Рішення адміністративного суду від 2008-07-22 00:00:00+03

У липні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що за період з січня 1997 по березень 2003 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення позивач визначила в розмірі 12118,50 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заперечень на позов та щодо розгляду справи у відсутність представника відповідачем суду не надано. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала і проживає на даний час в м. Овруч, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, має посвідчення громадянки, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у 1986-1993 роках 3 категорії серії [NUMBER] від 25.03.1993р., працює в Овруцькій дистанції колії Південно-Західної залізниці. Згідно із ст. 39 Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення -дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказані допомога та доплата виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі -Закон), а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплати в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Заборгованість по ст. 39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 233, ст. 238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище, розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а також розміру доплати, отриманої позивачкою за цей час в безспірному порядку, що підтверджується письмовими доказами, розмір заборгованості перед нею по виплатах, передбачених ст. 39 Закону становить 12550,50 грн. Позивачкою у позовній заяві зазначений менший розмір заборгованості, проте суд відповідно до правил ст.11 КАСУ виходить за межі позовних вимог. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial