Рішення адміністративного суду від 2008-08-19 00:00:00+03

Заявлено адміністративний позов [PERSON] до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Позов мотивовано наступним. 3 квітня 2008 року Вінницьким окружним адміністративним судом в справі №2-а-1475/08 було задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову. 24.06.2008 року Ухвалу про забезпечення адміністративного позову було пред'явлено на виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області. 25.06.2008 року "Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження" було відмовлено у відкритті виконавчого провадження щодо виконання ухвали по справі №2-а-1475/08 від 03.04.2008 року. Постанова мотивована тим, що в ній не зазначено місцезнаходження боржника та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. З даною позицією відповача позивач не погодився, мотивуючи це тим, що у відповідності до ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" чітко визначено, що постановляючи певне рішення, суд у виконавчому документі визначає ті відомості, які йому відомі. Крім того позивач посилається на те, що у відповідності до п.5 ч.118 КАС України визначено, що ухвали про забезпечення позову здійснюються негайно. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що підстав для задоволення позовних вимог позивача немає, і просила суд відмовити у задоволенні позивних вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 3 квітня 2008 року Вінницьким окружним адміністративним судом в справі №2-а-1475/08 було задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову в даній справі, про що було винесено "Ухвалу про забезпечення адміністративного позову" від 03.04.2008 року 24.06.2008 року Ухвалу про забезпечення адміністративного позову було пред'явлено на виконання до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області. 25.06.2008 року державним виконавцем [PERSON] "Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження документа)" було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті ввиконавчого провадження з примусового викоанння ухвали по справі №2-а-1475/08 від 03.04.2008 року. Постанова мотивована тим, що в ній не зазначено місцезнаходження боржника та строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. П. 3 та 6 ч.1 ст. 19 Закону України “Про виконавче провадження”передбачено, що у виконавчому документі повинні бути зазначені найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище,ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо, а також повинно бути зазначено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Поряд з цим ч.3 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження”передбачає, що у разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту 6 частини першої згаданої статті державний виконавець роз'яснює стягувачу право на звернення до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, про приведення виконавчого документа у відповідність із вимогами статті 19 згаданого Закону. Такі дії державним виконавцем не були вчинені. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги, що згідно ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. На підставі вище викладеного суд приходить до висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не в межах, та не в спосіб передбачений Законом України “Про виконавче провадження”, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial