовження строку позовної давності і не надав доказів пропущення такого строку з поважних причин. На цих підставах представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову позивачеві. Вислухавши сторони та, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що даний спір між сторонами виник з адміністративних правовідносин, які носять публічний характер і регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, постановою Кабінетів Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постановою Кабінетів Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позовна заява не обґрунтована і не підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні було встановлено, що позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що стверджується посвідченням ( а.с.6 ). Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати Відповідно до ст. 62 цього Закону право роз'яснення порядку застосування вказаного Закону визначається Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. На виконання вказаної норми Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено виплату допомоги на оздоровлення вказаній категорії осіб у розмірі 26 грн. 70 коп. Вказана постанова була визнана такою, що втратила чинність постановою КМ України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановлено виплату допомоги на оздоровлення в розмірі 100 грн. і відповідно до цих постанов проводилось фінансування управління соціального захисту населення Лебединського міськвиконкому з державного бюджету України. Відповідно до ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законами №3235 -1У від 20.12.2005 року « Про Державний бюджет України на 2006 рік» та №489-У від 19.12.2006 року Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинена дія ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії на 2006 та 2007 роки і на час виплати такої компенсації позивачеві ( в лютому 2007 року) вказані закони не були змінені і не скасовані. Тому суд дійшов висновку про те, що дії управління соціального захисту населення Лебединського міськвиконкому в частині виплати відповідачеві грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 26 грн. 70 коп. в період з 2002 до 2005 року та по 100 грн. в період з 2006 до 2007 року відповідають вимогам діючого законодавства, а права позивача не порушені і позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied