Рішення адміністративного суду від 2008-09-11 00:00:00+03

У червні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом з серпня 1996 року по грудень 2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) та доплати в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст..37) позивач визначила в розмірі 35527,30 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судове засідання не з”явилась, просила справу розглядати без її участі, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS] , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв”язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 2 вересня 1996 року -15 грн., з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року- 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р.- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року- 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON]за період з вересня 1996 року по грудень 2007 року становить ( по ст.39 Закону): -- за 1996 рік -78 грн. /(15грн. х 2 х 4 -42грн.)/; -- за 1997 рік -234 грн. /(15грн. х 2 х 12) -126грн./ -- за 1998 рік -1074 грн. /(45грн. х 2 х 6) + (55грн. х 2 х 6) -126грн./; -- за 1999 рік -1650 грн. /(74грн. х 2 х 12) -126грн./ -- за 2000 рік -2274 грн. /(74грн.х2х3)+(180грн.х3)+(236грн.х6) -126грн./; -- за 2001 рік -2706 грн. /(236грн. х 12) -126грн./; -- за 2002 рік -3534 грн. /((140грн. х 2 х 6) + (165грн. х 2 х 6)) -126грн./; -- за 2003 рік -4354 грн. /((185грн. х 2 х 11) + (205грн. х 2 х 1)) -126грн./; -- за 2004 рік -5050 грн. /((205грн. х 2 х 8) + (237грн. х 2 х 4)) -126грн./; -- за 2005 рік -7082 грн. /((1572грн.+1740грн.+(620грн.х2)+(664грн.х4))-126грн./; -- за липень-грудень 2007 року -5337 грн. /(880грн.х3)+(920грн.х3) - 63грн./; а всього : 33373 грн. Заборгованість по допомозі в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивачу (ст..37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень 2007 року і становить: 2118 грн. ((440грн. х х40%) х 3 х 2) + ((460грн. х 40%) х 3 х 2) -42грн.). Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial