Рішення адміністративного суду від 2008-03-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з вищезазначеними позовними вимогами. Заявлені [PERSON] позовні вимоги мотивовані тим, що позивач відповідно до законодавства має статус дитини війни і право на пільги, передбачені Законом України “Про соціальний захист дітей війни”. Статтею 6 цього Закону передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”. Позивачем зазначено, що всупереч ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”доплата до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за 2007 рік йому не виплачувалася. У зв'язку з чим він звернувся до управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниця з письмовою заявою для перерахунку пенсії. У перерахунку пенсії з урахуванням доплат дитині війни позивачу було відмовлено з посиланням на ст. 111 Закону України “про Державний бюджет України на 2007 рік”. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив зробити перерахунок пенсії і за 2006 р., вважає дії відповідача неправомірними та просить зробити перерахунок невиплачених доплат до пенсії і стягнути недоотримані ним доплати до пенсії за період 2006 -2007 років. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Суду пояснив, що відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Крім того, згідно ст. 7 цього ж Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік”та внесених до нього змін, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, на 2006 рік було зупинено дію абзацу 7 ст. ст. 5, 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”. Згідно із ст. 111 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Отже, згідно із Законом України “Про державний бюджет України на 2006 рік”підвищення до пенсії у 2006 році “дітям війни”не було передбачене, а у 2007 році виплати не були здійснені оскільки відповідач не є інвалідом війни. Посилаючись на наведене, представник управління Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниця за довіреністю Лебедєва О.С. просить суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з урахуванням нижченаведеного. З матеріалів справи судом встановлено наступне. Згідно з чинним законодавством України [PERSON] [INFO] є дитиною війни. Правовий статус дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначаються Законом України “Про соціальний захист дітей війни”. Відповідно до ст. 1 цього Закону дитина війни -це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років. Державна соціальна гарантія -встановлений цим законом мінімальний розмір державної соціальної допомоги, а також пільги з метою надання соціальної підтримки дітям війни. Ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа управління Пенсійного фонду України 02.10.2007 р. № 1145/06-25/02, передбачені Законом України “Про соціальний захист дітей війни”підвищення до пенсії у 2007 році виплаті позивачу не підлягають відповідно до ст. 111 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, у зв'язку з чим позивач у справі [PERSON] підвищення до пенсії не отримував. Визначаючись щодо правомірності позовних вимог суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ст. 111 Закону України “про Державний бюджет України на 2007 рік”встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”), у розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 111 та пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік". Відповідно до ч. 2 ст. 73 Закону України “Про Конституційний Суд України”якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються не чинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. У ст. 74 зазначеного Закону передбачено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта. Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, які визнані неконституційними, і що передбачено у самому рішенні. Положення статті 111 та пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення. Розмір, в якому повинні виплачуватись передбачені Законом України “Про соціальний захист дітей війни”, підвищення до пенсії, встановлений у ст. 6 цього Закону -підвищення здійснюються на 30% мінімальної пенсії за віком. Згідно зі ст. 6 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. Відповідно до ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”з 1 квітня та 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 %. Спеціального розміру, з якого повинні обчислюватися підвищення до пенсії дітям війни, Законом України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”не встановлено. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 Закону України “Про прожитковий мінімум” прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 6 Закону України “Про прожитковий мінімум”посадові особи, винні у порушенні законодавства про прожитковий мінімум, несуть відповідальність згідно із законами. Отже, при обчисленні розміру виплат підвищення до пенсії дітям війни слід здійснювати з урахуванням положень Закону України “Про прожитковий мінімум”та Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”. Стосовно вимог позивача в частині виплати підвищення до пенсії дітям війни у 2006 році суд приходиться до висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік” та внесених до нього змін, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, на 2006 рік було зупинено дію абзацу 7 ст. 5 та ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”. Іншого порядку реалізації положень Закону України “Про соціальний захист дітей війни”у 2006 р. встановлено не було. Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав,свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд встановив, що відмовляючи позивачу [PERSON] у виплаті підвищення до пенсії, передбаченого Законом України “Про соціальний захист дітей війни”, територіальні органи Пенсійного фонду України у Замостянському районі м. Вінниця діяли необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне конкретніше сформулювати резолютивну частину постанови з метою можливості її виконання в подальшому. Враховуючи протиправність дій відповідача, з метою захисту прав позивача від порушень з боку суб'єкта владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність захисту цих прав шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачене підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, у виплаті якого йому було відмовлено, в розмірі, що обчислюється з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з дня прийняття Конституційним Судом України рішення №6-рп від 09.07.2007 р. Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial