Рішення адміністративного суду від 2008-07-29 00:00:00+03

Позивач до 20.08.07 виконував посаду начальника відділу договірної і претензійно-позовної роботи Управління правового забезпечення Командування сил підтримки Збройних Сил України, де за посадою отримував надбавку за роботу із документами обмеженого доступу в розмірі 15% під посадового окладу. Відповідно до Витягу з Наказу Командира військової частини А 0192 (по стройовій частині) від 22.08.07 № 158 позивача було допущено до тимчасового виконання вакантної посади начальника відділу аналізу судової роботи управління правового забезпечення Командування сил підтримки Збройних Сил України та виконання службових обов'язків за посадою та встановлено посадовий оклад в розмірі 225 грн. на місяць з виплатою щомісячної 90% надбавки до грошового забезпечення за безперервну військову службу. Зазначений наказ був виданий на підставі поданого позивачем рапорту від 20.08.08 у зв'язку із скороченням посади, яку обіймав позивач (директива Міністра оборони України від 14.06.07 № Д-322/1/07). Суд погоджується з позицією відповідача, що пункт 2 наказу Міністра оборони України від 27.06.2006 № 368 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Міністра оборони України на позивача не поширюється тому, що з 16.10.06 він не являвся військовослужбовцем Правового департаменту Міністерства оборони України, Управління правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України та юридичного підрозділу військової частини А0515, відповідно права на отримання збільшеного посадового окладу на 50 % немає, а за період 01.05.06 по 15.10.06 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у Міністерстві оборони України і за той час повинен свої вимоги пред'являти за належністю. За таких підстав позовна вимога про врахування у грошове забезпечення надбавки за здійснення правової експертизи нормативно-правових актів і проектів таких актів, підготовку і редагування нормативно-правових актів та їх візування задоволенню не підлягає. Як вбачається з наданих відповідачем пояснень та документів у військовій частині А0192 у період з 20.08.2007 р. по 26.12.2007 р. здійснювалася узгодження Номенклатури посад працівників, зайняття яких потребує оформлення допуску до державної таємниці з органами Служби безпеки України. Таким чином винні дії щодо обмеження в роботі з таємними документами у відповідача відсутні. А видання наказу № 156 від 20.08.07 є обґрунтованим. За таких підстав позовні вимоги в цій частині не є обґрунтованими та задоволенню також не підлягають. Щодо позовних вимог про внесення змін у накази Командувача сил підтримки Збройних Сил України, які були заявлені позивачем, суд вважає їх необґрунтованими з причини можливого втручання у дискреційні повноваження уповноваженого органу роботодавця. У той же час можливо по суті розглядати вимоги про неправомірну відмову у виплаті грошового забезпечення та стягнення такого грошового забезпечення, якщо ці виплати пов'язані з проходженням публічної служби. Оцінюючи по суті обмеження грошових виплат, суд зазначає наступне. Грошові премії з нагоди 16-ї річниці Дня Збройних Сил України, за рішенням Міністра оборони України від 06.12.2007 № 248/9/580 та з нагоди 16-ї річниці у Дня Незалежності України не входили до грошового забезпечення військовослужбовців, їх виплата здійснювалася в порядку заохочення відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.99 № 551-XIV. Оскільки у позивача були не зняті дисциплінарні стягнення, то незастосування зазначеного заохочення суд визнає правомірним. Доводи про порушення порядку накладання стягнень судом не розглядалися, оскільки не були предметом адміністративного позову. Що стосується доплати 20 % одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків та бездоганну дисципліну, згідно наказу Міністра оборони України від 05.03.2001 № 75, за січень - листопад 2007 та у повному обсязі до 26 грудня 2007 року суд враховує наявні та зафіксовані в документах відповідача показники виконання службових обов'язків та внеску вкладу у підтримання високої бойової готовності частини. Суд вважає, що з урахуванням зазначених документів безпосередній начальник офіцера мав право на винесення рішення, щодо зменшення розміру одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов'язків і бездоганну дисципліну за січень-листопад 2007 року на 20 %, згідно з п. 32.4 Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 05.03.01 № 75, яке діяло на той час. Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied