Рішення адміністративного суду від 2008-10-21 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом про поновлення строку звернення до адміністративного суду та стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради Луганської області одноразової компенсації у розмірі 19800 грн. та щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2004 -2007 роки в сумі 6316,60 грн. Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року позов[PERSON] було задоволено частково. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради Луганської області допомогу на оздоровлення за 2006 та 2007 роки у розмірі - 1930,30 грн. У стягненні грошової допомоги за 2004 та 2005 роки - відмовлено, в межах строків позовної давності. Управління праці та соціального захисту населення подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Стахановського міського суду Луганської області від 07 серпня 2008 року, обґрунтовуючи її тим, що згідно Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосування норм цього Закону проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачу було виплачено щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Це повністю відповідає нормам Конституції України, Законам України про державні бюджети на відповідні роки, а також Бюджетному Кодексу, згідно яким усі компенсації і виплати проводяться з бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань. Представниками позивача також подано апеляційну скаргу про скасування постанови суду першої інстанції, посилаючись на неправомірне застосування судом річного строку звернення до адміністративного суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги. Відповідач письмово просив розглянути справу без його участі. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання за викликом не з'явилися. Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційна скарга представників позивача та апеляційна скарга відповідача підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав. Обов'язок держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи визначений статтею 13 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначена стаття передбачає, що Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її, у тому числі (пункт 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смерті. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає безпідставним застосування судом першої інстанції, у межах спірних відносин, річного строку для звернення до суду, оскільки приписами частини 2 статті 99 КАС України, передбачено його застосування у випадку, якщо законом не встановлено інше. Інше, як свідчить аналіз даних норм, встановлено. Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам першої і другої груп - п'ять мінімальних заробітних плат, інвалідам третьої групи - чотири мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Згідно з матеріалами справи, [PERSON]. є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, як постраждалий 1 категорії, інвалід 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Управлінням праці та соціального захисту населення Стаханівської міської ради Луганської області така допомога позивачу була виплачена в наступних розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України: 2004 рік - у розмірі 26, 70 грн. (08.11.2004 року); 2005 рік - у розмірі 26, 70 грн. (21.06.2005 року); 2006 рік - у розмірі 120 грн. (31.10.2006 року); 2007 рік - у розмірі 120 грн. (14.06.2007 року). Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними постановами № 836 та № 562 усупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, інвалідам 2 групи постановою № 836 встановлена допомога - 26,70 гривень (за грошовою реформою 1996 року), постановою № 562 встановлена допомога - 120 гривень. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закони України, яким встановлені розміри мінімальної заробітної плати, зокрема на час виплати допомоги позивачу, а не постанови №№ 836, 562. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, визначаючи розмір недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення на момент виплати, яку відповідач зобов'язаний виплатити позивачу, як інваліду 2 групи, необхідно виходити з наступних розрахунків: - за 2004 рік - 237 х 5 - 26,70 = 1158, 30 грн.; - за 2005 рік - 290 х 5 - 26,70 = 1423, 30 грн.; - за 2007 рік - 420 х 5 - 120 = 1980 грн. Отже, загальна сума, яку відповідач повинен виплатити [PERSON] складає 4561, 60 грн. На підставі вище зазначеного, колегія суддів вважає, що дії відповідача по відмові у виплаті [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2004, 2005 та 2007 роки є неправомірними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення у 2006 році, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив помилку та не врахував, що дія абзацу другого та третього частини четвертої статті 48 була зупинена в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п. 37 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», який до теперішнього часу не визнаний неконституційним Конституційним Судом України. За таких обставин, твердження суду першої інстанції про невідповідність Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Конституції України є передчасними, бо це є прерогативою саме Конституційного Суду України. Тому, не можна стверджувати, що дії відповідача в цій частині були неправомірними. За відсутності визнання закону про бюджет неконституційним у суду першої інстанції не було правових підстав визнавати дії відповідача неправомірними, таким чином позовні вимоги [PERSON]. в частині визнання дій відповідача неправомірними при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення в 2006 році задоволенню не підлягають. Колегія суддів, розглянувши апеляційні скарги в межах апеляційного перегляду, дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial