Рішення адміністративного суду від 2008-01-15 00:00:00+02

Відповідачем - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м Києва було проведено планову перевірку позивача -суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи [PERSON] з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 04.04.2005р. по 31.12.2006р., за результатами якої складено акт перевірки від 10.04.2007р. № 63/17-04/2936111339 (далі -акт перевірки). На підставі акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Києва прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.04.2007р. № 535/17-04/29361113339 відповідно до якого позивачу нараховано податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 13 842,74 грн. Позивачем оскаржено дане податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, встановленому Законом України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. За результатами розгляду скарг рішенням ДПА України № 4904/П/25-0315 від 10.10.2007р. скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 23.04.2007р. № 535/17-04/2936111339 в частині сплати 7 613,15 грн. податку з доходів фізичних осіб та в зазначеній частині рішення ДПА у м. Києві № 286/П/25-214 від 07.08.2007р. У відповідності до п. 6.5 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” в разі коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу зменшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу). Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 23.04.2007 р. № 535/17 04/2936111339, від 21.08.2007р. № 535/17-04/2 є відкликаними згідно п. 6.5 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у зв'язку з отриманням позивачем податкового повідомлення-рішення від 01.11.2007р. № 535/3. Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення СПД -фізичною особою [PERSON] п.п. 8.2.1 п.8.2 ст. 8, п.п. 16.3.3, п.п. 16.3.6 п.16.3 ст. 16, п.п. “а” п.19.1 ст. 19 Закону України від 22.05.2003р. № 889-ІV “Про податок з доходів фізичних осіб”, п.п. 4.1.4 п.4.1 ст. 4 Закону України від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в результаті чого несплачено податок з доходів фізичних осіб у розмірі 13 842,74 грн. Як свідчать матеріали справи, у І-ІІІ кварталі 2006р. позивач займався виготовленням готового одягу та хутра, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування згідно свідоцтва платника єдиного податку [NUMBER]. У період з 1 жовтня 2006р. по 31.12.2006р. СПД -фізична особа [PERSON] перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності. Згідно поданого до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва звіту суб'єкта підприємницької діяльності -платника єдиного податку за 9 місяців 2006 року становив 606 482,62 грн., а саме: І квартал 2006р. -254 053,70 грн., ІІ квартал 2006р. -209 202,60 грн., ІІІ квартал 2006р. -143 227,32 грн. У відповідності до ст. 1 Указу Президента України від 03.07.1998р. № 727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Частиною 1 статті 4 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва. Статтею 5 зазначеного Указу Президента України встановлено, що у разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Таким чином, в разі перевищення обсягу виручки від реалізованої продукції 500 тисяч гривень за рік, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду. Судом встановлено, що позивачем перевищено граничний обсяг виручки (500 тис. грн.) за 9 місяців 2006 року на 106 482,62 грн. Однак, при визначенні чистого оподатковуваного доходу із суми перевищення необхідно враховувати витрати за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. Відповідно до норм витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи (затверджені Головною державною податковою інспекцією України 18.01.1993 № 36-32) при виготовленні верхнього одягу із хутра норма витрат складає 55 відсотків від суми валового доходу. Порядок обчислення і сплати податку з доходів фізичних осіб врегульовано спеціальним Законом України, яким є Закон України від 22.05.2003р. № 889-ІV “Про податок з доходів фізичних осіб”. Закон України “Про податок з доходів фізичних осіб” набрав чинності з 1 січня 2004 року. Пунктом 22.10 статті 22 зазначеного Закону визначено, до Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. N 13-92 “Про прибутковий податок з громадян” втратив чинність, окрім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності. Згідно п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань. В п.п. 9.12.2. п. 9.12 ст. 9 зазначеного Закону встановлено, у разі якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа, яка сплачує ринковий збір, отримує інші доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності. У відповідності до п.п. 4.2.8 п.4.2 ст. 4 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” до загального місячного оподатковуваного доходу включається оподатковуваний дохід (прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом. Згідно ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України “Про прибутковий податок з громадян” оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. Пунктом 22.3 статті 22 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” встановлено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка податку від об'єкта оподаткування встановлюється на рівні 13 відсотків. Відповідно до п.п. 8.2.1 п.8.2 ст. 8 вказаного Закону платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов'язаний включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку. Згідно п.п. 16.3.3, п.п. 16.3.6 п.16.3 ст. 16 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього Закону за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету: у випадку, коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у податкових органах; в інших випадках - за її податковою адресою та несе відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного місцевого бюджету у випадках, визначених законом. У відповідності до п.п. “а” п.19.1 ст. 19 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит. Як свідчать матеріали справи, позивачем до ДПІ у Шевченківському районі м. Києва декларація про доходи за 2006 рік не подавалась, податок з доходів фізичних осіб з доходу у розмірі 106 482,62 грн. не сплачено, у зв'язку з чим податковою було застосовано адміністративно-господарські санкції. У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Судом відмічає, що позивачем факт не подачі декларації до податкового органу, а також не сплати податку з доходів фізичних осіб з доходу у розмірі 106 482,62 грн. отриманого в результаті зайняття підприємницькою діяльністю не оспорюється. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач довів правомірність своїх рішень, і донарахування податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб оспорюваним податковим повідомленням-рішенням здійснено відповідачем обґрунтовано. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. У зв'язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.

Результат розгляду: denied