Рішення адміністративного суду від 2008-04-24 00:00:00+03

Позивач 17.03.2008 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення недоплачених сум одноразової допомоги на оздоровлення, посилаючись на те, що він являється ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС ІІ категорії. Згідно ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон) виплачується щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п'ять мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених ч. 4 ст. 48 Закону, надається одна з них, за вибором особи. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. За 2007 рік він отримав допомогу на оздоровлення значно нижчу, ніж це передбачено ст. 48 Закону. За 2007 рік в червні місяці він отримав 100 грн., а згідно Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік установлений з 1 січня 2007 року, розмір мінімальної заробітної плати 400 грн. на місяць, з 1 квітня 2007 року 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Управління праці та соціального захисту населення повинно виплачувати йому щорічну одноразову допомогу виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, а саме за 2007 рік у розмірі 2300 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати 460 грн., оскільки йому виплачено 100 грн., то загальна суму недоплати за 2007 рік становить 2300 грн. - 100 грн. = 2200 грн. Отже, при прийнятті Закону України „ Про державний бюджет України” мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень ( ст. 48 Конституції України). Оскільки предмет закону „Про державний бюджет” чітко визначений у Конституції України, то цей закон, не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами. Проаналізувавши зазначені положення Конституції України, Кодексу, практику зупинення закону „Про Державний бюджет” дії інших законів України, Конституційний суд України, дійшов висновку, що зупинення законом „Про державний бюджет України” дії інших законів, щодо надання пільг, компенсацій, гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає ст.ст. 1, 3, ч. 2 ст. 6, ст. 8, ч. 2 ст. 19, 21, 22, п. 1 ч. 2 ст. 92, ч. ч. 1,2,3 ст. 95 Конституції України. Таким чином, Верховна Рада України, не повноважна при прийнятті закону України „Про державний бюджет України” включати до нього положення про внесення змін до чинного закону України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином змінювати визначені іншими законами України правове регулювання суспільних відносин. Як зазначає КСУ це все неодноразово було сказано в рішеннях КСУ від 20.03.2002 року № 5рп/2002 ( справа, щодо пільг, компенсацій, гарантій); від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 року (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів); від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 року ( справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій, гарантій); від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 р. (справа про рівень пенсій і щомісячного довічного утримання). Порушення норм матеріального права він вбачає в тому, що порушено ст. 22 Конституції України згідно якої при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А також, він вважає, що при прийнятті рішення про відшкодування щорічної допомоги на оздоровлення слід також застосовувати поняття аналогії згідно ст. 46 Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, згідно з якою, якщо виплати здійсненні неправильно з вини органу який призначає і виплачує ці виплати, то вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходу. Оскільки управління соціального захисту населення в Монастирищенському районі відмовило йому в перерахунку одноразової допомоги на оздоровлення, тому він змушений звертатись з позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON]позов підтримав повністю, просить стягнути з Управління соціального захисту населення в Монастирищенському районі недоплачені суми грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2200 грн. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Розна Жанна Борисівна (діє на підставі довіреності від 23.04.2008 року № 01-433) в судовому засіданні позов не визнала повністю та підтримала подане ними заперечення № 01-328 від 18.03.2008 року відповідно до якого: [PERSON]. звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії в сумі 2200,00 грн. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що встановлений в 2007 роках, зокрема постановою Кабінету Міністрів України „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005р. розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому статтею 48 Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р. № 796 - ХІ (із змінами та доповненнями), а тому позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2007 рік повинна виплачуватись виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати. Вважають, що позовні вимоги позивача є обґрунтовано недостатніми та не можуть бути задоволеними, а тому адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та З статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон України „Про Державний бюджет". Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей Закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Дійсно, відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Крім того, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (ч. 7 ст. 48 Закону № 796 - ХІІ). Однак, відповідно до ст. 63 Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата щорічної допомоги на оздоровлення потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 30 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" №489 V від 19.12.2006р., положення дій абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в частині виплати розміру допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати взагалі призупинено на 2007 рік. Також, статтею 101 Кабінету Міністрів України надано право у 2007 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення пункту 30 статті 71 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію положення дій абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" втратило чинність, як таке, що визнано неконституційним. Статтею 87 Бюджетного кодексу України установлено, що видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи здійснюється у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у державному бюджеті України на відповідні бюджетні програми. Виплата допомоги на оздоровлення здійснювалась виключно за бюджетними призначеннями та затвердженими кошторисами в межах щорічного фінансування. Відповідно до ст.