Рішення адміністративного суду від 2008-07-07 00:00:00+03

Звернувшись до суду, позивач посилається, що він являється потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС ІV категорії та постійно проживає на території радіоактивного забруднення та згідно з чинним законодавством має право на щомісячну доплату до пенсії та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров»ю, як особі, віднесеної до ІV категорії, а також має право на підвищену пенсію, як дитина війни. Відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються в розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» має статус дитини війни та має право на підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, як часткову компенсацію за страждання у воєнні та повоєнні роки. Відповідно до ст.51 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 4-ї категорії повинна виплачуватися додатоква пенсія за шкоду заподіяну здоров”ю в розмірі 15 % мінімальної пенсії за віком. Просить суд визнати дії відповідача протиправними та стягнути на його користь 8409 грн. 87 коп. недоотриманих сум пенсії, в тому числі: 5097 грн. 60 коп. щомісячної доплати до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю за 2007 рік, 1858 грн. 77 коп. щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров”ю, як особі, віднесеній до 4-ї категорії за 2005-2007 роки та 1453 грн. 50 коп. підвищення до пенсії як дитині війни за 2007 рік станом на 31.12.2007 рік. Представник позивача в судове засідання з»явився, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача за дорученням в судове засідання не з”явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Рокитнянському районі Київської області як непрацюючий пенсіонер з 01.07.1992 року, що сторонами на оспорюється, та є зареєстрованим і постійно проживає в с. Савинці Рокитнянського району Київської області, яке згідно постанови КМ України від 23.07.1991 за №106 (додаток №1) віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю. Позивачу відповідач проводить виплати щомісячної доплати до пенсії в сумі 5-20 грн. та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю в сумі 19-91 грн., виплати яких передбачені відповідно ст.ст. 39 та 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нарахування та виплату яких відповідач проводить відповідно до положень Постанов КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та №1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».Крім того, позивач має статус дитини війни. Викладене підтверджується поясненнями в судовому засіданні представників сторін та оглянутими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи, якими є: - копія посвідчення особи, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС на ім.»я позивача; - копія листа відповідача від 27.12.2007 року. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті, а саме в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відтак позивач, як непрацюючий пенсіонер, має право на таку доплату. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, така доплата проводиться їй відповідачем значно в меншому розмірі, а саме в сумі 5-20 грн., який передбачений постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і що випливає з огляду на розмір мінімальної заробітної плати в період виплати. Відповідно до ст..51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, призначається у розмірі 15% мінімальної пенсії, відповідно і позивач має право на таку додаткову пенсію. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» особам пенсійного віку, що належать до категорії дітей війни, пенсії підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком, разом з тим відповідачем такі вимоги щодо позивача не виконуються. На це вказують встановлені обставини справи та розмір мінімальної пенсії за віком, який починаючи з червня 2004 року, встановлений на рівні прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність (пенсіонерів). Так, Законом України « Про затвердження прожиткового мінімуму на 2007 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлювався з 01.01.2007 року - 380 грн., 01.04.2007 року - 410,06 грн., з 01.10.2007 року - 415,11 грн. Таким чином, розмір доплати до пенсії, додаткової пенсії, розмір підвищення пенсії позивача, нарахування та виплату яких позивачу проводить відповідач відповідно до вищевказаних нормативних актів, суперечить вимогам ст.ст. 39, 51 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Позиція відповідача щодо обставин даного спору ґрунтується виключно на положеннях постанов КМ України, тоді як відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст..8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. За ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами президента України. Відповідно до Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови КМ України від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Розмір доплати до пенсії, визначений вказаною вище постановою КМ України від 26.07.1996р. за №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суперечить вимогам ст.39 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та інших законів, що стосувалися встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Жоден з них, окрім ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік» та ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік», не мали обмежень щодо застосування положень ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до положень Закону України від 05.10.2006 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було доповнено вказаний Закон статтею 71, згідно якої дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року за №6-рп визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», і в тому числі положення цього Закону в частині зупинення дії статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» про виплату компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати та дії ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до території України, остаточним і оскарженню не підлягає. Крім того, в п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на підвищення пенсії та отримання доплати до неї відповідно до положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про соціальний захист дітей війни» і що право на доплату до пенсії на рівні однієї мінімальної заробітної плати та додаткової пенсії позивач набув не з 01.07.2007 року, а з 09.07.2007 року, тобто, з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище рішення, оскільки за ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Про це також вказано і в п.3 зазначеного рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007року. Одночасно суд приходить до висновку, що період такої виплати необхідно визначити до 31.12.2007 року, оскільки Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік» внесено зміни до ст.ст. 39, 51 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та до ст..6 «Про соціальний захист дітей війни», якими чітко визначено розмір доплати до пенсії, додаткової пенсії та підвищення пенсії особам, що проживають в зоні посиленого радіоекологічного контролю та особам, що мають статус дитини війни, починаючи з 01.01.2008 року і що, зокрема, узгоджується з положеннями ст.71 цього ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Дія статті 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” зупинена на 2006 рік Законом України “Про державний бюджет на 2006 рік” і відновлена Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет на 2006 рік” з 01.01.2007 року відповідно до Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік”. Так як рішення Конституційного суду України від 9.07.2007 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремі положення Закону України “Про державний Бюджет України на 2007 рік” суд вирішує питання про протиправність дій відповідача за вказаний період, тобто за 2007 рік, за інші роки суд до уваги не приймає, так як рішення Конституційного суду з цього питання немає. На підставі Декрету КМ України «Про державне мито» позивач звільнений від сплати державного мита (судового збору) на користь держави.

Результат розгляду: partial