Рішення адміністративного суду від 2008-05-28 00:00:00+03

У березні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 1996-2007 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) та доплати в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст..37) позивачка визначила в розмірі 50885грн. 60коп. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без її участі, позов підтримує. Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивачка працює в м.Овруч, Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв”язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 2 вересня 1996 року -15 грн., з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року- 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р.- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року- 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON]. за період з січня 2000 року по грудень 2007 року становить ( по ст..39 Закону): -- за 2000рік -2400грн.(74грн.х2х3=444грн.,90грн.х2х3=540грн., 118грн. х2х6=1416грн) -- за 2001рік -2832грн. (118грн. х2х12=2832грн) -- за 2002рік -3660грн. ( 140грн.х2х6=1680грн., 165грн.х2х6=1980грн.) -- за 2003рік -4480грн. (185грн. х2х11=4070грн., 205грн. х2х1=410грн.) -- за 2004рік -5176грн. ( 205грн.х 2 х 8=3280грн., 237грн.х2х4=1896) --за 2005 рік -7208 грн. (262грнх2х3=1572грн., 290грн.х2х3=1740грн., 310грн.х2х2=1240грн., 332грн.х2х4= 2656грн.); -- за липень-грудень 2007 року-5400грн.(440грн.х2х3=2640грн., 460грн.х2х3=2760грн.) а всього 30198 грн. 55коп. ( 31156грн. - 957грн. 45коп.)(отриманих згідно ПКМ України) . Заборгованість по допомозі в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивачку (ст..37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень 2007 року і становить: 1067грн. 40коп. (440грн.х3х40%=528грн., 460грн.х3х40%=552грн.+528грн.=1080грн.-12,6грн.(отримані по постанові КМ). Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього, а у задоволенні позовних вимог до відділу освіти Овруцької райдержадміністрації відмовити за безпідставністю.

Результат розгляду: partial