Рішення адміністративного суду від 2008-07-01 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до відповідача1 Управління праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги в сумі 5067,25 грн. Ухвалою Рівненського міського суду від 03.04.08р. у зв'язку із непідсудністю справи Рівненському міському суду справа передана для розгляду Рівненському окружному адміністративному суду. Цією ж ухвалою залучено у якості співвідповідачів відповідача2 Міністерство фінансів України, відповідача3 Державне казначейство України, відповідача4 Міністерство праці та соціальної політики України, які є центральними органами виконавчої влади. Позивач позовні вимоги уточнив, просить стягнути з відповідачів 7162,25 грн. Відповідач1 подав заперечення на адміністративний позов, проти позову заперечує, в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Відповідач2 заперечень на адміністративний позов не подав, у судове засідання не з'явився, про день, час, місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням органу поштового зв'язку. Відповідач3 заперечень на адміністративний позов не подав, у судове засідання не з'явився, про день, час, місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням органу поштового зв'язку. Відповідач4 заперечень на адміністративний позов не подав, у судове засідання не з'явився, про день, час, місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням органу поштового зв'язку. По даній справі здійснено технічну фіксацію судового процесу на комплексі "Камертон", інвентарний номер SN125327. Для створення архівної копії фонограми надано компакт-диск, серійний номер C0509TMBI80UG. Судом досліджені письмові докази, наявні у матеріалах справи, які подані позивачем одночасно із позовною заявою. Нових доказів позивач суду не надав. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачу в позові слід відмовити Суд виходив з такого. Позивач - [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції станом на 9 липня 2007 року), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Мінімальна пенсія за віком у 2004 році - 74грн. 54 коп., у 2005 році - 332грн.00коп., у 2006 році (станом на травень місяць) - 359грн.00коп., у 2007 році - (станом на 01.04.07р.) - 410грн.06коп., у 2008 році - (станом на 01.04.08р.) - 481грн.00коп. Як вбачається із матеріалів справи органами управління праці та соціального захисту населення позивачу виплачено за 2004 рік - 120 грн., за 2005 рік - 250грн., за 2006 рік - 250грн., за 2007 рік - 280грн., за 2008 рік - 310 грн. На думку позивача грошова допомога до 9 травня за 2004, 2005, 2006, 2007 та 2008 року виплачувалась не в повному обсязі, заборгованість держави у виплаті разової грошової допомоги за вказаний період становить 7162,25 грн. Просить таку заборгованість стягнути на його користь з відповідачів солідарно. Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004р. “Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” визначено, що Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики України для виплати вказаної допомоги у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, для подальшого їх перерахування місцевим органам праці та соціального захисту населення, які, в свою чергу, здійснюють фізичну виплату цієї допомоги ветеранам війни. Згідно Бюджетного кодексу України та Конституції України видатки державного бюджету, за якими виплачується допомога до 9 травня, здійснюються тільки у відповідному році і лише в межах державного бюджету України відповідного року. Проведеним правовим аналізом норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законів України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», «Про Державний бюджет України на 2005 рік», «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Рішень Конституційного суду України №20-рп/2004 від 01 грудня 2004 року, №6-рп/2007 від 09.07.07р., № 10-рп/2008 від 22.05.2008 встановлено таке. Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» (стаття 44) установлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни 1 групи - 195 гривень, інвалідам війни 2 групи - 160 гривень, інвалідам війни 3 групи - 130 гривень, учасникам бойових дій - 120 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 195 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 65 гривень. Положення статті 44 вказаного Закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. N 20-рп/2004. Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №20-рп/2004 від 01.12.04р. положення статті 44 Закону, частин другої, третьої, четвертої статті 78 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 1 грудня 2004 року. Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року. До набрання чинності зазначеного Кодексу судовий захист порушених органами влади прав здійснювався у порядку, передбаченому Главою 31-А ЦПК України (1963 р.), статтею 232 якої передбачено двомісячний строк звернення до суду. Частиною 2 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Щорічна разова грошова допомога була виплачена позивачу у 2004 році в розмірі, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік». Розмір виплат позивачу був відомий при отриманні вищезазначеної допомоги. На той час позивач мав право звернутися до суду у встановлений відповідним процесуальним законодавством термін, чого зроблено не було. Позивач з клопотанням про поновлення пропущеного строку до суду не звертався, поважності причин пропуску не повідомляв. В цій частині позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Законом України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» (стаття 34) установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни I групи - 400 гривень, інвалідам війни II групи - 330 гривень, інвалідам війни III групи - 270 гривень, учасникам бойових дій - 250 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 400 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 130 гривень, учасникам війни - 50 гривень. Дана норма Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» не змінювалася, неконституційною не визнавалася, а відтак є чинною для застосування та виконання відповідно до статті 68 Конституції України. В цій частині позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (стаття 30) установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” здійснюється у таких розмірах: інвалідам війни I групи - 400 гривень, інвалідам війни II групи - 330 гривень, інвалідам війни III групи - 270 гривень, учасникам бойових дій - 250 гривень, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 400 гривень, членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій і учасників війни, визнаних за життя інвалідами, - 130 гривень, учасникам війни - 50 гривень. Одночасно, вказаним Законом (ч.18 ст.77) дію частини п'ятої статті 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” зупинено на 2006 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни. Дані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» не змінювалися, неконституційними не визнавалися, а відтак є чинними для застосування та виконання відповідно до статті 68 Конституції України. В цій частині позивачу у задоволенні позовних вимог слід відмовити. В частині стягнення щорічної разової допомоги за 2007-2008 рік позивачу слід відмовити з наступних підстав. Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (стаття 29) установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про жертви нацистських переслідувань” здійснюється у таких розмірах: інвалідам I групи - 450 гривень, інвалідам II групи - 360 гривень, інвалідам III групи - 300 гривень; учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 280 гривень; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - 450 гривень; членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нацистських переслідувань, визнаних за життя інвалідами, - 150 гривень; учасникам війни та колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, особам, які були насильно вивезені на примусові роботи, дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога - 55 гривень. Цим же Законом (п. 13 ст. 71) дію частини п'ятої статті 14 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги. Рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.07р. положення статті 29, пункту 13 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09.07.07р. положення статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 103, 111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 9 липня 2007 року. Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (зі змінами, внесеними відповідно до пп. "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Відповідно до ст.8 Конституції України вона має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно ч. 2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Як вбачається з Законів України «Про державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», видатки держави на фінансування виплат в розмірах зазначених в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - не передбачено. Хоч рішеннями Конституційного суду від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення, якими обмежувались зазначені вище виплати у 2007, 2008 роках, визнано такими, що не відповідають Конституції України, однак на думку суду, це не тягне за собою автоматичне здійснення таких виплат, оскільки в бюджеті не має відповідного фінансування. Відповідно до ч.2 ст. 4 Бюджетного Кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та закону про Державний бюджет України. Змін до Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині видатків на загальносуспільні потреби передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не внесено. Отже, оскільки, таких коштів на адресу відповідачів з Державного бюджету України не надійшло, то підстав стягувати з них зазначеної позивачем суми - не має. Таким чином дії відповідачів відповідали вимогам чинного законодавства України на момент виплати позивачу разової грошової допомоги і правомірними не можуть бути визнані. В цій частині позовні вимоги позивача є необґрунтованими. За таких обставин суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Результат розгляду: denied