Рішення адміністративного суду від 2008-05-15 00:00:00+03

У квітні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду. Зазначила, що заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) становить 25448 грн., а по доплаті у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст.37) позивачка визначила в розмірі 3962 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивачка працювала в м. Овруч, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії. Відповідно до ст. 39 Закону, заробітна плата особам які працювали на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV(3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні заборгованість перед [PERSON] за період з 2001 по 2005 роки становить (ст.39 Закону) 21052,94 грн. Заборгованість по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивачку (ст.37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень2007 року і становить: 1067,40 грн. Відповідно до змін, внесених Законом України від 28 грудня 2007 року N 107-VI "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення і змін до деяких законодавчих актів України" до ст. 37 Закону, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial