Рішення адміністративного суду від 2008-08-20 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з позовом до УМВС України в м. Севастополі з вимогами про стягнення на його користь 13 797 грн. у якості відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги позову мотивовані тим, що Наказом начальника УМВС України в м. Севастополі від 19.08.2005 р. його було звільнено з державної служби, яку він проходив у підрозділі міліції- Нахімовському РВ УМВС України в м. Севастополі, рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 28.11.2007 р. були задоволені вимоги позивача щодо стягнення з УМВС України в м. Севастополі грошової компенсації за невикористану відпустку, таким чином остаточний розрахунок при його звільненні було проведено лише 25.12.2007 року, після набрання зазначеним рішенням законної сили, у зв'язку з тривалим затриманням розрахунку при звільненні, позивач вважає, що відповідно до ст. 117 КзПП України він має право компенсацію на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахування. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підстав, визначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснював суду, що проходження служби в органах внутрішніх справ здійснюється на підставі Положення „ Про проходження служби в органах внутрішніх справ особами рядового та начальницького складу”, та не пов'язано з укладенням трудового договору, до того ж ані діючою інструкцією „Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу, які проходять службу в органах внутрішніх справ МВС України” від 31.12.2007 № 499, зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України 12.03.2008 р., ані діючими на час виникнення правовідносин між сторонами по справі, Методичними рекомендаціями „Про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ МВС України та умов оплати праці працівників, які мають спеціальні звання рядового та начальницького складу”, затвердженої МВС України від 30.06.2005 р., виплата будь-яких компенсацій за затримку розрахувань не передбачалася. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач проходив службу у підрозділі міліції- Нахімовському РВ УМВС України в м. Севастополі, Наказом начальника УМВС України в м. Севастополі від 19.08.2005 р. його було звільнено з державної служби (а.с. 2). Рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя від 28.11.2007 р. на користь позивача стягнуто грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 306, 72 грн, яку він отримав 25.12.2007 р. Позивач вважає, що остаточний розрахунок з ним було проведено лише 25.12.2007 р., а тому відповідно до ст. 117 КзПП України він має право компенсацію на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахування. Відповідно до ст. 16-18 Закону України „ Про міліцію”, проходження служби в органах внутрішніх справ здійснюється на підставі Положень про проходження служби особами рядового та начальницького складу..., у зв'язку з чим не пов'язана з укладанням трудового договору та публічною службою, оплата праці за якою проводиться відповідно до спеціальних нормативно-правових актів, що також передбачено п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду № 13 від 24.12.1999 р. „Про практику застосування судами законодавства про працю”, відповідно до якого передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню, не поширюються на військовослужбовців та порівняних до них осіб (рядовий та начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо). Згідно ст. 19 Закону України „Про міліцію” форма та розмір грошового утримання осіб, які проходять службу у органах внутрішніх справ МВС України”, встановлюється КМУ України. На момент виникнення правовідносин між сторонами, порядок та розміри грошового утримання осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу в органах МВС України, визначався Методичними рекомендаціями „Про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ МВС України та умов оплати праці працівників, які мають спеціальні звання рядового та начальницького складу”, затвердженої Наказом Міністра МВС України від 30.06.2005 р., які на даний час скасовані Положення „ Про проходження служби в органах внутрішніх справ особами рядового та начальницького складу”, та не пов'язано з укладенням трудового договору, до того ж ані діючою інструкцією „Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу, які проходять службу в органах внутрішніх справ МВС України” від 31.12.2007 № 499, зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України 12.03.2008 р. за реєстровим №3205/14896. Однак як вбачається зі змісту обох нормативно-правових актів, вони не містять підстав для виплати компенсацій за затримку розрахування при звільненні, тощо. До того ж, суд звертає увагу на те, що відповідно до Методичних рекомендацій „Про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ МВС України та умов оплати праці працівників, які мають спеціальні звання рядового та начальницького складу”, затвердженої Наказом Міністра МВС України від 30.06.2005 р., сума за компенсації за невикористану відпустку, не входила до суми грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ МВС України. Таким чином, підстав для стягнення на користь позивача 13 797 грн. у якості відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні- немає. На підставі ст. 117 КзПП України, ст. 19,22 Закону України „Про міліцію”, п.2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного суду № 13 від 24.12.1999 р. „ Про практику застосування судами законодавства про працю”,

Результат розгляду: denied