Рішення адміністративного суду від 2008-08-04 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що в період з 02.09.1996 по 31.03.2008 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивач визначила в розмірі 49912, 50 грн., а заборгованість по грошовій допомозі у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст. 37) -в розмірі 22450, 20 грн., а разом - 72362, 70 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач у судове засідання не з"явилась. Просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно і у передбаченому законом порядку. Надав письмове заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову з причин, зазначених у запереченні і розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала у с. Радчиці Овруцького району, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю, і працювала у м. Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. На вихованні позивача перебувають неповнолітні діти, Редчиць Юлія Володимирівна, 09.07.1991 р. н., Редчиць Олена Володимирівна, 02.07.1997 р. н., які також мають статус потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи та проживають у с. Радчиці Овруцького району Житомирської області. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата. У зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказані допомога та доплата виплачувались у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу другого частини першої статті 37 та абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V (489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по допомозі, передбаченій ст. 37 Закону, за 1996 - 2005 роки не може бути стягнута на користь позивача, бо, відповідно до ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється річний строк. Позов пред”явлено у травні 2008 року, тобто після спливу строку. Ця вимога підлягає задоволенню лише за період з липня по грудень 2007 року включно Заборгованість по ст. 39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч. 2 ст. 233, ст. 238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст. 2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати, тобто за періоди з вересня 1996 року по грудень 2005 року, з липня по грудень 2007 року включно. Відповідно до змін, внесених Законом України від 28 грудня 2007року № 107-VI “Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України”до ст. ст. 37, 39 Закону, громадянам, які проживають і працюють на територіях радіоактивного забруднення, у 2008 році допомоги і доплати виплачуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, вимога позивача про стягнення передбаченої ст. ст. 37, 39 Закону заборгованості за січень-березень 2008 року у кратному відношенні до заробітної плати є необгрунтованою. З врахуванням викладеного вище, сум фактично отриманих позивачем та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу розмір заборгованості перед позивачем по виплатах, передбачених ст. 37 Закону становить 2401, 20 грн., ст. 39 Закону -33373, 00 грн., а всього -35774, 20 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial