Рішення адміністративного суду від 2008-05-28 00:00:00+03

[PERSON] звернувся з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що в 2003 році позивач призначений заступником начальника відділу ветеринарної міліції з проведення карантинних ветеринарних заходів УМВС України у Вінницькій області. 28 серпня 2006 року під час роботи по господарству отримав забій правої половини грудної клітки, знаходився на лікарняному в Калинівській центральній районній лікарні. 18 вересня 2006 року був звільнений з займаної посади згідно наказів від 06.09.2006 року за №451 та від 18.09.2006 року за №178 о/с УМВС України у Вінницькій області за допущені грубі порушення службової дисципліни. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, та надав заяву про застосування строків звернення до суду, в якій зазначив, що до УМВС України у Вінницькій області надійшла позовна заява [PERSON]. про скасування наказів №451 від 06.09.2006р., №178 від 18.09.2006р., та просив поновити його на службі в ОВС України. Відповідно до ст. 100 КАС України УМВС України наполягає на застосуванні строків звернення з адміністративним позовом до суду, передбаченим статтею 99 КАС України, адже позивач про звільнення дізнався з вересня 2006 року, і як зазначає в позовній заяві від своєї дружини, яка повідомила його, що по пошті отримала листа з управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про те, що його звільнено з ОВС за порушення службовї дисципліни. Позивач звернувся до суду лише 07.05.2008 року, тобто з порушенням строку зверненя до суду, встановленого ст. 99 КАС України. Таким чином, відповідач наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду по справі за позовом [PERSON]. щодо оскарження наказів про його звільнення та поновлення на службі в органах внутрішніх справ України. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника начальника відділу ветеринарної міліції при УМВС майора міліції[PERSON]" від 06.09.2006 року №451, за допущені грубі порушення службової дисципліни, що виразились в невиході на службу без поважних причин в період з 28 серпня 2006 року по 06 вересня 2006 року заступника начальника відділу ветеринарної міліції з проведення карантинних ветеринарних заходів при УМВС України у Вінницькій області майора міліції [PERSON]звільнено з органів внутрішніх справ. Крім того, відповідно до витягу із наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 18.09.2006 року №178 о/с, на підставі наказу начальника УМВС від 06.09.2006 року №451, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів МВС у запас Збройних Сил України по ст.64 пункт "е" (за порушення дисципліни) майора міліції [PERSON]з посади заступника начальника відділу ветеринарної міліції з проведення карантинних ветеринарних заходів УМВС України у Вінницькій області. Позивач вважає, що рішення Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про його звільнення прийнято безпідставно, не вмотивовано, з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ №451 від 06.09.2006 року та витяг з наказу №178 о/с від 18.09.2006 року підлягають скасуванню. Проте, суд, враховуючи заяву представника відповідача щодо відмови позивачу в задоволенні позову в зв'язку з пропущенням останнім строку звернення до суду, прийшов до висновку відмовити позивачу в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Крім того, як вбачається з позовної заяви, а також знайшло підтверження в судовому засіданні, що позивач про своє звільнення дізнався у вересні місяці 2006 року. Таким чином, про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався у 2006 році, однак, не звертався до суду за захистом своїх прав та інтересів, а лише звернувся в травні місяці 2008 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції Вінницького окружного адміністративного суду. Разом з тим, позивачем вказувалось на пропущення строку звернення до суду в зв'язку з перебуванням ним на лікуванні. Однак, суд не приймає до уваги зазаначені пояснення, а тому не визнає поважними вказані причини, оскільки позивачем не було надано суду достатньо доказів, що б підтверджували знаходження його на лікуванні. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied