Рішення адміністративного суду від 2008-04-14 00:00:00+03

Відповідно до Указу Президента «Про символіку, яка використовується у Збройних Силах України»засновано емблеми і прапори Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України, Сухопутних військ Збройних Сил України, Повітряних Сил Збройних Сил України, емблему Військово-Морських Сил Збройних Сил України і Військово-Морський Прапор Збройних Сил України, штандарти Міністра оборони України, начальника Генерального штабу Збройних Сил України, командувача Сухопутних військ Збройних Сил України, командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, а також затверджено опис і малюнок емблеми зазначених вище суб'єктів та порядок використання останніми такої символіки. Відповідно до Додатку № 1 до Указу Президента «Про символіку, яка використовується у Збройних Силах України»№ 551/2006 від 20.06.2006 визначено, що емблема Збройних Сил України являє собою прямий рівносторонній хрест із розбіжними сторонами малинового кольору, в центрі якого у круглому медальйоні синього кольору вміщено зображення Знака Княжої Держави Володимира Великого. У Додатку № 2 до Указу Президента «Про символіку, яка використовується у Збройних Силах України»№ 551/2006 від 20.06.2006 закріплено малюнок емблеми Збройних Сил України, який відповідає вищезазначеному опису емблеми. Відповідач, заперечуючи проти позову звернувся до етимології терміну «емблема»та зазначив про досвід використання символу «хрест»в різні часи та різними країнами незалежно від їхньої релігійної приналежності. Відповідно до ч.2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України правом оскаржувати нормативно-правові акти наділяються ті особи, до яких такий акт було застосовано, або які є суб'єктами правовідносин, в яких такий акт буде застосовано. Позивач, обґрунтовуючи свій позов зазначив про те, що він є військовозобов'язаним, а отже припускає те, що він стане суб'єктом тих правовідносин, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт буде застосовано. Разом з тим, відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України»передбачено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як основний орган військового управління; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; об'єднання, з'єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, об'єднань, з'єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про Збройні Сили України»особовий склад Збройних Сил України складається з військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, які є громадянами України. Окремі посади працівників Збройних Сил України можуть комплектуватися громадянами, які проходять альтернативну (невійськову) службу у порядку, визначеному законом. Як вбачається із позову, позивач не належить до категорії осіб, які формують особовий склад Збройних Сил України, а отже, дія оскаржуваного ним нормативно-правового акта на нього не поширюється. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з п. 17 ст. 106 Конституції України та ст..7 Закону України «Про Збройні Сили України»Президент України є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави. Відповідно до ч.3 ст.106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України. Таким чином, оскаржуваний нормативно-правовий акт є таким, що прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; а також з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано. Також оскаржуваний нормативно-правовий акт відповідає й іншим вимогам, закріпленим у ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, також п.7 ч.3 ст. 2 цього Кодексу, оскільки в своєму змісті не має посилань на те, що символ та малюнок емблеми Збройних Сил України має будь-який зв'язок з християнською релігією. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Указу Президента «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності»встановлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях, якими є "Офіційний вісник України"; газета "Урядовий кур'єр". Офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень "Офіційний вісник Президента України" (далі - "Офіційний вісник Президента України"). Відповідачем доведено, що оскаржуваний нормативно-правовий акт був офіційно оприлюднений в Офіційному віснику України, 2006, № 25 (05.07.2006), ст. 1809. Таким чином, саме з цього моменту має відліковуватись з 05.07.06 річний строк для звернення до суду з позовом, в разі якщо даний нормативно-прравовий акт порушує права, свободи чи інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Позивач вважає оскаржуваний ним нормативно-правовий акт таким, що порушує його права, свободи та інтереси. Разом з тим, звернення до суду мало місце 03.12.2007, тобто з пропуском встановленого цим Кодексом річного строку. Згідно з ч.1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач у своїх запереченнях посилався на пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду за захистом його прав, свобод та інтересів, у зв'язку з чим наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку на звернення до адміністративного суду, передбачених ч.1 ст. 100 цього ж Кодексу. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied