Рішення адміністративного суду від 2008-04-08 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 5490 грн. недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, як постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, за період з 2005 по 2007 роки. В судовому засіданні представник позивача доповнив та уточнив позовні вимоги і просив суд поновити строк звернення до суду про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2006 роки, стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Драбівської райдержадміністрації на його користь суму недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії за період часу з 2005 року по 2007 рік, в розмірі 5235 гривень посилаючись на те, що він являється особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, яка визначається щорічно на момент виплати і дані виплати йому відповідно до вищезазначеного закону повинен проводити відповідач. Відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити йому недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, а тому при таких обставинах він і змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача просив суд поновити позивачу пропущений строк звернення до суду за 2005 та 2006 роки, оскільки вважає, що пропустив цей строк з поважних причин, так як йому стало відомо про порушення його права лише в грудні 2007 року від інших «чорнобильців», тоді він і звернувся до органу соціального захисту, а до цього часу він не знав і не міг знати про свої порушені права і вважав, що щорічна допомога на оздоровлення, яка була йому фактично виплачена за ці роки, виплачувалась правильно. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що Управління праці та соціального захисту населення діяло в межах законодавства, порушень по питанню нарахування щорічної допомоги на оздоровлення не було. В своїй роботі при нарахуванні вони керувались Постановою Кабінету Міністрів № 562 від 12.07.2005 року та № 836 від 26.07.96 р., де зазначено розмір щорічної допомоги, який і був виплачений за 2005-2007 роки позивачу. Крім того, просили суд відмовити в позові, посилаючись на те, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2006 рік” та Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” призупинялась дія ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року . Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення з наступних підстав. Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХИ щорічна допомога на оздоровлення потерпілим 2 категорії виплачується в розмірі п»яти мінімальних заробітних плат і відповідно до ч.5 ст.48 вищезазначеного Закону щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, і відповідно до ч.7 ст.48 даного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. В суді встановлено, що позивач дійсно являється потерпілим в наслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серія [NUMBER]. Відповідно до абзацу 3 частини 4 ст.48 України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п»яти мінімальних заробітних плат, а розмір мінімальної заробітної плати відповідно до ч.4 ст.48 вищезазначеного закону визначається на момент виплати. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат в 2005 році становила 332 гривні, в 2006 році становила 375 гривень, а в 2007 році становила 400 гривень, то провівши відповідні розрахунки в 2005 році -332х5=1660 гривень, в 2006 році - 375х5=1875 гривень, в 2007 році - 400х5=2000 гривень, а всього 5535 гривень, таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було виплачено в 2005 році - 100 гривень, в 2006 році - 100 гривень, в 2007 році - 100 грн., що стверджується довідкою відповідача, тобто недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за вищевказаний період часу складає 5535-300=5235 гривень. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня, який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Суд вважає за необхідне поновити позивачу пропущений строк звернення до суду за захистом своїх прав за 2005 - 2006 роки, оскільки вважає, що позивач пропустив цей процесуальний строк з поважних причин, так як йому стало відомо про порушення своїх прав тільки в грудні 2007 року, що об»єктивно підтверджується письмовим повідомленням відповідача від 21.12.2007 року. На підставі викладеного та

Результат розгляду: granted