Рішення адміністративного суду від 2008-09-16 00:00:00+03

Позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради про скасування рішення адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради №62 від 22.08.2007 року про накладення адміністративного стягнення, позов мотивувала наступним. Оспорюваним рішенням відповідача вона притягнута до адміністративної відповідальності за ст.159 КУпАП за порушення правил торгівлі на ринку, зокрема: відсутність чеку про сплату ринкового збору та договору. Враховуючи, що позивач має статус фізичної особи - підприємця, з 2000 року здійснює торгівельну діяльність на Дніпрорудненському міському ринку в кіоску площею 10 кв.м., що належить їй на праві власності, на підставі торгового патенту, тому вважає, що вона не є платником ринкового збору та не зобов'язана укладати договір оренди і утримання торгового місця. Крім того, в порушення ст.218,277,278,280,281,283,285 КУпАП відповідач не повідомив [PERSON]. про розгляд протоколу адміністративної справи, не направив копію прийнятого рішення, замість постанови про накладення адміністративного стягнення суб'єктом владних повноважень - адміністративною комісією винесене рішення. У зв'язку з викладеним, позивач просить поновити пропущений 10-денний строк на оскарження рішення адміністративної комісії, скасувати рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради від 22.08.2007 року №62 про накладення штрафу в розмірі 51 грн. зобов'язати відповідача повернути незаконно стягнутий штраф в сумі 51 грн., витрати на виконавче провадження в сумі 11,91 грн. та виконавчий збір в сумі 5,1 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON]. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Олійник М.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що рішенням №62 від 22.08.2007 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради наклала стягнення на позивача [PERSON]. у вигляді штрафу в сумі 51 грн. за ст.159 КУпАП за порушення правил торгівлі на ринку, а саме за порушення п.23 Правил торгівлі на ринку КП «Дніпрорудненський міський ринок» без чеку про сплату ринкового збору та без договору оренди (бронування) та утримання торгівельного місця в належному стані. Про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач була належним чином повідомлена, що підтверджується особистим підписом позивача в книзі реєстрації кореспонденції. На підставі Закону України «Про систему оподаткування» і Указу Президента України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» від 28.06.99 р. №761/99 позивач [PERSON]. є платником ринкового збору і повинна сплатити його до початку торгівлі на ринку. Оскільки позивач не надала відповідний документ про сплату нею ринкового збору на неї уповноваженим спеціалістом виконавчого комітету був складений протокол про адміністративне правопорушення, який розглянутий адміністративною комісією і прийняте відповідне рішення. Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив: Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Даний спір є публічно-правовим, оскільки, виник з публічно-правових відносин за участю суб'єкта владних повноважень, а саме: адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради, що реалізовував у цих відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції на складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності позивача. Таким чином, дана справа відповідає вищенаведеному нормативному визначенню адміністративної справи. Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст.104 КАС України умовою визнання неправомірним рішення є порушення у зв'язку з його прийняттям прав, свобод та охоронюваних інтересів позивача у справі у сфері публічно-правових відносин. Ч.2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно, обов'язок щодо доказування правомірності винесення рішення про накладення адміністративного стягнення покладається на відповідача. Відповідно до ст.215 КАС України адміністративні комісії утворюються відповідними органами місцевого самоврядування, порядок діяльності адміністративних комісій встановлюється цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст.ст.2,3 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затв.указом Президії Верховної Ради Української РСР від 9 березня 1988 р. №5540-XI адміністративні комісії утворюються при виконавчих комітетах районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів і здійснюють розгляд усіх справ про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених відповідно до чинного законодавства до компетенції інших органів (службових осіб). Склад адміністративної комісії про виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради затверджений рішенням виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради від 23.05.2006 року №125, і змінювався рішеннями від 15.08.2006 року №247, від 20.02.2007 року №35, від 17.04.2007 року №100. Згідно з статтями 16,17 Положення про адміністративні комісії адміністративні комісії розглядають справи про адміністративні правопорушення, зазначені в статті 218 КУпАП. Підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те службовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності відповідно до статті 255 КУпАП. Статті 218, 255 КУпАП до повноважень адміністративної комісії при виконавчих органах міських рад відносять складання протоколів про адміністративне правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, у тому числі передбачені статтею 159. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. згідно свідоцтва про державну реєстрацію від 03.10.2001 року має статус фізичної особи - підприємця. Здійснює торгівельну діяльність з належного їй на праві власності кіоску, площею 10 кв.м., встановленому на території КП «Дніпрорудненський міський ринок», розташованого за адресою: м. Дніпрорудне, вул. Леніна, 2 на підставі торгового патенту на право здійснення торгівельної діяльності від 02.04.2007 року. 09 серпня 2007 року при перевірці [PERSON]. уповноваженим спеціалістом з питань торгівлі та захисту прав споживачів Дніпрорудненської міської ради встановлено порушення нею правил торгівлі на ринку, а саме здійснення торгівельної діяльності на КП «Дніпрорудненський міський ринок» без чеку про сплату ринкового збору і без договору оренди (бронування) і утримання торгового місця в належному стані, оплату послуг за старими тарифами, що є порушенням п.23 Правил торгівлі на ринках, про що складений акт і протокол порушення за ст.159 КУпАП. В матеріалах справи є дані про своєчасне сповіщення позивача [PERSON]. про місце і час розгляду справи, що підтверджується повісткою з відміткою позивача про її отримання 14.08.2007 року, але позивач на засідання адміністративної комісії не з`явилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Рішенням адміністративної комісії при виконавчому комітеті Дніпрорудненської міської ради від 22.08.2007 року №62 за ст.159 КУпАП на [PERSON]. накладене стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Оцінюючи доводи позивача в частині відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.159 КУпАП, зокрема - у зв'язку з відсутністю у неї обов'язку сплати ринкового збору, суд виходить з наступного. При справлянні ринкового збору застосовуються норми Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.91 р. № 1251-ХІІ (у редакції Закону України від 18.02.97 р. № 77/97-ВР, зі змінами та доповненнями), Декрету Кабінету Міністрів України «Про місцеві податки і збори» від 20.05.93 р. № 56-93 (зі змінами та доповненнями), Указу Президента України «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» від 28.06.99 р. № 761/99 (зі змінами та доповненнями), Правил торгівлі на ринках, а також рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ринкового збору. Статтею 4 Декрету № 56-93 не проведено розмежування ринків за формами власності, проте відповідно до ст.18 Закону України від 20.05.97 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на договірній і податковій основі та на засадах підконтрольності у межах повноважень, наданих органам місцевого самоврядування. Отже, ринковий збір має справлятися на всіх ринках незалежно від форм власності, якщо органом місцевого самоврядування не встановлено порядку справляння ринкового збору. Згідно зі ст. 15 Закону № 1251-XII ринковий збір відноситься до місцевих податків і зборів. Пунктом 3 зазначеної статті передбачено, що місцеві податки і збори (обов'язкові платежі), механізм справляння та порядок їх сплати встановлюються сільськими, селищними, міськими радами відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, установлених законами України. При цьому ринковий збір є обов'язковим для встановлення органами місцевого самоврядування за наявності об'єктів оподаткування або умов, з якими пов'язано запровадження цього збору. До прийняття Указу Президента України від 28.06.99 р. №761/99 «Про впорядкування механізму сплати ринкового збору» порядок обчислення ринкового збору визначався тільки ст.4 Декрету №56-93, відповідно до якої ринковий збір - це плата за торгові місця на ринках і в павільйонах, на критих та відкритих столах, майданчиках для торгівлі з автомашин, візків, мотоциклів, ручних візків, що справляється з юридичних осіб і громадян, які реалізують сільськогосподарську, промислову продукцію та інші товари. З дати прийняття Указу №761/99 внесено корективи до порядку обчислення та граничних розмірів ринкового збору. Так, ст. 1 цього Указу встановлено, що ринковий збір - це плата за право зайняття місця для торгівлі на ринках усіх форм власності, в тому числі у павільйонах, на критих та відкритих столах, майданчиках (включаючи орендовані), з автомобілів, візків, мотоциклів, ручних візків тощо. Указом № 761/99 визначено, що платниками ринкового збору є юридичні особи усіх форм власності, їх філії, відділення, представництва та інші відокремлені підрозділи, а також фізичні особи (приватні підприємці та громадяни, які не є суб'єктами підприємницької діяльності). Не справляється ринковий збір з підприємств торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, розташованих у стаціонарних приміщеннях (магазинах, кіосках, палатках) на території ринку, та з власних торговельно-закупівельних підрозділів ринку незалежно від займаного місця (ст.4 Указу №761/99). Але відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про роз'яснення статті 4 Указу Президента України від 28 червня 1999 р. № 761» від 14.06.2000 р. № 962 ця норма не поширюється на фізичних осіб. На громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, які зареєстровані без створення юридичної особи і здійснюють торгівлю у стаціонарних приміщеннях (магазинах, кіосках, палатках) на території ринку, не поширюється дія Указу №761/99 про звільнення від сплати ринкового