Рішення адміністративного суду від 2008-04-23 00:00:00+03

[PERSON] особисто звернувся з заявою від 27.11.2007 р. до Управління Пенсійного фонду України Печерському районі міста Києва з проханням провести перерахунок пенсії, а також надав відповідну довідку про грошове забезпечення для нарахування (перерахунку) пенсії з 11.10.2005 року. Свої вимоги позивач обґрунтував рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 у справі № 1-21/2005 щодо відповідності Конституції України положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу ХV «Прикінцевих положень»Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»та офіційного тлумачення положень частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів»(щодо пенсій та довічного грошового утримання суддів). Як встановлено судом під час розгляду справи, відповідачем не було проведено перерахунку та виплати пенсії позивачу. Свою бездіяльність останній мотивував тим, що нарахування пенсії відповідачу здійснюється із застосуванням норм, методик та порядку нарахування пенсії державним службовцям та відсутністю законних підстав для здійснення перерахунку пенсії, призначеної згідно Закону України «Про державну службу»без обмежень граничного розміру заробітної плати, з якої справляються страхові внески до Пенсійного фонду України. А також тим, що ст. 9 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік»від 23.12.2004 року № 2285 встановлено максимальну величину витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничну суму заробітної плати (доходу)), з яких відповідно до законів України справляються страхові внески до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та пенсійного фонду України, в розмірі 4100 гривень на місяць у розрахунку на кожну фізичну особу -платника внесків. Щодо абзаців 3, 4 пункту 13 розділу ХV «Прикінцевих положень»Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», то вони не протирічать ст. 37 Закону України «Про державну службу»і не були предметом конституційного подання до Конституційного Суду України. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»встановлено, що пенсійне забезпечення працівників засобів масової інформації здійснюється відповідно до принципів та норм пенсійного законодавства України. При нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методики та порядок нарахування пенсії державному службовцю. Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію ст. 14 і 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»від 15.03.1999 р. № 377», затверджено перелік посад журналістів держаний та комунальних засобів масової інформації, які прирівнюються до посад керівних працівників, спеціалістів секретаріату (апарату) відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. До даного переліку включено посаду головного редактора друкованого засобу масової інформації, засновком якого є Кабінет Міністрів України, тобто газети «Урядовий кур'єр». З огляду на наявні в матеріалах справи докази, позивач, до виходу на пенсію, обіймав посаду головного редактора газети «Урядовий кур'єр», тому нарахування (перерахунок) йому пенсії повинно здійснюватись відповідно до Закону України «Про державну службу», яким не обмежено граничний розмір пенсії. Навпаки, ч.2 ст. 37 зазначеного Закону України прямо вказує, що пенсія призначається без обмеження граничного розміру, а ст. 37-1 цього Закону, що регулює порядок та умови перерахування пенсії, взагалі не містить будь-яких обмежень. Судом встановлено, що як на момент звернення позивача до суду з позовом, так і в процесі розгляду справи, відповідачем не було проведено перерахунку та виплати раніше призначеної пенсії позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч. 2 ст. 19 Конституції України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладеного на нього обов'язку щодо доказування правомірності допущеної з його боку бездіяльності. У той же час, вимоги позивача, в частині перерахунку пенсії з 11.10.2005 року, не можуть бути задоволені, оскільки обов'язок перерахунку пенсії у відповідача виник з моменту отримання від позивача звернення з відповідною заявою про перерахунок. Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: partial