Рішення адміністративного суду від 2008-02-27 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача відповідно до якого просить визнати неправомірними дії Кіровоградської ДПІ в м. Кіровограді щодо неправомірності відмови її неповнолітньому сину в видачі довідки про можливість здійснення будь-яких платежів без ідентифікаційного номеру. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та її син є віруючими православними християнами і через свої релігійні переконання виявила намір відмовитися від права щодо присвоєння ідентифікаційного номеру її неповнолітньому сину податковими органами. Визнати неправомірною бездіяльність Державної податкової інспекції у м. Кіровограді щодо відмови малолітньому [PERSON] 1995 року народження видати довідку наступного змісту: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», засвідчити її підписом начальника податкової інспекції у м. Кіровограді і круглою гербовою печаткою; обліковувати її, як платника податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку - по прізвищу, імені та по-батькові, без застосування ідентифікаційного номера. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Кіровограді видати малолітньому [PERSON] 1995 року народження довідку наступного змісту: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», засвідчити її підписом начальника податкової інспекції у м. Кіровограді і круглою гербовою печаткою; обліковувати [PERSON], як платника податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку - по прізвищу, імені та по-батькові, без застосування ідентифікаційного номера. Представник відповідача заперечив щодо заявленого адміністративного позову, вважає його передчасним, оскільки позов наданий в інтересах малолітнього, який не отримував ідентифікаційного номеру та просить відмовити в задоволенні в повному обсязі. Заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» від 22.12.1994 для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. Згідно з ч.2 ст. 5 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. В судовому засіданні встановлено, що позивачкою як законним представником малолітнього сина були виконані вимоги Закону, звернувшись до Державної податкової інспекції у м. Кіровограді (з офіційною заявою, в якій просила: не виключити до інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків і інших обов'язкових платежів індивідуальний ідентифікаційний номер її неповнолітнього сина; збереження за ним раніше встановлену форму обліку платника податків та інших обов'язкових платежів: по прізвищу, імені та по-батькові, без застосування ідентифікаційного номера; видати неповнолітньому сину довідку наступного змісту: “Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера ”, завірити її підписом начальника ДПІ у м. Кіровограді та круглою гербовою печаткою ДПІ м. Кіровограді. 07 листопада 2007 року позивачка отримала відмову у задоволенні вимог від ДПІ у м. Кіровограді (а. с. 11). Свою відмову ДПІ у м. Кіровограді обґрунтовували тим, що неповнолітньому сину позивачки ще не виповнилось 16 років, та лише після досягнення ним цього віку він може вирішувати питання про від ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів. Суд вважає, що посилання представника відповідача на не досягнення неповнолітнього сина відповідачки 16-річного віку для відмови від ідентифікаційного номеру необґрунтованим. Неповнолітня дитина має право через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи. Зважаючи на те, що дитина є невнолітньою як його законний представник, від імені [PERSON] діяла його мати. Посилання представника відповідача га наказ № 602/1226 від 19.10.2004 р., зміни в Закон України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» щодо порядку внесення відмітки до паспорту не вносились, а згідно ст. 10 Закону «Про Державну податкову службу в Україні» та ч. 1 ст. 3 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» обов»язок внесення в паспорт відомостей щодо ідентифікаційного номера покладено на податкову інспекцію, так як створення Державного реєстру віднесено до компетенції податкових органів. В жодному законодавчому акті, на які посилається відповідач не міститься відомостей про заборону відмови від ідентифікаційного номеру неповнолітньої особи, або обмеження віку особи щодо прийняття чи можливої відмови від прийняття такого номеру. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»Державний реєстр створюється Головною державною податковою інспекцією України і складається з інформаційного фонду, що міститься у базах даних Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Автономній Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах. Ч.1 ст. 9, ч. 8 ст. 5 Закону «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» визначає, що державні податкові інспекції зобов'язані своєчасно формувати та тримати в належному стані Державний реєстр, зміни та уточнення щодо даних, занесених до Державного реєстру під час реєстрації, вносяться державними податковими інспекціями за місцем постійного проживання платників податків. Відповідно до Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» громадянину для відмови від номера необхідно лише офіційно повідомити про це податкову інспекцію, а відповідно до Порядку встановлено сумісним наказом з міністерством внутрішніх справ необхідно