Рішення адміністративного суду від 2008-07-09 00:00:00+03

Позивач просить про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді несплаченої надбавки за безперервну службу за період з травня 2003р. по 23.12.2005р., грошової компенсації замість речового майна, яким незабезпечувався за період з березня 2000р. по 23.12.2005р. у розмірі 3247,65 грн. та щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 1997р. по 29.12.2005р., на підставі п. 10 Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу кримінально-виконавчої системи, посилаючись на те, що проходив службу в складі кримінально-виконавчої системи, а саме в Темнівській виправній колонії № 100 Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області. Наказом начальника Темнівської виправної колонії № 100 Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області № 90 о\с від 23.12.2005р. звільнений зі служби у запас та виключенений зі списків особового складу виправної колонії, усіх видів забезпечення з 30.12.2005р. Згідно Указу Президента України „Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України за безперервну службу” за № 389/2003р. від 05.05.2003р. повинна була нараховуватись надбавка за безперервну службу, яка відповідачем не сплачувалась, що суперечить ст. 24 Конституції України, де передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками та ст. 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», де вказано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. В період проходження служби в складі кримінально-виконавчої системи знаходився на речовому забезпеченні Темнівської виправної колонії № 100 Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області, яким він в повному обсязі не забезпечувався. Відповідно до ст. 9 та п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в редакції до 28.12.2007р., військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або, за бажанням військовослужбовця, грошову компенсацію замість них”. Крім того, згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. На день виключення його зі списків особового складу виправної колонії сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна складає в сумі 3247,65 грн., згідно довідки виданої Темнівською виправною колонією № 100 Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області. Оскільки, на момент виключення його зі списків особового складу, відповідач не розрахувався з ним стосовно належного до видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, відповідаючи на неодноразові звернення відмовою, тому він вважає, що з боку останнього має місце противоправність, яка порушує його право на одержання даної грошової компенсації. Крім того, позивач просить про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000 грн., спричиненої внаслідок порушення його права, як громадянина України, та перенесеного морального приниження, що в судовому засіданні підтримав в повному обсязі позивач. Представники відповідача проти позову заперечують, посилаючись на те, що ст. 99 КАСУ встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому вони просять в позові відмовити за пропуском строку позовної давності. Також зазначили, що Темнівська виправна колонія № 100 Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області здійснює видатки

Результат розгляду: partial