Рішення адміністративного суду від 2008-10-06 00:00:00+03

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є інвалідом 3 групи внаслідок захворювання, пов”язаного з Чорнобильською катастрофою, і згідно законодавства розмір її пенсії відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” не може бути нижчим ніж 6 мінімальних пенсій за віком, тоді як відповідачем виплачується їй пенсія у значно нижчому розмірі, крім того, вона також має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров”ю, розмір якої згідно Закону становить 50 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” вона має право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі мінімальної заробітної плати. Але відповідач відмовився провести їй перерахунок пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії, а тому позивач просила суд зобов”язати відповідача провести перерахунок її пенсії, встановивши її на рівні 6 мінімальних пенсій за віком, провести перерахунок додаткової пенсії і встановити її на рівні 50 % від мінімальної пенсії за віком з 01.01.2007 року, та зобов”язати відповідача провести перерахунок доплати до пенсії, встановивши її на рівні мінімальної заробітної плати з 01.01.2007 року. В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги і просила суд визнати відмову відповідача щодо перерахунку пенсії, додаткової пенсії та доплати до пенсії неправомірною і зобов”язати відповідача провести перерахунок її пенсії, встановивши її розмір на рівні 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії, встановивши її в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, та перерахунок доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.10.2007 року. Представник відповідача до суду не з”явився, суду надано письмове клопотання відповідача щодо розгляду справи без участі їх представника та письмові заперечення на позовну заяву. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з слідуючих підстав. Так, по справі встановлено, що позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов”язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що стверджується копією посвідчення, копією довідки МСЕК в матеріалах справи. Позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ у м.Білій Церкві і одержує пенсію по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” /далі Закон/ , станом на 01.09.2008 року розмір пенсії становить 684 грн.97 коп. Відповідно до ст.49 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3.4 встановлюються у вигляді: а/ державної пенсії; б/ додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров”ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. В ч.4 ст.54 цього Закону, яка визначає умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1, передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв”язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 3-й групі інвалідності-6 мінімальних пенсій за віком. Згідно зі ст.50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров”ю, у розмірі інвалідам третьої групи- 50 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст.53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. Відповідно до ч.5 ст.54 Закону порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв”язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм обчислення вказаних пенсій передбачений постановою КМ України від 30.05.1997 року № 523 “Про затвердження нового Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв”язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи”, яка є чинною і положення постанови стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст.54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Крім того, КМ України було прийнято 27.12.2005 року постанову за № 1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності з 01.01.2006 року і якою передбачено підвищення пенсій по інвалідності потерпілим від Чорнобильської катастрофи і установлено тверді розміри пенсій в залежності від групи та причини інвалідності потерпілих, нижче яких не може бути мінімальний розмір пенсії, передбачений ч.4 ст.54 вказаного Закону, так, для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено причинний зв”язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не нижче 370 грн. Але судом не приймаються до уваги посилання відповідача в письмових запереченнях з приводу того, що ст.62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” делегує КМ України повноваження стосовно роз”яснення порядку застосування цього Закону, а рішення КМ є обов”язковими до виконання. Так, надання такого права КМ України не означає, що останній при визначенні порядку застосування Закону може допустити звуження змісту та обсягу прав громадян, встановлених Законом, тобто, КМ України повинен був встановити такий порядок не порушуючи вимог Закону щодо розмірів пенсій зазначеним категоріям пенсіонерів. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору щодо визначення розміру пенсії та додаткової пенсії позивача підлягають застосуванню саме положення ст.ст.50, 54 Закону, а не постанови КМ України, на яку вказано вище. Так, в разі колізії між нормативноправовими актами КМ України та Законами України застосуванню підлягають саме положення Законів України, які є актами вищої юридичної сили. Отже, враховуючи наведене суд вважає, що при визначенні розміру пенсії по інвалідності та додаткової пенсії позивачу необхідно керуватися положеннями ст.ст.50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Крім того, необгрунтованими є посилання відповідача на постанову КМ України № 1 від 03.01.2002 року”Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету”, оскільки вказана постанова втратила чинність відповідно до постанови КМ України від 16.07.2008 року за № 654. Виходячи з положень ст.