ст. 116, 117 Конституції України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту покладено на Кабінет Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Пунктом 2 статті 4 Бюджетного кодексу України визначено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи протягом 2007 року встановлювався відповідно до положень постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 26.07.1996р. та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005р. Тобто, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачувались кошти в тому обсязі, які були виділені для даної виплати. Зазначають, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у пред'явленому позові та суд вважає, що управління праці та соціального захисту населення неправильно здійснювало виплату щорічної допомоги на оздоровлення, тобто з порушенням норм Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались з урахуванням положень Законів України про Державний бюджет на відповідні роки та у чіткій відповідності до постанов Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №836 від 26.07.1996р. та „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №562 від 12.07.2005р. Таким чином, позиція управління праці полягає в тому, що при нарахуванні щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення необхідно крім вимог Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", враховувати положення постанови Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і відповідно, здійснювати виплати у розмірах, зазначених в останній. Оскільки Кабінет Міністрів України надалі жодних рішень із цих питань не приймав, а Верховна Рада своїми рішеннями, в т.ч. Законами України про Державний бюджет на відповідні роки призупиняла дію положень соціальних статей щодо відповідних виплат, а тому за таких обставин, районне управління праці та Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації не мало права та законних підстав виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за вказаний період відповідно до положень статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у встановленому розмірі відповідно до мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату, зокрема їх дії за вказаних обставин не можуть бути визнанні незаконними або протиправними тощо. Слід зазначити, що відповідно до пункту 2 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005р. №936, управління праці не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів щорічної допомоги на оздоровлення, тому позивачу щорічна виплата коштів здійснювалась в тому розмірі, як були виділені Міністерством фінансів і Державним казначейством у розмірах установлених постановою Кабінету Міністрів України, зокрема позивач невірне визначив відповідача про справі адміністративної юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З КАС України), який здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та /або Кабмін України), а не виконувати їх, як районне управління праці та Головне управління праці та соціального захисту населення. На підставі вище викладеного просить адміністративний позов гр. [PERSON]про стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік як учаснику ліквідації аварії не Чорнобильській АЕС 2 категорії в сумі 2200,00 грн. - залишити без задоволення. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного: У справі встановлено, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що стверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2), посвідчення серії [NUMBER]від 25.12.1992 року (а.с. 4); Відповідно до ст. 48 закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачена щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС - п'ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом встановлено, що відповідачем виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу за 2007 рік проведена у слідуючому розмірі, а саме 100 гривень. Ці обставини не оспорюються і відповідачем. Зазначена допомога на оздоровлення виплачується управлінням праці та соціального захисту населення в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період до 2005 року, та постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 2005 року. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особа зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст. 113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно ч.1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст. 48 Закону та іншим нормам Законів. Відповідно до ст. 76 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік” установлений з 1 січня 2007 року, розмір мінімальної заробітної плати 400 грн. на місяць, з 1 квітня 2007 року 420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Вказаний Закон не має жодних обмежень щодо застосування ст. 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка передбачає право позивача на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Відповідачі в запереченні посилаються, на те, що виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір, і цільове спрямування цих видатків. Але законами України про державний бюджет України на 2007 рік розмір вказаної допомоги не визначений. Крім того ст. 62 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, надає КМ України право визначати порядок застосування цього Закону, але не надає йому повноважень щодо визначення розміру допомоги на оздоровлення, встановленої цим законом. Відповідно до ст. 71 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” дія положень цього закону не може призупинятися іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Слід зазначити, що постановою КМ № 562 розміри щорічної допомоги на оздоровлення визначений у твердій грошовій сумі, всупереч ст. 48 Закону. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення зазначених вище законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України № 562. Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу Таким чином, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідача недоотриману суму допомоги на оздоровлення із врахуванням мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги за мінусом виплаченої допомоги, відповідно до слідуючого розрахунку: 460 х 5 = 2300 грн. ( підлягає сплаті згідно Закону), 2300 грн. - 100 грн. (сума отриманої допомоги на оздоровлення) = 2200 грн. (розмір недоотриманої суми). На підставі ст. 4 декрету КМ „Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: granted