Рішення адміністративного суду від 2008-07-11 00:00:00+03

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що вона проживає в м.Овруч і має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 1 категорії. За період з 01.07.1998року по 31.12.2007 року відповідачами не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39, 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначила в розмірі 28294,98грн. , за допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва (ст.37) - 6575,70грн. , по допомозі на оздоровлення (ст.48) - 5600грн. Посилається на те, що вона отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші. їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з”явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає в м.Овруч , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії , що підтверджується відповідними посвідченнями. Згідно ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Позивач, проживаючи і працюючи в м.Овруч, Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС, повинен був отримувати вказану допомогу в зазначеному розмірі щомісяця, проте у вказаний позивачем період, вона виплачувалась частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, що вбачається із відповідної довідки, тобто, права позивача були порушені. Згідно ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, що підтверджується відповідною довідкою. Згідно ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам віднесеним до категорії 1 інвалідам 1 і 2 групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі - 5 мінімальних заробітних плат. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, як підтверджується відповідною довідкою. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Кодекс адміністративного судочинства передбачає річний строк звернення до суду за відновленням порушених прав. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. Однак, дію абзацу третього частини першої статті 39 було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-ІУ( 3235-15 ) від 20.12.2005 рік. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-У ( 489-16 ) від 19.12.2006 і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( \'0а6р710-07 ) від 09.07.2007. Дію абзацу 3 частини 1 ст.37 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи на 2006 рік зупинено згідно Закону № 3235-15 від 2-. 12.2005 року, а на 2007 рік зупинено згідно Закону № 489-16 від 19.12.2006 року і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 від 09.07.2007. Дію абзацу 3 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було зупинено на 2006 рік згідно Закону „Про Державний бюджет на 2006 рік", а на 2007 рік було зупинено згідно Закону „Про Державний бюджет на 2007 рік". Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційним положення п.30 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію в частині виплати допомоги у розмірах до мінімальної заробітної плати, Відповідно до ст. 73 Закону України “Про Конституційний Суд України”, якщо акти (закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим) або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме: розмір мінімальної заробітної плати у спірний період становив: з 2 вересня 1996 року -15 грн., з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року- 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р.- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року- 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн.; заборгованість, передбачена ст. 39 Закону, становить: --за 1998 рік 1000грн(45грн.х2х5=450грн., 55грн.х2х5=550грн.), --за 1999 рік 1480грн.(74грн.х2х10=1480грн), --за2000рік 2400грн.(74грнх2х3=444грн., 90 грн.х2х3=540грн., 118грн.х2х6=1416грн.), --за 2001 рік 2832грн. (118грнх2х12=2832грн.), --за 2002 рік 3660грн. (140грн.х2х6=1680грн., 165грн.х2х6=1980грн.), --за 2003 рік 4480грн.(185 грн.х2х11=4070грн., 205грн.х2х1=410грн.), --за 2004 рік 5176грн. (205 грн.х2х8=3280грн., 237грн.х2х4=1896грн.), -- за 2005 рік 6160грн. (262грнх2х1=524грн., 290грн.х2х3=1740грн., 310грн.х2х2=1240грн., 332грн.х2х4=2565грн.,). -- за липень-грудень 2007 року 5400грн.(440грн.х2х3=2640грн., 460грн.х2х3=2760грн.), а всього 31505,28грн. (32588грн. -1082,72 грн.(отриманих згідно ПКМ України). Заборгованість перед позивачем у спірний час за ст.37 Закону становить: - липень-вересень 2007 року = 528 грн.(440 грн. х 40% х 3 міс) - жовтень-грудень 2007 року = 552 грн.(460 грн. х 40% х 3 міс), а всього: 528 грн. + 552 грн. - 13,80 грн. (отриманих по постанові КМУ) = 1066,20 грн. Заборгованість перед позивачем у спірний період за ст. 48 Закону становить: - 440 грн. х 5 - 120 грн. (отриманих по постанові КМУ) = 2080грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial