Рішення адміністративного суду від 2008-07-01 00:00:00+03

Позивач просить визнати бездіяльність державного виконавця державної виконавчої служби Овруцького РУЮ Житомирської області Невмержицького С.В. по невжиттю мір по реалізації арештованого майна [PERSON] - автомобіля "Mazda Premacu" р/н [NUMBER], протиправною, зобов'язати державного виконавця реалізувати арештоване майно - автомобіль "Mazda Premacu" р/н [NUMBER], мотивуючи тим, що вироками Овруцького районного суду від 25.06.07 та апеляційного суду Житомирської області від 18.09.07 стягнуто з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 45000 грн.. 9.11.07 державним виконавцем відкрито виконавче провадження і накладено арешт на вищевказаний автомобіль і до даного часу не вжито ніяких заходів для його реалізації з мотивів, що він знаходиться в заставі. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримують. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Вироком Овруцького районного суду від 25.06.07, залишеним без змін в частині стягнення моральної шкоди вироком апеляційного суду Житомирської області від 18.09.07, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 45000 грн.. 9.11.07 за виконавчим листом № 1-10 було відкрито виконавче провадження державним виконавцем відділу ДВС Овруцького РУЮ та в цей же день винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме - на автомобіль "Mazda Premacu" р/н [NUMBER]. В листі ДВС Овруцького РУЮ від 5.05.08 позивачу повідомлено, що 5.12.07 накладено арешт на вищезазначений автомобіль, але згідно листа РайфайзенБанку АВАЛЬ від 6.12.07 останній виступає забезпеченням по кредитному договору і згідно ЗУ "Про заставу" на предмет застави, тобто автомобіль, накладено заборону на відчуження, про що внесено інформацію в Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Доказів про вчинення будь-яких дій на задоволення вимог стягувача (позивача) з вказаного часу, а також про наявність у боржника іншого майна, на яке може бути проведено стягнення, відповідачем не надано. Третьою особою не надано доказів і про звільнення заставленого майна з-під арешту. Відповідно до ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. З наданих ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" документів вбачається, що автомобіль "Mazda Premacu" р/н [NUMBER] перебуває в заставі і його заставна вартість становить 137000 грн. (договір застави від 9.08.05, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна). Згідно довідки банку заборгованість по кредиту [PERSON] станом на 23.06.08 становить 73596,1859 грн., що значно менше вартості предмета застави, а тому спірний автомобіль може бути реалізований для задоволення вимог стягувача. Посилання відповідача у своїй відповіді позивачу на лист банку про знаходження автомобіля у заставі ніяким чином не порушує права заставодержателя, оскільки механізм реалізації заставленого майна визначено у ст.52 вищевказаного Закону та розділі 5.3 "Звернення стягнення на заставлене майно" Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, які передбачають повернення коштів від реалізації майна в першу чергу заставодержателю у разі належного підтвердження права на заставлене майно, яким є відповідний витяг, а після задоволення вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів, що не суперечить нормам Закону України "Про заставу" щодо права заставодержателя на погашення боргу за рахунок заставленого майна. На підставі викладеного, суд вважає бездіяльність державного виконавця по реалізації заставленого майна - автомобіля "Mazda Premacu" р/н [NUMBER], на який накладено арешт, протиправною, а вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

Результат розгляду: granted