ст.50,54 Закону під час визначення розміру пенсії та додаткової пенсії позивача за основу при їх розрахунку береться мінімальна пенсія за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України “Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування”, та залежить від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. А тому суд вважає за можливе не приймати до уваги положення ч.3 ст.28 вищевказаного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого законодавчо визначеного мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем його права на одержання пенсії та додаткової пенсії в розмірах, передбачених Законом “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Відповідно до ч.3 ст.67 вказаного вище Закону в новій редакції у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров”ю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Отже, оскільки розмір пенсії та додаткової пенсії позивача необхідно розраховувати з мінімального розміру пенсії за віком, який залежить від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, про що вказано вище в постанові, то підставою для перерахунку пенсії позивача є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок повинен здійснюватися з дня встановлення цього мінімуму. Ст.62 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” затверджено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня-380 грн., з 1 квітня-406 грн., з 1 жовтня -411 грн. Ст.58 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” затверджено на 2008 рік розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня -470 грн., з 1 квітня-481 грн., з 1 липня 482 грн., з 1 жовтня 498 грн. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон ст.71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. А як встановлено судом, п.28 розділу 2 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” було внесено на 2008 рік зміни до ст.ст.50,54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме: розмір пенсії по 3 групі інвалідності становить 110% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а розмір додаткової пенсії-15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Але за рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», в т.ч. п.28 розділу 2 цього Закону. Рішення Конституційного Суду є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. В цьому рішенні також вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Крім того, встановлений ст.95 Конституції України, ст.38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а отже цей закон не може скасовувати або змінювати обсяг прав та обов”язків, пільг, гарантій, передбачених іншими законами, в тому числі і Законом “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Безпідставними суд також вважає посилання відповідача в письмових запереченнях на відсутність коштів щодо забезпечення виплати вказаної пенсії та додаткової пенсії у розмірах, передбачених Законом, оскільки органи державної влади та місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов”язань. Отже, проаналізувавши всі зазначені правові норми суд приходить до висновку, що відмова управління ПФУ у м.Білій Церкві про перерахунок пенсії та додаткової пенсії позивачу виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком є необгрунтованою. Позивач також просить суд зобов”язати відповідача провести перерахунок доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована і постійно проживає в м.Білій Церкві, яке згідно постанови КМ України від за № 106 від 23.07.1991 року /додаток № 1/ віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення , підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. А згідно ч.1 даної статті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: -у зоні посиленого радіоекологічного контролю-одна мінімальна заробітна плата. Отже, позивач, як непрацююча пенсіонерка, відповідно до Закону мала право на доплату до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Судом також встановлено, що вказана доплата до пенсії проводилася відповідачем у розмірі 5 грн. 20 коп., передбаченому постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При вирішенні даного спору судом не можуть прийматися до уваги посилання відповідача в письмових поясненнях з приводу того, що неможливо при виплаті зазначеної доплати застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину. Розмір доплати до пенсії, визначений вказаною вище постановою КМ України, суперечить вимогам ст.39 Закону та іншим нормам Законів, якими встановлювався розмір мінімальної заробітної плати. Слід зазначити, що дію положень ст.39 вказаного Закону було зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», до цього Верховна Рада України ніяких законів з цих питань не приймала. За рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за № 6-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71 цього Закону, яким було зупинено дію статті 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Крім того, п.28 розділу 2 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” було внесено на 2008 рік зміни і до ст.39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а саме: ч.1 та 2 цієї статті замінено однією частиною такого змісту: громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в порядку та розмірах, встановлених КМ України. Але, як вказано вище в постанові, за рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», в т.ч. і вказані положення до ст.39 Закону “Про статус ісоціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст.39 Закону “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та положення Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови КМ України . Згідно Закону України від 15.03.2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2007 року -400 грн., з 1 квітня 2007 року-420 грн., з 1 липня 2007 року-440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460грн. Згідно ст.59 Закону України “Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України” визначено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2008 року -515 грн., з 1 квітня 2008 року-525 грн., з 1 жовтня 2008 року-545 грн., з 1 грудня 2008року -605 грн. А тому суд вважає неправомірною бездіяльність відпровідача щодо непроведення перерахунку доплати до пенсії позивача за проживання на території радіоактивного забруднення в розмірі мінімальної заробітної плати, про що вказано вище в постанові. На підставі ст.4 Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнена від сплати держмита /судового збору/ на користь держави.

Результат розгляду: granted