Рішення адміністративного суду від 2008-07-03 00:00:00+03

У липні 2007 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що при перерахунку пенсії Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва взято до уваги тільки стаж державного службовця без урахування стажу наукової роботи, що зменшило розмір надбавки за вислугу років та позбавило позивача, на його думку, права на призначення пенсії державного службовця у розмірі 90% від заробітної плати. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2007року заявлений позов задоволено: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва здійснити перерахунок пенсії державного службовця [PERSON] та зарахувати до наявного у нього стажу державної служби у розмірі 10 років 10 місяців 1 дня стаж наукової роботи у розмірі 14 років 11 місяців 14 днів; з суми заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, враховувати [PERSON] 40% надбавки за вислугу років та нарахувати йому пенсію у розмірі 90% від заробітної плати, з якої обчислено пенсію; виплатити позивачу різницю між сумою пенсії, нарахованої за заявою від 03.05.2006 року і сумою пенсії, нарахованої відповідно до даного рішення суду, починаючи з 03.05.2006 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що стаж наукової роботи включається до стажу державної служби і особам, які вийшли на пенсію після 01.01.2002 року, оскільки відповідно до змісту та принципу, закріпленому в ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони пом'якшують (покращують) відповідальність або становище особи. Однак з таким висновком суду не можна погодитися з наступних підстав. Колегією суддів встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та з 02.08.2000 року позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу». Статтею 37 Закону України «Про державну службу» встановлено, що право на одержання пенсії державних службовців мають особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років. Зазначеним особам призначаються пенсії в розмірі 80 відсотків суми їх посадового (чинного) окладу з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом, без обмеження граничного розміру пенсії (редакція, чинна на час досягнення позивачем пенсійного віку - 02.08.2000 року). Положеннями ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»передбачено, що при переході наукових працівників на державну службу стаж наукової, науково-технічної або науково-педагогічної діяльності зараховується до стажу державного службовця, а стаж роботи на державній службі зараховується до наукового при переході державного службовця на посаду наукового працівника (редакція, чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.1999 року № 923 «Про перелік посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та посад науково-педагогічних працівників державних вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на одержання пенсії та грошової допомоги при виході на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затверджено Перелік посад наукових працівників державних наукових установ, організацій, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». Цей перелік стосується наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають науковий ступінь або вчене звання (редакція станом на 02.08.2000 року). У свою чергу, положення Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», що стосуються наукових (науково-педагогічних) працівників, які не мають наукового ступеня або вченого звання, введені в дію після набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2002 рік» (з 01.01.2002 року), тобто поширюються тільки на ті правовідносини, що виникли після 01.01.2002 року. Отже, доречними є твердження апелянта, що у зв'язку з викладеними обставинами колишнім працівникам державних органів, які припинили державну службу до введення в дію зазначених положень Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2001 року № 1571 (якою затверджено Перелік посад наукових працівників державних наукових установ, організацій, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та який стосується наукових (науково-педагогічних) працівників, які не мають наукового ступеня або вченого звання) стаж державної служби, встановлений на момент їх звільнення, не підлягає перегляду, що також свідчить про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії. Що ж стосується застосування положень ст. 58 Конституції України, то судова колегія звертає увагу на помилковість міркувань позивача щодо наявності в нього права на перерахунок пенсії відповідно до ст. 58 Конституції України, оскільки у зазначеній нормі права мова йде про можливість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, що встановлюють відповідальність особи, а не її права. Окрім того, положення цієї статті не оперують поняттям «покращення становища особи», а суд першої інстанції вдався до довільного тлумачення статті 58 Конституції України. За таких обставин судова колегія вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Результат розгляду: denied