Рішення адміністративного суду від 2008-06-25 00:00:00+03

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», в складі центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту функціонує урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, який здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт. Вказаний урядовий орган здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а також державний контроль за додержанням вітчизняними та іноземними автомобільними перевізниками норм міжнародних конвенцій і договорів про міжнародне автомобільне сполучення. Пунктом 4 «Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2004 №1190, передбачено, що Головавтотрансінспекція, як урядовий орган державного управління, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів, що регулюють організацію перевезення пасажирів і вантажів. Згідно вимог пункту 8 цього ж Положення № 1190, Міністерство транспорту та зв'язку України наказом від 14.12.2005 р. № 888 затвердило Положення про територіальні органи Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.12.2005 р. за № 1573/11853. Пунктом 1 цього Положення територіальний орган Головавтотрансінспекції в місті Києві (далі - територіальне управління) є територіальним структурним підрозділом Головавтотрансінспекції без права юридичної особи. Пунктом 4 Положення № 1190 визначено, що основними завданнями територіальних управлінь Головавтотрансінспекції у відповідному регіоні визначено здійснення державного контролю за дотриманням суб'єктами господарювання усіх форм власності вимог нормативно-правових актів, стандартів і норм перевезення вантажів і пасажирів автомобільним транспортом загального користування, а пунктом 5 - що територіальні управління Головавтотрансінспекції відповідно до покладених на них завдань здійснюють державний контроль за суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту загального користування. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 143 затверджено «Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті загального користування»(далі Порядок № 143), згідно пункту 2 якого органами державного контролю є Мінтрансзв'язку, Головавтотрансінспекція, територіальні органи Головавтотрансінспекції. На підставі вищевказаних нормативних актів, Територіальним управлінням Головної державної інспекції на автомобільному транспорті була проведена перевірка суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи [PERSON]. з питань додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. СПД [PERSON]. здійснював пасажирські перевезення. За результатами перевірки був складений акт від 26.04.2007 р. № 041491, та було встановлено порушення відповідачем ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування», ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме, у водія була відсутня ліцензійна картка, тимчасовий реєстраційний документ та договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів . Відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про страхування»від 07.03.1996р. одним із видів обов'язкового страхування які здійснюються в Україні є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Пунктом 21.1 статті 21 Закону України від 01.07.2004р. "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено заборона експлуатації транспортного засобу на території України без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні, з уповноваженою організацією з страхування цивільно-правової відповідальності якої МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Крім того, ст. 21 Закону України від 01.07.2004р. "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що контроль за наявністю чинних договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час їх експлуатації на дорожній мережі України здійснюється підрозділами Державтоінспекції МВС України, а при перетинанні державного кордону України - органами Державної прикордонної служби України. При використанні транспортного засобу у дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, з урахуванням норм абзацу третього пункту 21.1 цієї статті, водій такого транспортного засобу несе відповідальність, встановлену законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»від 23.02.2006 р. № 3492-IV автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень є: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України; Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції у вигляді штрафу. Накладати такі санкції від імені центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту уповноважені посадові особи урядового органу державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті. Цією ж статтею передбачено, що порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження і опротестування постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до п. 25 Порядку № 143, за результатами розгляду актів, зазначених у пунктах 11 і 23 цього Порядку, керівник органу державного контролю за наявності підстав приймає рішення про надіслання суб'єкту підприємницької діяльності листа з копією відповідного акта та пропозиціями щодо усунення причин, що призвели до порушень, або внесення йому припису щодо усунення порушень законодавства про автомобільний транспорт (далі - припис). Припис складається за формою згідно з додатком 6 у двох примірниках. Один примірник припису не пізніше ніж через 10 днів після виявлення порушення вручається під розписку керівникові або уповноваженому представнику суб'єкта підприємницької діяльності чи надсилається суб'єкту підприємницької діяльності, про що робиться відповідний запис у справі. Другий примірник залишається у матеріалах справи. Керівник органу державного контролю протягом 10 днів після складення протоколів, зазначених у пунктах 12 і 24 цього Порядку, розглядає справу і за наявності підстав ухвалює постанову про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності фінансових санкцій (додаток 7). У разі, коли керівник або уповноважений представник суб'єкта підприємницької діяльності заявив про своє бажання взяти участь у розгляді справи про порушення цим суб'єктом законодавства про автомобільний транспорт, справа розглядається за його участю. Копія постанови не пізніше ніж через 3 дні після її ухвалення вручається під розписку керівникові або уповноваженому представникові суб'єкта підприємницької діяльності чи надсилається суб'єкту підприємницької діяльності, про що робиться запис у справі. Друга копія постанови надсилається для виконання органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням цього суб'єкта. Заступник начальника Територіального управління Головавтотрансінспекції в м. Києві 11.06.2007 р. було винесено постанову № 033543 про застосування до суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON]. фінансових санкцій в розмірі 1700,00 грн. Накладена фінансова санкція суб'єктом господарювання на зазначений у постанові рахунок протягом п'ятнадцяти днів після отримання копії постанови про застосування фінансових санкцій до Державного бюджету України відповідачем СПД [PERSON]. не перерахована. Винесена Постанова № 033543 від 11.06.2007 р. про застосування фінансових санкцій СПД [PERSON]. не оскаржувалася. Згідно з пунктом 15 статті 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік" до доходів Державного бюджету зараховуються надходження від санкцій (штрафів), що застосовуються за рішеннями уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем підтверджують обставини, на які позивач посилається на їх обґрунтування. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень зазначеної статті, необхідно позов задовольнити повністю, оскільки у позивача наявні докази існування боргу у відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі та примусово стягнути в рахунок погашення боргу СПД [PERSON] . 1700,00 грн. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: granted