Рішення адміністративного суду від 2008-03-19 00:00:00+02

Позивач 28.01.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по невиплаченій разовій грошовій допомозі як учаснику бойових дій, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АА № [NUMBER], виданим 1 березня 2002 року. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон) він належить до ветеранів війни. Згідно з ч.5 ст. 12 Закону щорічно до 5 травня учасникам бойових дій повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Частиною 1 ст. 17-1 Закону встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення, тобто відповідач. Здійснюючи передбачені Законом виплати, відповідач виплатив йому у 2005 та 2006 роках по 250 грн., а у 2007 році - 280 грн. Однак, у 2005 році мінімальна пенсія за віком становила 332 грн. Отже, відповідач у 2005 році недоплатив йому разову грошову допомогу у розмірі 1410грн. (332,00x5= 1660,00-250,00= 1410,00). З 1 квітня 2006 року мінімальна пенсія за віком складала 359 грн. Отже, у 2006 році відповідач недоплатив йому разову грошову допомогу у розмірі 1545 грн. (359,00 х 5 = 1795,00 - 250,00= 1545,00). На 2007 рік мінімальна пенсія за віком була встановлена у розмірі 380 грн. Отже, у 2007 році відповідач недоплатив йому разову грошову допомогу у розмірі 1620 грн. (380,00 х 5 = 1900,00 - 280,00 = 1620,00). Таким чином, загальна сума недоплачених відповідачем коштів складає 4575 грн. Дії відповідача в частині невиплати разової грошової допомоги в установленому Законом розмірі вважає протиправними, оскільки вони порушують його користування законодавчо встановленими пільгами, компенсаціями та гарантіями, суперечать слідуючим нормам національного та міжнародного права, а саме: Ст. 1 Конституції України, згідно з якою Україна проголошена соціальною та правовою державою; ст. З Конституції України, відповідно до якої найвищою соціального цінністю в Україні визнається людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави; ч. 1 ст. 19 Конституції України, де зазначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; ст.21 Конституції України, якою встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; ч. 2 ст. 22 Конституції України, згідно з якою конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; ст.ст. 46 та 48 Конституції України, якими встановлено право кожного на соціальний захист та на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї; ч. ч. 2 і З ст.2 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якими передбачено, що права та пільги для ветеранів війни, встановлені раніше законодавством України, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни, а нормативні акти органів державної влади, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними; ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, згідно з якою кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права; ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року, згідно з якою держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо. Відповідач відмовляється добровільно виплатити недоплачену йому суму коштів, посилаючись на обмежене фінансування з державного бюджету, передбачене законами України про Державний бюджет України на 2005, 2006 та 2007 роки. Однак, такі посилання відповідача є безпідставними, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) ряд положень Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", зокрема, ст. 29, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги учасникам бойових дій відповідно до Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачена у розмірі лише 280 грн. Як зазначено в абзаці 2 п.3.1. мотивувальної частини згаданого вище рішення Конституційного Суду України, аналіз законодавчої діяльності Верховної Ради України свідчить про те, що при прийнятті законів про Державний бюджет України систематично зупиняється дія інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, які є складовою конституційного права громадян на соціальний захист і достатній рівень життя кожного. В п. 5 мотивувальної частини того ж рішення вказано, що, проаналізувавши практику зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, змін до інших законів України, не відповідає ряду статей Конституції України. Таким чином, про порушення свого права на отримання разової грошової допомоги у розмірі у 2005, 2006 та 2007 роках він дізнався лише з рішення Конституційного Суду від 9 липня 2007 року. Тому вважаю, що встановлений ст.99 КАС України строк звернення до адміністративного суду з приводу недоплати разової грошової допомоги у 2005 та 2006 роках пропущений мною з поважних причин і він підлягає поновленню. Відповідно до п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв"язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Просить поновити пропущений ним з поважних причин строк звернення до адміністративного суду з приводу недоплати у 2005 та 2006 роках щорічної разової грошової допомоги та стягнути з відповідача - Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на мого користь суму недоплаченої у 2005, 2006 та 2007 роках разової грошової допомоги в загальному розмірі 4575 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят п'ять) гривень. У судове засідання позивач [PERSON]не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та судової повістки № 139637 від 07.03.2008 року. В позовній заяві поданій до суду 24.01.2008 року просить справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та судової повістки № 140813 від 7 березня 2008 року. На адресу суду надали заперечення від 7 лютого 2008 року № 185/11 в якому, вважають, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а тому адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних підстав: позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551 -XII - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Дійсно, відповідно до ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у т.ч. виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік" установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранти їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Пунктом 18 статті 77 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік'1 Ж3235-ІУ від 20.12.2005р., положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 250 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Також, пунктом 13 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" №489-V від 19.12.2006р., положення дій частини п'ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон України „Про Державний бюджет". Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України на відвідний рік. Відповідно до ст.