Рішення адміністративного суду від 2008-10-29 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але відповідачем виплачено вказану допомогу за 2006, 2007 роки у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд зобов»язати Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації доплатити недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2006, 2007 роки в розмірі 4100грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, суду показав, що має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дію якої було зупинено п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік». Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 року від 9 липня 2007 року, яке має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді спорів, які виникли у зв»язку з застосуванням положень законів, які визнані неконституційними, визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» в частині зупинення названих виплат. Позивач дізнався про порушення його прав відповідачем після рішення Конституційного суду України, відповідачем проведено виплату одноразової грошової допомоги за 2006 рік- в 2006 році, за 2007 рік- 27.11. 2008року, після прийняття рішення Конституційним судом України, в розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України всупереч вимогам закону в сумі 100грн., тоді як сума нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення відповідно до статей Законів України «Про державний бюджет України» на відповідний рік повинна була вираховуватись з розміру мінімальної заробітної плати який передбачено Законом про Державний бюджет, а тому просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2006,2007 роки згідно вимог Закону, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що виплата вказаної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у розмірах, визначених постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України, а тому підстав для нарахування та виплати позивачці допомоги в розмірах, які встановлені законом, не було. Зміни до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» не вносились, а тому рішення Конституційного суду України не могло бути реалізовано. Просять відмовити в задоволенні позову, так як нарахування та виплати допомоги на оздоровлення було проведено позивачу за 2006рік - в 2006 році, за 2007 рік - виплачено 27.11.2007 року в розмірі 100 грн., правомірно. Просять застосувати до позовних вимог наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, які встановлені ст.99 Кас України в один рік, в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню частково по таким підставам. Згідно ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Даний спір за участю Управління соціального захисту населення як суб'єкта владних повноважень ( п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно - правовим і його вирішення згідно д.1 ч.1 ст.17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки УСЗН як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення. Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, має посвідчення 2 категорії, та перебуває на обліку управлінні праці та соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС - п»ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом встановлено, що щорічну одноразову допомогу на оздоровлення за 2006 рік позивач отримав в 2006 році, за 2007 рік -27.11.2007 року в розмірі 100 грн., що підтверджено довідкою відповідачата не заперечується позивачем. Суд вважає, що правові відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу за 2007 рік продовжувались і після рішення Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, а тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині того, що вони не порушили вимоги закону під час нарахування та виплати допомоги на оздоровлення позивачу за 2007 рік. Зазначена допомога на оздоровлення виплачена позивачу в тому розмірі, який встановлено постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп від 09.07.2007 року визнані неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71, яким зупинено дію ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Таким чином, дія абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» почала знову діяти з 09.07.2007 року, відповідачі, які нарахували, та виплатили позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік, повинні були керуватись вимогами законодавства, а саме, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги якого мають прерогативну силу в застосуванні над постановою Кабінету Міністрів України, що ними не було вчинено, а тому їх бездіяльність в частині недонарахування та недовиплати належної допомоги позивачу за 2007 рік слід визнати неправомірною. В даному випадку мають враховуватися засади пріорітеності Законів України над урядовими нормативними актами та вимога ст.92 Конституції України, згідно якої, виключно Законами України визначаються права і свободи людини і громадянина (п. І) та основи соціального захисту ( п.60) Щодо вимог позивача про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік, то названі позовні вимоги не підлягають до задоволення в зв»язку з пропуском позивачем строків звернення до суду, а саме, до суду позивачка звернулась 23.07.2008 року, тобто пропустив строк звернення до адміністративного суду, який встановлений ст.99 Кас України в один рік з дня, коли особа повинна була дізнатись про порушення її прав,так як допомога на оздоровлення виплачена позивачу за 2006 рік в 2006 році, з заявами про поновлення чи продовження процесуального строку до суду позивач не звертався, відповідач наполягає на застосуванні наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити відповідно до ст.100 Кас України. Законом України «Про державний бюджет на 2007 рік» ст.76 встановлено розміри мінімальної заробітної плати з 01 січня 2007 року - 400 грн., з 01 квітня 2007 року - 420 грн., з 01 липня 2007 року - 440 грн., з 01 жовтня 2007 року - 460 грн. На час виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік позивачу, 27.11.2007 року, було встановлено розмір мінімальної заробітної плати в 460 грн., а тому суд вважає що відповідача слід зобов»язати провести перерахунок та виплатити повністю грошову допомогу позивачу на оздоровлення за 2007 рік виходячи з названого розміру, позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України. Ст.162 ч.2 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити пенні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб'єктів у сфері публічно-правових відносин. Поскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно, всупереч вимогам Закону, рішенню Конституційного Суду України, які мають переважну силу над Постановами Кабінету Міністрів, нарахував та виплатив позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік, не нарахував та не виплатив належної позивачу суми допомоги на оздоровлення в повному обсязі після рішення Конституційного Суду України, суд вважає такі дії Управління праці та соціального захисту населення Білоцерківської райдержадміністрації, які виразились в протиправному нарахуванні належної позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік, неправомірними, а тому позов слід задовольнити частково, зобов"язати відповідача провести нарахування та виплату позивачці недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2200грн. /460 грн. - мінімальна заробітна плата на момент виплати допомоги х 5 = 2300 грн. за мінусом 100 грн. виплаченої допомоги/. Крім цього, суд вважає безпідставними посилання відповідача в запереченнях проти позовних вимог щодо неможливості реалізації вимог Закону у зв"язку з відсутністю змін в Законі України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" як на підставу відмови в задоволенні вимог позивача, так як вважає, що бездіяльність суб"єкта владних повноважень щодо внесення змін в Закон, положення якого визнані неконституційними, відсутність грошових коштів у відповідача не являється підставою для порушення закону, обмеження Конституційних прав людини в частині нарахування і виплати передбачених Законом соціальних допомог і виплат. Позивач звільнений від сплати держмита на користь держави на підставі ст.4 Декрету КМ України "Про державне мито".

Результат розгляду: partial