Рішення адміністративного суду від 2008-02-12 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом до УМВС України в Івано-Франківській області про визнання недійсним рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області щодо неможливості визнання учасником бойових дій, зобов'язання визнати учасником бойових дій та зобов»язання видати відповідне посвідчення. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити, суду пояснив, що з квітня по червень 1989 року в Закавказзі у складі військової об'єднаної групи військ ніс службу для виконання спеціального завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів по нормалізації обстановки, відновлення законності та правопорядку. Участь в охороні правопорядку брав зі зброєю, доводилося брати участь в сутичках місцевого населення внаслідок міжнаціонального конфлікту. 20.07.2007р. звернувся із заявою до УМВС України і Івано-Франківській області про визнання учасником бойових дій, однак відповіддю від 17.08.2007р. Комісією з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області йому неправомірно відмовлено. Таке рішення вважає незконним , тому просить визнати за ним право на статус учасника бойових дій та видати спеціальне посвідчення. Представник відповідача Пендель О.Я. за Довіреністю № 12/250/70 від 02.11.07р. позов не визнав, суду пояснив, що підстави визнання позивача учасником бойових дій відсутні, оскільки рішення Комісії по розгляду питання позивача щодо визнання його учасником бойових дій не існує, таке не виносилося. На звернення позивача була надана письмова відповідь про відсутність підстав розглядати таке питання на комісії. Також, як вбачається з представлених позивачем документів, останній тільки ніс службу по охороні громадського порядку в республіках Закавказзя, дана територія не значиться в переліку держав, участь на території яких в бойових діях дає право на визнання статусу учасника бойових дій. Відсутні і докази безпосередньої участі позивача в бойових діях. Просить суд звернути увагу на те, що УМВС в Івано-Франківській області є неналежним відповідачем, оскільки управління не направляло позивача для участі в охороні громадського порядку і вирішення питання щодо статусу повинно здійснюватися Міністерством з надзвичайних ситуацій. Просить відмовити в задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] посвідчив, що в період з 1989р. по 1990р. батальйон Львівського пожежно-технічного училища брав участь у охороні громадського прядку в республіках Закавказзя. В цей час бачив позивача поблизу міста Маждахеда, який служив в іншому батальйоні. Свідок [PERSON] посвідчив, що в період з 1989р. по 1990р.охорони ними громадського порядку на території республік Закавказзя існував військовий конфлікт , він ніс службу зі [PERSON] в одній роті . Тому, вважає, що така служба була із ризиком для життя. Свідок [PERSON]суду пояснив, що з Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР, де він навчався, курсантів дійсно було відправлено в Закавказзя для підтримання порядку оскільки там розгорівся міжнаціональний конфлікт. Службу несли в повному бойовому обмундируванні. Безпосередньо позивача на дані йтериторії не бачив, проте може посвідчити, що в той час також приймав участь в охороні порядку в даному регіоні. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши таким чином фактичні її обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно Наказу Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР від 06.04.1989р. № 37 (копія представлена позивачем) [PERSON]було зараховано до особового складу другого батальйону та направлено на службу для виконання завдання по охороні громадського порядку в республіки Закавказзя. Згідно Наказу Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР від 11.05.1989р. № 46 (копія представлена позивачем) курсанта [PERSON]за сумлінне виконання службових обов'язків по виконанню завдання в Нагірно-Карабахській автономній області нагороджено почесною грамотою. Згідно Наказу Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР від 20.06.1989р. № 59 позивача було вирішено повернути зі службового відрядження. Листом УМВС України в Івано-Франківській області від 17.08.2007р. №4/С-20 [PERSON] повідомлено, що підстав до визнання його учасником бойових дій під час несення служби по охороні громадського порядку в республіках Закавказзя немає. Згідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ст.ст.69,70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Згідно п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України; Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 16 від 13.01.1995 року установлено, що відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 р. N 63 та від 5 серпня 1994 р. N 530. Участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії. Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994р. № 63 затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР і періодів бойових дій на їх території. Як вбачається зі змісту позову, позивач оскаржує неправомірне, на його думку, рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій УМВС в Івано-Франківській області. Проте як видно з матеріалів справи, рішення Комісією при УМВС щодо відмови позивачу в наданні статусу учасника бойових дій відповідачем не приймалося. Дану обставину позивачем не спростовано, доказів про існування такого не представлено, тому в задоволенні вимоги про визнання рішення неправомірним слід відмовити за безпідставністю. Щодо зобов”язання відповідача визнати позивача учасником бойових дій та видати відповідне посвідчення, слід зазначити наступне Згідно згаданої Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994р. № 63 затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території, однак республіки Закавказзя (Азербайджанська РСР) за спірний період до цього Переліку не включено. Тверження позивача про зазначення в Постанові „інших держав після грудня 1979 року”, як підтвердження наведеної підстави також необгрунтоване, оскільки таке за змістом останньої повинно бути належно підтверджено. Згідно примітки до Постанови КМУ № 63 Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях. Головним управлінням Генерального штабу Збройних Сил України участь [PERSON] в бойових діях як військового фахівця на території Закавказзя не підтверджена. Крім того, позивачем не представлено доказів, які підтверджують його безпосередню участь в бойових діях на зазначеній території чи забезпечення бойової діяльності військ. Посилання позивача на накази про відрядження та заохочення таких обставин не підтверджують. Зокрема, за змістом наказів № 37 та № 59 ЛПТУ МВС УРСР (а.с.10) та випускної атестації Львівського пожежно-технічного училища МВС СРСР (а.с. 44) дані про участь [PERSON] у бойових діях - відсутні. Доказами такої участі, не можуть вважатися і покази допитаних свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON]оскільки фактичної участі позивача в бойових діях останні не підтвердили. Тому за навдених обставин підстави для задоволення і даної вимоги відсутні. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 6,7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994р. № 63 , Постанови Кабінету Міністрів України № 16 від 13.01.1995 року,

Результат розгляду: denied