Рішення адміністративного суду від 2008-03-21 00:00:00+02

Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь 4768 грн. у вигляді недоотриманих сум на оздоровлення за 2005 - 2007 роки посилаючись на те, що він є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, і є інвалідом ІІ групи довічно, пов'язаної з наслідками аварії ЧАЕС і має право отримувати щорічно по п'ять мінімальних заробітних плат на оздоровлення, але у 2005 - 2007 роках йому відповідач проводив виплати не відповідно до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а значно нижче, ніж це передбачено цим Законом, чим були порушені його права на отримання допомоги на оздоровлення. Управління праці та соціального захисту населення відмовило йому в перерахунку одноразової допомоги листом №251 від 25.01.2008 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача на його користь недовиплачені суми одноразової допомоги на оздоровлення за 2005 - 2007 роки в розмірі 4768 грн. поновивши йому строк на звернення до адміністративного суду за 2005, 2006 роки, оскільки він дізнався, що йому неповністю виплачують допомоги на оздоровлення лише на початку 2008 року від інших ліквідаторів ЧАЕС. Представник відповідача Штефієнко Г.М. позовні вимоги позивача не визнала, і просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що виплати позивачу проводилися відповідно до вимог чинного законодавства в межах бюджетних асигнувань на ці цілі. Крім того, представник відповідача просила суд застосувати до вимог за 2005, 2006 роки положення ст.ст.99, 100 КАС України і просила відмовити в позові за пропуском строків звернення до адміністративного суду за ці роки за спливом строків звернення до адміністративного суду. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача Штефієнко Г.М., дослідивши письмові докази, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, в межах 2007 року з таких підстав: Позивач [PERSON] є постраждалим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим 11.01.2005 року та інвалідом ІІ групи довічно, інвалідність пов'язана з наслідками ліквідації. Інвалідність підтверджується висновком МСЕК, згідно якого позивач визнаний інвалідом ІІ групи з 28 грудня 2004 року, де зазначено, що захворювання пов'язане із роботою на ЧАЕС. Позивачу, як постраждалому від наслідків аварії на ЧАЕС у 2005 - 2007 роках виплачено було виплачено на оздоровлення по 120 гривень, що підтверджується листом відповідача від 25.01.2008 року № 251, а також підтверджується показами самого позивача. Суд вважає, що розміри зазначених вище виплат на оздоровлення позивача не відповідали вимогам ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому що в цьому Законі, який діяв до 31.12.2007 року було зазначено, що виплати на оздоровлення учаснику ліквідації Чорнобильської катастрофи І категорії та інваліду ІІ групи, пов'язаної із Чорнобильською катастрофою, виплачуються в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на час виплати. Посилання представника відповідача на те, що Управління праці та соціального захисту населення нарахування та виплати проводило відповідно до чинного законодавства та бюджетних асигнувань на ці цілі, є недоречними, так як розміри виплат були передбачені ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", по п'ять мінімальних заробітних плат, а тому нарахування та виплати на оздоровлення позивачу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України за №836 від 26.07.1996 року та №562 від 12.07.2005 р. суперечать ст.48 вищезазначеного Закону, який діяв до 31.12.2007 року. Оскільки, Управління праці та соціального захисту населення Богуславської РДА при нарахуванні та виплатах керувалося підзаконними актами, а саме: Постановами Кабінету Міністрів України за №836 від 26.07.1996 року та №562 від 12.07.2005 р., то суд вважає, що вони суперечать ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому, враховуючи пріоритетність Законів України над Урядовими постановами суд вважає, що право [PERSON] на отримання допомог на оздоровлення за 2005 - 2007 роки було дійсно порушене, тому що замість п'яти мінімальних розмірів заробітних плат, визначених в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Закону "Про державний бюджет", позивач отримував допомогу на оздоровлення в 2005 - 2007 роках по 120 грн.. Враховуючи, що представник відповідача Штефієнко Г.М. заявила клопотання про застосування положень ст.ст.99, 100 КАС України щодо вимог за 2005, 2006 років, і просила відмовити в задоволенні позовних вимог за наслідками пропущення строків звернення до адміністративного суду, суд вважає за необхідне задовольнити це клопотання і застосувати до вимог в частині стягнення за 2005, 2006 роки положення ст.ст.99, 100 КАС України і відмовити у задоволенні вимог за ці роки з таких підстав: Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України "для звернення до адміністративного суду за захистом прав та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів." Згідно частини 1 статті 100 КАС України, "пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін". Представник відповідача наполягає на застосуванні цих вимог. Суд вважає, що клопотання позивача про поновлення строків для звернення з позовом до адміністративного суду за 2005, 2006 роки не підлягає задоволенню, оскільки позивач повинен був дізнатися про порушення його прав у 2005, 2006 році, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян» оприлюднений в засобах масової інформації, і до нього є вільний доступ, а також щорічно у Законах «Про державний бюджет», які оприлюднювалися в 2005 і 2006 роках були зазначені розміри виплат і тому невідповідного розміру виплати на оздоровлення можливо було своєчасно оскаржувати. Що стосується нарахування та виплати одноразової допомоги на оздоровлення позивачу за 2007 рік, то воно проведено також всупереч вимогам ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в значно нижчому розмірі, ніж передбачено зазначеним вище законом, і строк звернення до адміністративного суду позивачем не пропущений, оскільки виплата була проведена 18.05.2007 року, що стверджується листом відповідача від 25.01.2008 року №251. На час виплати одноразової допомоги на оздоровлення позивачу 18.05.2007 року мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" становила 420 грн. Таким чином, виплата 18.05.2007 року одноразової допомоги на оздоровлення [PERSON] повинна була становити 2100 грн. Оскільки, позивач отримав за цей рік лише 120 грн., що підтверджується довідкою відповідача і позивачем в судовому засіданні, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] недовиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 1980 грн. В задоволенні вимог за 2005, 2006 роки необхідно відмовити, за пропуском строку звернення до адміністративного суду. На підставі вищевикладеного та

Результат розгляду: partial