Рішення адміністративного суду від 2008-07-04 00:00:00+03

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що він являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER]від 03.12.1992 року, інвалідом 3 групи, захворювання якого пов'язане з ліквідацією аваріїї на ЧАЕС . Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», має право на шомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров”ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. У 2007 році він направив звернення до відповідача з проханням пояснити виходячи з яких підстав проведено такий розрахунок виплат і провести донарахування та виплату недоотриманих коштів. Відповідач відмовив у задоволенні його вимог мотивуючи тим, що розмір виплаченої позивачу додаткової пенсії проводиться виходячи з розрахункової величини 19 грн. 91 коп., яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року. Виплату даної допомоги проводить відповідач. Зазначає, що на даний час відповідачем, вказана допомога виплачена в таких розмірах за 2005 рік - 119 грн. 40 коп., за 2006 рік- 119 грн. 40 коп., за 2007 рік -119 грн. 40 коп. З вказаного видно, що розмір виплаченої йому суми не відповідає розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої відповідними Законами України. Недоотримана сума додаткової пенсії з врахуванням виплаченої відповідачем суми за 2005 рік становить 1872 грн. 60 коп., за 2006 рік 2031, 60 коп., за 2007 рік - 2303 грн. 43 коп. Просить суд стягнути з відповідача 6207 грн. 63 коп. недоотриманих сум додаткової пенсії за 2005-2007 роки. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з»явився, подавши до суду заяву, якою позов підтримує та просить розглянути справу уйого відсутності. Представник відповідача за дорученням позов не визнала та пояснила, що ПФУ у своїй діяльності керується нормами чинного законодавства України щодо пенсійного забезпечення. Ніяких порушень з боку ПФУ вона не вбачає. У задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] від 03.12.1992 року, інвалідом 3 групи, захворювання якого пов'язане з ліквідацією аваріїї на ЧАЕС. У 2007 році позивач направив звернення до відповідача з проханням пояснити виходячи з яких підстав проведено такий розрахунок виплат і провести донарахування та виплату недоотриманих коштів. Відповідач відмовив у задоволенні його вимог мотивуючи тим, що розмір виплаченої позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров”ю особам, віднесеним до категорії 1 призначеної відповідно до ст..50 і пенсій передбачених частиною 4 статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС” проводиться виходячи з розрахункової величини 19 грн. 91 коп., яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року. Викладене підтверджується наявними у справі та оглянутими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є: § Посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на ім»я позивача; § Копією вкладки [NUMBER] від 12.01.2001 року; § Копією пенсійного посвідчення; § Копія листа відповідача від 27.12.2007 року. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи», має право на шомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров”ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Частиною 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове пенсійне страхування” визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок -20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Проте частиною3 цієї статті встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, а тому щодо пенсіонерів, яким пенсія призначена за іншими спеціальними законами, у тому числі і на підставі Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зазначений у частині 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове пенсійне страхування” розмір мінімальної пенсії за віком не застосовується. Позивач перебуває на обліку у відповідача з 01.04.1991 року і отримує пенсію по 3 групі інвалідності на підставі Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір пенсій, встановлений частиною 4 статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» був визначений, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, який для цієї категорії пенсіонерів законодавчо встановлений не був. Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку стверджувати про звуження змісту та обсягу прав осіб, яким пенсія призначена з урахуванням положень ч.4 ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів та відповідно про порушення положень статті 22 Конституції України підстав не вбачається, а тому відмовляючи у виплаті позивачу щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров”ю у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідач діяв в межах наданої компетенції у відповідності до вимог законодавства та не порушив права та законні інтереси позивача.

Результат розгляду: denied