Рішення адміністративного суду від 2008-05-08 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є інвалідом війни 3 групи і згідно законодавства має право на щорічну одноразову грошову допомогу до «5 травня» в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, але відповідачем йому виплачено вказану допомогу в 2007 році в розмірах, які встановлені законами України «Про державний бюджет» та оскільки відповідач відмовляється провести йому доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить зобов»язати відповідача перерахувати та виплатити щорічну разову допомогу відповідно до ст.13 ч.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача суми недоплаченої одноразової грошової допомоги за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком в розмірі 2160,36грн. Представники відповідача, попереджені належним чином про час і місце розгляду справи, до суду не з»явились,причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів, без участі відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з слідуючих підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] користується пільгами, встановленими для інвалідів війни 3 групи, що стверджується копією посвідчення серії Б №[NUMBER] від 24.02.1997 року. Відповідно до ст.13 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни 3 групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. В судовому засіданні також встановлено, що розміри щорічної допомоги для відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, встановлюються Законами України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, а саме: в 2007 році інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій ... - 280 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень. Вказана сума в розмірі 300 грн. була позивачем отримана в повному обсязі в травні 2007 року, що не заперечується сторонами. В підтвердження позовних вимог позивач в своїй заяві посилається на те, що права та пільги інвалідів війни, до яких належить і він, встановлені Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, крім того, рішенням Конституційного Суду України визнавались неконституційними положення статей Законів України Про Державний бюджет України щодо розмірів разової грошової допомоги ветеранам війни за 2007 рік. Але згідно ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного Кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. За п.1 постанови КМ України від 18.02.2004 року № 177 “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Отже, як слідує з аналізу зазначених правових норм, обсяги фінансування не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. А саме Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік і були визначені розміри разової грошової допомоги для ветеранів війни - інвалідів війни, на що вказано вище в постанові. Ст. 22 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Що стосується зазначених вище Законів “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про Державний бюджет України”, то вони є актами рівної юридичної сили, а діюче законодавство не містить норм, які б встановлювали залежність одних законів від інших. Дійсно, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, якою встановлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни здійснюється у розмірі: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій ... - 280 гривень, визнана такою, що не відповідає Конституції України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Згідно ст.17-1 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Оскільки рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року набрало законної сили 09.07.2007 року, воно не може бути застосовано до правовідносин, які виникли до його прийняття, а виплата вказаної допомоги за 2007 рік позивачеві була проведена до цієї дати, про що вказано вище. Що стосується посилань позивача в заяві на те, що розмір вказаної грошової допомоги необхідно розраховувати відповідно до мінімальної пенсії за віком, яка встановлена на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то необхідно зазначити наступне: мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Але згідно ч.3 вказаної статті мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Отже, положення ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” щодо розміру мінімальної пенсії за віком не можна застосовувати під час визначення надбавок та підвищень до пенсії, різних видів допомог, передбачених Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а застосовуються вони виключно під час призначення страхових /трудових/ пенсій. Таким чином, з врахуванням всього наведеного, вимоги позивача про стягнення на його користь недоплачених сум грошової допомоги за 2007 рік є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищенаведеного,

Результат розгляду: denied