збору, оскільки відповідно до п.1 ст.1 Закону України від 27.03.91 р. №887-XII «Про підприємства в Україні» підприємство - це самостійний господарюючий статутний суб'єкт, який має права юридичної особи та здійснює виробничу, науково-дослідницьку і комерційну діяльність з метою одержання відповідного прибутку (доходу). Пунктом 13 Правил торгівлі на ринках визначено, що торговельне місце - це площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Згідно з п. 16 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Мінекономіки та з питань європейської інтеграції України, МВС України, ДПА України, Держстандарту України від 26.02.2002 р. №57/188/84/105, продавець повинен мати при собі, зокрема, документи про сплату ринкового збору та оплату послуг ринку. У разі використання торгового місця на умовах оренди продавець повинен мати копію угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копію такої угоди із суб'єктом підприємницької діяльності (орендодавцем). Під час проведення органами контролю та адміністрацією ринку перевірок роботи суб'єктів підприємницької діяльності продавці повинні надати зазначені документи. Враховуючи наведене, ринковий збір повинен сплачуватися приватними підприємцями на загальних підставах з усіх зайнятих місць для торгівлі на ринках незалежно від того, чи належать ці місця торговцю на праві власності, чи використовуються ним на підставі договору оренди (суборенди), якщо інше не передбачено рішенням органу місцевого самоврядування. Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил торгівлі на ринку суд вважає підставним. Одночасно з тим, зазначення у рішенні адміністративної комісії наявності порушення правил торгівлі у ненаданні [PERSON]. договору оренди торгового місця, спростовується доказами, що надані позивачем, а саме: договором від 01.07.2006 року між КП «Дніпрорудненський міський ринок» та [PERSON]. про надання торгівельного місця на території міського ринку, рішенням господарського суду Запорізької області від 19.05.2008 року, залишеним в силі постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 13.08.2008 року, у якому підтверджено дію зазначеного договору. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Ст.288 КУпАП встановлює, що постанову по справі про адміністративне правопорушення адміністративної комісії може бути оскаржено у виконавчий комітет відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд. Строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення встановлений ст.289 КУпАП і складає десять днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Згідно ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. В судовому засіданні представником відповідача зроблена заява про пропуск позивачем строку звернення до суду і застосування у зв'язку з цим наслідків, передбачених ст.100 КАС України. Зважаючи на те, що позивач [PERSON]. є особою похилого віку, не була присутня на засіданні адміністративної комісії, що відбулося 22.08.2007 року, згідно її пояснень не була своєчасно поінформована о результатах розгляду адміністративної справи, суд вважає можливим визнати поважною причину пропуску терміну на звернення до суду з адміністративним позовом і вирішити справу в порядку КАС України. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 283 КУпАП, ст.27,30 Положення про адміністративні комісії, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Винесення інших процесуальних форм рішень за результатами розгляду адміністративних справ адміністративними комісіями законом не передбачено. Проаналізувавши матеріали справи, пояснення учасників судового розгляду, вимоги чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що незважаючи на не, що оспорюване рішення прийняте відповідно до визначених законом повноважень адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради, позовні вимоги в частині скасування рішення адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради №62 від 22.08.2007 року про накладення адміністративного стягнення на [PERSON]. в розмірі 51 грн. підлягають задоволенню, оскільки всупереч вимогам ст.283 КУпАП, ст.27,30 Положення про адміністративні комісії за якими адміністративна комісія виносить постанови у адміністративній справі, постанова по справі винесена у процесуальній формі рішення, тобто у спосіб не встановлений законом. Зважаючи на викладене, притягнення позивача [PERSON]. до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.159 КУпАП, вчинено у спосіб, що не передбачений законами України, зазначене рішення порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, тому рішення адміністративної комісії виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради №62 від 22.08.2007 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч.6 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження у разі закриття виконавчого провадження у зв'язку з скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір повертається боржникові. Згідно ч.9 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про стягнення виконавчого збору може бути скасована за поданням державного виконавця начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Враховуючи наведене, судом не може вирішуватися питання про повернення виконавчого збору, оскільки зазначене питання відноситься до повноважень державної виконавчої служби, яка не є стороною у справі.

Результат розгляду: partial