подати заяву встановленого зразка, ряд документів, а також заповнити анкету з численною кількістю запитань. При цьому реалізація зазначеного вище права громадянина на відмову від номера фактично залежить від податкового органа, чим звужуються права, гарантовані Законом. Крім того, зазначеним Порядком фактично вводиться новий спосіб обліку платників податків за серією та номером паспорта, який не передбачений Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і. Так, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і встановлено, що для осіб, які відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів, до набрання чинності Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і, а саме до 10 січня 1995 року. Така форма обліку визначена Інструкцією про порядок ведення державними податковими інспекціями оперативно-бухгалтерського обліку податків і неподаткових платежів, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 12 травня 1994 року № 114/323 (далі - Інструкція) в редакції, яка діяла на момент набрання чинності Законом № 1003. Пункт 13 наведеної Інструкції передбачає, що по платежах населення ведеться алфавітний список платників, в якому вказується прізвище, ім'я та по батькові кожного платника і номер особового рахунку. Тобто облік платників податків проводиться по прізвищу, імені та по батькові, без застосування електронного ідентифікаційного номера. При цьому п. 1.3. Порядку № 602 встановлює за особами, які відмовляються від ідентифікаційного номера за релігійними переконаннями, зовсім інший механізм обліку платників податків - по серії та номеру паспорта, що суперечить ч. 2 ст. 1 Закону Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і у разі відмови від ідентифікаційного номера достатньо лише офіційно повідомити про це відповідні державні органи, що і зробила позивачка як ззаконний представник неповнолітнього, надіславши 29 жовтня 2007 року до ДПІ в м. Кіровограді офіційну заяву. В той же час Порядок № 602 встановлює окрему форму повідомлення, згідно з якою необхідно заповнити 38 персональних позицій. Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і не передбачено, що особа, яка відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, має повідомляти про це відповідні органи за спеціальною формою, яка повинна бути встановлена підзаконним нормативним актом. Жодним іншим законом України не встановлений обов'язок громадянина надавати про себе персональні відомості в обсязі, встановленому Порядком № 602. Згідно п. 4.6.15. Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.1997 року № 1153 “на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, фіксують факт витрати грошових коштів і матеріальних цінностей, підпис відповідальної особи повинен завірятися гербовою печаткою. Печатку треба проставляти таким чином, щоб вона захоплювала останні кілька літер найменування посади особи, яка підписала документ ”. Відмітка в паспорті, передбачена Законом України «Про Державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів»і, засвідчує право громадянина здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, відповідно повинна бути засвідчена підписом уповноваженої посадової особи і скріплена печаткою установи, що цю відмітку проставила. Зважаючи на те, що Валевачов К.Д. не досягнув віку з якого особа отримує паспорт, суд вважає за можливе зобов'язати Державну податкову інспекцію у м. Кіровограді видати малолітньому [PERSON] 1995 року народження довідку наступного змісту: «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», засвідчити її підписом начальника податкової інспекції у м. Кіровограді і круглою гербовою печаткою; обліковувати [PERSON], як платника податків та інших обов'язкових платежів, за раніше встановленими формами обліку - по прізвищу, імені та по-батькові, без застосування ідентифікаційного номера. Державна податкова інспекція у м. Кіровограді діє на підставі Закону України “Про державну податкову службу в Україні ” від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ. Відповідно до статей 2,10 цього Закону функції по контролю за дотриманням податкового законодавства, облік фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів покладені на органи державної податкової служби. Згідно ст. 19 Конституції України “органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України ”. У відповідності до ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожна людина має право на свободу думки, совісті і релігії. Свобода сповідувати релігію чи переконання підлягає лише таким обмеженням, які встановлені законом і являються необхідними в демократичному суспільстві в інтересах суспільної безпеки, для захисту суспільного порядку, здоров»я і моралі чи захисту прав і свобод інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», будь-яке пряме чи непряме обмеження прав громадян в залежності від їх відношення до релігії тягне за собою відповідальність, встановлену законом. За таких обставин, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд вважає за необхідне керуватися саме Законом, а не зазначеним вище Порядком. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачі неправомірно відмовили позивачці в задоволенні її вимог, позов [PERSON] ґрунтується на законі, тому він підлягає задоволенню в повному обсязі.

Результат розгляду: granted