ст. 116, 117 Конституції України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язанні та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення статті 29 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік", за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій здійснюється в розмірі 280 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, пункт 13 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також не конституційним. Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 09.07.2007р. - дати прийняття рішення, однак позивачу як учаснику бойових дій щорічна виплата допомоги здійснювалася до прийняття. Конституційним Судом рішення. Постановою Кабінету Міністрів України „Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” №177 від 18.02.2004р. установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними управліннями праці ти соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам бойових дій виплачуються кошти в тому обсязі, які були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у пред'явленому позові вважає, що Головне управління праці та соціального захисту населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами. Крім того, Головне управління як розпорядник коштів II рівня не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті З КАС України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій на основі законодавства до його повноважень (компетенції) не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів щорічної разової грошової допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів України і Державним казначейством України у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, зокрема позивач невірно визначив відповідача по справі адміністративної юрисдикції (п. 1 ч. 1 ст. З КАС України), який здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та/або Кабмін України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку з тим, що позивачем не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, Головне управління як відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині виплати щорічної разової грошової допомоги протягом 2005-2006 років. Крім того, Конституційним судом визнані неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік", а не положень соціальних статей відповідних Законів України про Державний бюджет на 2005-2006 роки. На підставі викладеного просять адміністративний позов гр. [PERSON], залишити без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується свідоцтвом серії АА № [NUMBER] видане 01.03.2002 року ( а.с. 6). Дані правовідносини регулюються ч. 5 ст. 12 Закону України “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а саме щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. - Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», якими встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року із змінами і доповненнями здійснюється в меншому розмірі, чим передбачено цим законом; - частиною 3 статті 22 Конституції України встановлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод; - проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 20-рп/2004, яким визнано неконституційними положення статті 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», частину 3 статті 22 Конституції України, та враховуючи те, що право на отримання разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не залежить від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер, суд прийшов до висновку, що необхідно задовольнити вимоги стосовно виплати недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2005-2007 роки, оскільки, Верховна Рада України, приймаючи Закон України «Про Державний бюджет України 2005 рік», Закон України «Про Державний бюджет України 2006 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України 2007 рік», знову обмежила соціальне право громадян, закріплене Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на отримання разової грошової допомоги до 5 травня при наявності рішення Конституційного Суду України з аналогічного питання, застосувавши до спірних правовідносин у даній частині ч.7 ст.9 КАС України, згідно якої: у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини ( аналогія закону); - мінімальна пенсія за віком на 2005 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік», у розмірі 332,00 грн., тому недоплата за 2005 рік, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 1410,00 грн. (332,00 х 5 = 1660,00 - 250 ); - мінімальна пенсія за віком на 2006 рік встановлена в розмірі прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, що передбачено Законом України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2006 рік» у розмірі 350 грн. з 1 січня 2006 року та у розмірі 359 грн. з 1 квітня 2006 року, тому недоплата за 2006 рік, яка підлягає стягненню становить 1 545 грн. ( 359 х 5 = 1 795 грн.-250), - мінімальна пенсія на 2007 рік встановлена у розмірі 380 гривень, тому недоплата за 2007 рік становить 1620 грн ( 380 х 5 = 1900 - 280) (Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік № 489-V від 19.12.2006 року). - в частині стягнення недоплаченої одноразової допомоги із відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, підлягає задоволенню виходячи із наступного: - постановами Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 рік № 486 „Про забезпечення виплати у 2002 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та від 31.03.2003 р. № 425 „Про забезпечення виплати у 2003 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а також ст. 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що виплата разової грошової допомоги здійснюється органами праці та соціального захисту населення, яке є відповідачем за даним позовом; - даний обов'язок відповідача також підтверджується п. 4 Типового положення про головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, згідно якого у 2004 - 2006 роках управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення; здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року № 790; - крім цього, обов»язок відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації здійснити нарахування та провести виплату вказаних сум підтверджується їх запереченням; - суд вважає твердження відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду за 2005-2007 роки є безпідставними, так як ст.99 КАС України передбачає не лише річний термін звернення із адміністративним позовом, але і в строки, встановлені іншими законами, яким є ст.257 ЦК України, яка підлягає застосуванню при вирішенні майнових спорів. Сторони звільнені від сплати судового збору.

Результат розгляду: granted