Рішення адміністративного суду від 2008-01-14 00:00:00+02

29.11.2007 Прокуратурою міста Києва за результатами перевірки додержання вимог законодавства під час проведення навчання та отримання посвідчень водія на право керування транспортними засобами встановлено, що ПП «Автостріт», ПП [PERSON] здійснюють підготовку водіїв транспортних засобів категорії «В»без відповідної ліцензії, чим порушено вимоги Законів України «Про професійно-технічну освіту»та «Про дорожній рух», постанов Кабінету Міністрів України №1019 від 08.08.2007 та №340 від 08.05.1993 і наказу Міністерства освіти України №22 від 2501.1994, а також виявлено порушення вимог мінімального переліку засобів навчання для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України №22 від 25.01.1994, в зв'язку з чим внесено припис №07/2-218, яким вимагається усунути порушення ліцензійного законодавства та зняти з реєстрації у міжрайонному реєстраційно-екзаменаційному відділенні № 10 УДАІ ГУ МВС України в м. Києві ПП «Автостріт», ПП [PERSON]. На підставі зазначеного припису, Управлінням ДАІ ГУ МВС України в м. Києві внесено припис №10/2052 від 04.12.2007, яким з 29.11.2007 у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи №2 підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві припиняється реєстрація нових навчальних груп ПП «Автостріт», ПП [PERSON], курсанти груп, що вже пройшли навчання в ПП «Автостріт», ПП [PERSON] до складання іспитів в ВРЕР № 10 допускатися не будуть. Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п.п. 2, 3 ч.1, ч.2 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру»предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є: відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам; додержання законів про недоторканність особи, соціально-економічні, політичні, особисті права і свободи громадян, захист їх честі і гідності, якщо законом не передбачений інший порядок захисту цих прав. Перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора. Прокуратура не підміняє органи відомчого управління та контролю і не втручається у господарську діяльність, якщо така діяльність не суперечить чинному законодавству. Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру»при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, зокрема, давати приписи про усунення очевидних порушень закону. Статтею 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що підготовка та підвищення кваліфікації водіїв здійснюються у навчальних закладах незалежно від форм власності та господарювання, що отримали у встановленому порядку ліцензію на цю діяльність. Згідно преамбули до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»цей Закон визначає види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування, відповідальність суб'єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування. Перелік видів діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, що підлягають ліцензуванню, визначений Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності". Частина друга статті 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" встановлює, що ліцензування банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, зовнішньоекономічної діяльності, ліцензування діяльності в галузі телебачення і радіомовлення, ліцензування у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії, ліцензування у сфері освіти, ліцензування у сфері інтелектуальної власності, виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, у сфері телекомунікацій здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про освіту»встановлено, що діяльність закладу освіти починається за наявності ліцензії на ведення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти й підготовки фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про професійно-технічну освіту»професійно технічні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування починають діяльність, пов'язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійно-технічної освіти визначені Законом України «Про професійно-технічну освіту». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про професійно-технічну освіту», професійно-технічна освіта є складовою системи освіти України. Професійно-технічна освіта спрямована на формування у громадян професійних знань, умінь, навичок, розвиток духовності, культури, відповідного технічного, технологічного і екологічного мислення з метою створення умов для їх професійної діяльності. Професійно-технічна освіта здобувається у професійно-технічних навчальних закладах. Професійно-технічна освіта забезпечує первинну професійну підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації робітників. Первинна професійна підготовка - це здобуття професійно-технічної освіти особами, які раніше не мали робітничої професії, спеціальності, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності. Перепідготовка робітників - це професійно-технічне навчання, спрямоване на оволодіння іншою професією робітниками, які здобули первинну професійну підготовку. Підвищення кваліфікації робітників - це професійно-технічне навчання робітників, що дає можливість розширювати і поглиблювати раніше здобуті професійні знання, уміння і навички на рівні вимог виробництва чи сфери послуг. . Як видно з наведених положень Закону України «Про професійно-технічну освіту»первинна професійна підготовка (як складова частина професійно-технічної освіти) забезпечує здобуття освіти, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності. Ці положення визначаються ч. 2 ст. 13 Закону України „Про професійно-технічну освіту", де визначено, що кожний ступінь навчання у професійно-технічному навчальному закладі має теоретичну і практичну, завершеність і підтверджується присвоєнням учням робітничої кваліфікації згідно з набутими професійними знаннями, уміннями і навичками. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про професійно-технічну освіту»випускнику професійно-технічного навчального закладу, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється кваліфікація "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії). А випускнику, який закінчив відповідний курс навчання в акредитованому вищому професійному училищі певного рівня акредитації, може присвоюватись кваліфікація "молодший спеціаліст". Відповідно до ст. 16 Закону України «Про професійно-технічну освіту»випускнику професійно-технічного навчального закладу, якому присвоєно кваліфікацію "кваліфікований робітник", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Випускнику професійно-технічного навчального закладу, який здобув повну загальну середню освіту, видається відповідний документ про середню освіту встановленого зразка. Особі, яка опанувала курс професійно-технічного навчання і успішно пройшла кваліфікаційну атестацію, видається свідоцтво про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Випускнику вищого професійного училища, якому присвоєно кваліфікацію "молодший спеціаліст", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України. З аналізу викладених норм видно, що результатом отримання особою професійно-технічної освіти зокрема є отримання освіти необхідної для продуктивної професійної діяльності, отримання робітничої кваліфікації (наприклад: кваліфікований робітник або молодший спеціаліст) та отримання документу (диплом, свідоцтво) встановленого зразка про здобуття професійно-технічної освіти. Отримання робітничої кваліфікації означає, що особа має право на зайняття на певному підприємстві (установі, організації) посади згідно з отриманою робітничою кваліфікацією. Разом з тим особа, що успішно пройшла курс з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій "В", "С", "D" та "Е" не отримує освіти, робітничої кваліфікації, жодних документів (диплом, свідоцтво) встановленого зразку про здобуття професійно-технічної освіти, а отримує лише певні вміння та навички, що є необхідними для безпечного керування автотранспортним засобом певної категорії та право на здавання екзаменів у відповідних органах ДАІ з метою отримання посвідчення водія, яке дає право на керування автотранспортним засобом. Сам факт завершення курсу з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій "В", "С", "D" та "Е" не дає права на зайняття відповідної посади робітничої професії. Крім того, відповідно до пункту 10 "Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян керування транспортними засобами" (затверджено Постановою КМУ № 340 від 08 травня 193 року) громадяни, які мають посвідчення водія на право керування будь-якими категоріями транспортних засобів А, В, С або D, але останнім часом не працювали водіями 12 місяців або наймаються на роботу водіями вперше, допускаються до керування транспортними засобами після проходження стажування з практичного керування на відповідному транспортному засобі не менше 30 годин. Таким чином, особа отримає відповідну робітничу професію тільки після отримання посвідчення водія в органах ДАІ та проходження стажування з практичного керування на відповідному транспортному засобі не менше 30 годин. Згідно Державного класифікатора України (класифікатора видів економічної діяльності) затвердженого наказом Держстандарту України від 22 жовтня 1996 р. N 441, до класу №80 «Освіта»входять незалежні підкласи №80.22.0 "Професійно технічна освіта" та № 80.41.0 "Школи та навчальні заклади по підготовці водіїв автомобілів"(складова частина класу «Навчання дорослих та інша діяльність в галузі освіти»). З цього документу видно, що Комітет по стандартизації, метрології і сертифікації, розмежовує підготовку кваліфікованих робітників у професійно технічних закладах і навчання в автошколах. Як видно з матеріалів справи, ПП «Автостріт», ПП [PERSON] займаються діяльністю по навчанню дорослих стосовно підготовки до здачі екзаменів в МРЕВ ДАІ для отримання посвідчення водія автотранспортних засобів категорії "В", яка належить до класу «Навчання дорослих та інша діяльність в галузі освіти». За таких обставин, діяльність ПП «Автостріт», ПП [PERSON] з підготовки водіїв автотранспортних засобів категорій "В", "С", "D" та "Е" не є професійно-технічною освітою. Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", види господарської діяльності, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, які не включені до переліку видів господарської діяльності, встановленого статтею 9 цього Закону, не підлягають ліцензуванню. Стаття 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" не передбачає отримання ліцензії з підготовки осіб для здачі іспитів на водіїв автотранспортних засобів категорій "В", "С", "D" та "Е". Таким чином, діяльність з підготовки осіб для здавання екзаменів в органах ДАІ для отримання посвідчення водія, яку здійснює позивач, не є професійно-технічною освітою і не потребує ліцензії. З огляду на викладене, посилання в оскаржуваних приписах на порушення зі сторони позивачів мінімального переліку засобів навчання для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 22 від 25.01.1994р. є також безпідставними. Крім того, позивачами до матеріалів справи надано акти комплексного обстеження автошколи ПП «Автостріт»від 26.01.2007 та ПП [PERSON] від 16.02.2007, затверджені начальником МРЕВ-10 при УДАЇ ГУ МВС України в м. Києві, в яких зроблено висновки про відповідність учбово-матеріальної бази, навчального атомототранспорту, педагогічного складу автошкіл позивачів вимогам керівних документів. Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності прийнятих ними рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з позовною заявою позивачами заявлено клопотання про забезпечення позову, в якому останні просять суд в порядку забезпечення адміністративного позову зупинити дію приписів Прокуратури міста Києва від 29.11.2007 №07/2-217 та №07/2-224 та Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві від 04.12.2007 №10/2062 та №10/2063 до набрання судовим рішенням у справі №10/326 законної сили. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Відповідно до ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. З врахуванням того, що оскаржуваними приписами з 29.11.2007 у відділі реєстраційно-екзаменаційної роботи №10 підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в місті Києві припиняється реєстрація нових навчальних груп ПП «Автостріт», ПП [PERSON], та не допускаються до складання іспитів курсанти груп, що вже пройшли навчання в ПП «Автостріт», ПП [PERSON], що свідчить про наявність очевидної небезпеки заподіяння школи правам та інтересам позивача, а також про те, що захист цих прав та інтересів стане неможливим або ускладненим без вжиття таких заходів, суд вважає за можливе вжити заходи до забезпечення позову згідно клопотання позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted