Рішення адміністративного суду від 2008-10-27 00:00:00+02

25 березня 2008 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська, в якому позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 148 грн. 02 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач не здійснює своєчасні розрахунки з Пенсійним фондом України та допустився недоїмки по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 148 грн. 02 коп. Позивач подав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце проведення якого належним чином повідомлений, що підтверджується матеріалами справи. Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець [PERSON] є платником страхових внесків (страхувальником) на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за спрощеною системою оподаткування та зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Дніпродзержинська. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників є календарний місяць. Статтею 45 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» від 23.12.2004 року для фізичних осіб, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени їх сімей, які ї беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на 2005 рік встановлений фіксований розмір страхового внеску у розмірі мінімального страхового внеску. Таким чином зазначені особи зобов'язані сплачувати у 2005 році страховий внесок у сумі 83 грн. 84 коп. з урахуванням частини єдиного та фіксованого податків, перерахованого Держказначейством у грудні 2004 року за 2005 рік. Позивач у позовній заяві зазначив, що фізична особа-підприємець [PERSON] має заборгованість зі сплати фіксованої ставки за січень, лютий, березень 2005 року в сумі 148, 02 грн., підтвердженням чого є акт звірки внесків у фіксованому розмірі, відповідно до якого в січні 2005 року відповідачем було сплачено 33,60 грн., у лютому 2005 року 33,60 грн. та у березні 2005 року 33,60 грн. Проте в матеріалах справи відсутні підтвердження сплати боргу. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року» суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - I кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку з застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», не вважати заборгованістю. Донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - I кварталі 2005 року, не застосовуються. Крім того суд вважає недостатніми докази, які подані позивачем, для постановлення судового рішення на користь управління Пенсійного фонду, оскільки позивачем не надано документального підтвердження про сплату відповідачем частини боргу чи не сплати такого боргу в повному обсязі. Позивачем також не надано на виконання ухвали суду доказів направлення відповідачу вимоги про сплату боргу. За відсутності доказів, визначених судом обов'язковими, можуть бути порушені права та законні інтереси відповідача у справі, що протирічить принципам адміністративного судочинства. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З урахуванням сукупності викладених обставин, враховуючи вимоги чинного законодавства суд доходить висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі.

Результат розгляду: denied