Рішення адміністративного суду від 2008-04-24 00:00:00+03

22 квітня 2008 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідач, який є громадянином Узбекистану в 1995 році прибув в Україну у приватних справах, де в різних районах Миколаївської області до 2003 р. працював на сільськогосподарських роботах. З 2003 р. незаконно проживає [ADDRESS]. 22.01.2008 р. відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, а 01.02.2008 р. ВГІРФО УМВС України в Миколаївській області прийнято рішення щодо видворення відповідача з території України. Однак до цього часу відповідач вказане рішення не виконав, добровільно з території України не виїхав, а тому позивач просив постановити рішення, яким у примусовому порядку видворити громадянина Узбекистану [PERSON] за межі території України. У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги заявника визнав і не заперечував проти їх задоволення пояснивши, що не залишив межі території України у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Новоодеського РВ УМВС області підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до абзацу 1 ст. 11 «Про Правила в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію» (затверджених Постановою № 1074 Кабінету Міністрів України від 29.12.1995 р.) в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства може здійснюватися - за паспортним документом і за наявності відповідної візи якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством України. В силу абзацу 6 цієї ж статті Правил в'їзд в Україну та виїзд з України іноземців здійснюється за паспортним документом без візи, якщо термін перебування їх в Україні не перевищує 90 днів з дати в'їзду. З матеріалів справи вбачається, що громадянин Узбекистану [PERSON] в 1995 р. на законних підставах, у приватних справах в'їхав на територію України, де проживав на території Снігурівського, Баштанського районів Миколаївської області і Центральному районі м. Миколаєва, що є останнім місцем реєстрації з 05.08.1999 р. по 05.11.1999 р. 22.01.2008 р. працівниками Новоодеського РВ УМВС області виявлено, що [PERSON] після спливу трьохмісячного терміну перебування в Україні за її межі не виїхав, а тому був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП. 01.02.2008 р. відділенням у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Миколаївській області прийнято рішення про видворення його за межі території України з наданням терміну до 01 березня 2008 року. Згідно статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець та особа без громадянства зобов'язані покинути територію України у строк, зазначений у рішенні про видворення. В силу цієї ж статті Закону орган внутрішніх справ може затримати і примусово видворити з України іноземця або особу без громадянства тільки на підставі постанови адміністративного суду. Така постанова приймається судом за зверненням органу внутрішніх справ, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що вони будуть ухилятися від виїзду. Судом встановлено, що відповідач з 2003 року незаконно проживає [ADDRESS]. В зазначені строки з території України добровільно не виїхав з приводу відсутності грошових коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо видворення громадянина Узбекистану [PERSON] за межі території України у примусовому порядку, оскільки наведені факти свідчать про його ухилення від добровільного видворення за межі території держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted