Рішення адміністративного суду від 2008-03-25 00:00:00+02

В липні 2007 року до суду з вказаним адміністративним позовом звернулась [PERSON]. Свої вимоги вона обґрунтувала наступним. Вона працювала в Комунальному закладі «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» на посаді палатної медичної сестри з 25.08.1994 року по 30.03.2007 року. Станом на 25 лютого 2007 року вона досягла встановленого Законом стажу роботи медичною сестрою в КЗ «ДОКПЛ» відділом кадрів КЗ «ДОКПЛ» було запропоновано скласти заяву у березні цього року і передати документи до Управління пенсійного фонду України в Самарському районі.30.03.2007 року була складена заява про звільнення з роботи в зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років, а відділом кадрів цієї установи були оформлені і здані 02.04.2007 року необхідні документи для призначення пенсії за вислугою років медпрацівника. Крім того, в період з 01.09.2003 року по 16.11.2003 року вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років і у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» цей період зараховується до трудового стажу. 5 червня 2007 року в зв'язку з потребою трудової книжки вона з'явилась до Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, де їй в усній формі було повідомлено, що їй пенсія не призначена в зв'язку з листом 3469/02-20 від 03.03.2007 року, де зазначається, що період перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років зараховується до стажу роботи за вислугу років в одинарному розмірі. Оскільки право на пенсію за вислугу років у неї виникло 25.02.07р., а відмова базується на основі листа № 3469/02-20, який складений після цього часу, а саме 03.03.07 р, вона просить визнати неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в Самарському районі в нарахуванні їй пенсії. Також дії Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська неправомірні , так як вони не відповідають вимогам чинного законодавства України, а саме положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року. Відповідно до п. ж ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду не працюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожної дитини 3-х річного віку. Крім того, засідання комісії Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська відбулося 03.04.07 р з приводу відмови їй в пенсії за вислугу років, тоді як по телефону їй було повідомлено про недостатність документів які вона надала 04.04.07 р. та 06.04.07 р. в цей час її не повідомили, що є відмова в призначенні пенсії. Вона просить суд визнати дії Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська неправомірними, оскільки право на пенсію у неї виникло 25.02.2007 року, а лист № 3469 /02-20 від 03.03.07р. Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська призначити їй пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позивачки в повному обсязі. Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська Логвинова С.О., діюча на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те що , період перебування позивача у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку і в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років зараховується до стажу роботи за вислугу років в одинарному розмірі, та для зарахування зазначеного періоду в подвійному розмірі правові підстави відсутні. Станом на 25 лютого 2007 року позивач мала позивач мала стаж роботи по вислузі років складає 22 роки 2 місяці 14 днів. Просила відмовити в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи КЗ «ДОКПЛ» Саксонова В.Б. вважала позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. При цьому пояснила, що у позивача станом на момент звернення до Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, дійсно виникло право на призначення пенсії за вислугу років. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON]. працювала в Комунальному закладі» Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня « на посаді палатної медичної сестри з 25.08.1994 року по 30.03.2007 року .Дана обставина підтверджується доданою копією трудової книжки та поясненнями позивача а.с.6-7. Позивач має малолітню дитину [PERSON][INFO].а.с.45 В період з 01.09.2003 року по 16.11.2006 року позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-річного віку. Закон України «Про пенсійне забезпечення» ст. 7 передбачає, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.. Відповідно до п. ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1436 від 26.09.02 року) . Посада, яку займає позивач дає право на призначення пенсії за вислугу років при наявності трудового стажу 25 років. 2 червня 2007 року позивач звернулась до Управління пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська з заявою про призначення пенсії за вислугу років, але рішенням засідання комісії по розгляду питань призначення пенсій № 14 від 03.04.2007 року [PERSON] відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років , оскільки стаж, що дає право на призначення пенсії менше 25 років та складає 22 роки 2 місяці 14 днів. Ст. 56 Закону України « Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час перебування у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, в додатковій відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею 6 років та часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до загального трудового стажу за спеціальністю та посадою, на якій вона значиться відповідно до запису у трудовій книжці. Згідно з ст.. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах ( відділеннях ) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у паталого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров»я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Приймаючи до уваги положення наведеної вище норми та співвідношуючи її з встановленими фактами, суд вважає, що [PERSON]. перебуваючи у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку зараховується до стажу роботи за вислугу років в одинарному розмірі. Правові підстави для зарахування зазначеного періоду в подвійному розмірі відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовної заяви у в зв'язку з тим, що позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. При зазначених обставинах даної адміністративної справи, на підставі наданих доказів, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied