Рішення адміністративного суду від 2008-08-06 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за період 2002 - 2005, 2007 роки, стягнути суму заборгованості. Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а-11506/08 (суддя Бахар С.В.) позовна заява задоволена частково: визнані неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно до вимог закону, стягнута з відповідача на користь позивача сума щорічної допомоги на оздоровлення за 2002 - 2005, 2007 роки в сумі 5297 грн. 30 коп., в задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної заяви відмовити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята без урахування розміру цього виду допомоги, встановленому постановою КМУ від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та постановою КМУ від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому числі виплати щорічної допомоги на оздоровлення, і які базуються на розмірі мінімальної заробітної плати, виплачується у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ. Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (надалі ЧАЕС), категорія 1, має 3 групу інвалідності, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яким передбачена щорічна допомога на оздоровлення інваліда 3 групи інвалідності в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. В порушення зазначеної норми відповідачем щорічна допомога у визначеному розмірі позивачеві не нарахована і не сплачена. Фактично нараховано та сплачено: у грудні 2003 року за 2002 рік - 15 грн. 70 коп., у серпні 2004 року за 2003 рік - 21 грн. 50 коп., у лютому 2005 року за 2004 рік - 21 грн. 50 коп., у жовтні 2005 року за 2005 рік - 90 грн., у травні 2006 року за 2006 рік - 90 грн., у лютому 2007 року за 2007 рік - 90 грн. Таким чином, суд першої інстанції вирішив, що фактично за 2002 - 2005, 2007 роки відповідачем було недоплачено позивачеві сума щорічної разової допомоги у розмірі 5297 грн. 30 коп. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи встановив, що [PERSON], є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), мала 3 групу з 2002 року по 21.04.2008 року, а з зазначеного часу 2 групу інвалідності, що підтверджується копіями посвідчення [NUMBER] та довідки МСЕК, наявними у матеріалах справи (а.с. 3, 4). Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) передбачена щорічна допомога на оздоровлення особам, віднесеним до 3 групи інвалідності - чотири мінімальні заробітні плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. При виплаті щорічної допомоги на оздоровлення Управління керувалося Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 836), якою розмір такої допомоги встановлений для 3 групи інвалідності в 21 грн. 50 коп., а з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 562), якою розмір такої допомоги встановлений для інвалідів 3 групи в 90 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Зазначеними Постановами № № 836, 562 всупереч Закону № 796-ХІІ (який встановив розмір щорічної допомоги як величину, кратну відносно до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) установлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягають застосуванню ст. 48 Закону № 796-ХІІ та Закони України про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003, 2004, 2005, 2007 роки, а не Постанови № № 836, 562. Таким чином, дії відповідача в частині виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах 21 грн. 50 коп. та 90 грн. за 2003, 2004, 2005, 2007 роки суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірними. Суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, відносно неправомірності дій при нарахуванні позивачеві допомоги на оздоровлення в 2002 році, оскільки виплату щорічної допомоги на оздоровлення хоча і здійснюють органи соціального захисту населення, але починаючи тільки з 29 жовтня 2003 року, відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2002 року № 256 (із змінами та доповненнями). Таким чином, позивач пред'явив позовні вимоги до неналежного відповідача у справі. Щодо способу захисту порушених прав позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, то колегія суддів вважає за необхідне вибрати стягнення з відповідача суми заборгованості вказаного виду допомоги. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідача за рахунок Державного бюджету на користь [PERSON] необхідно стягнути недоотримані суми допомоги на оздоровлення за 2003, 2004, 2005, 2007 роки, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати у загальній сумі - 4573 грн. (за 2003 рік - 798 грн. 50 коп.; за 2004 рік - 1026 грн. 50 коп.; за 2005 рік - 1238 грн.; за 2007 рік - 1510 грн). Наведені обставини вказують на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова суду підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial