Рішення адміністративного суду від 2008-05-08 00:00:00+03

08.02.2008 [PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська; суб'єкта владних повноважень, заступника прокурора району [PERSON], в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає в не розгляді понад двох років, невинесенні постанови в порядку ст. 97 КПК України по її заяві від 26.08.2005 про порушення кримінальної справи проти лжесвідка [PERSON].; зобов'язати відповідачів заяву від 26.08.2005, подану нею в порядку ст. 97 КПК України, розглянути в порядку ст. 97 КПК України і надати їй належно оформлену і завірену копію постанови не пізніше 10 днів з дня винесення судом рішення по цьому позову; визнати протиправними дії відповідача-1 прокуратури і відповідача-2 [PERSON]. з направлення до Красногвардійського райсуду для перевірки моєї заяви від 26.08.2005 про порушення кримінальної справи проти [PERSON]., оскільки суд не має компетенції перевіряти заяви про порушення кримінальних справ і приймати по них рішення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що відповідачі протягом понад двох років (з вересня2005 року) не виносять постанови по заяві про порушення кримінальної справи проти лжесвідка, а надіслали її для перевірки до районного суду загальної юрисдикції, який не є органом дізнання і слідства та не має компетенції перевіряти заяви з порушення кримінальних справ і приймати за ними рішення. [PERSON] також зазначила, що відповідачі зобов'язані перевірити заяву, винести по ній постанову та вручити її копію позивачці. Представник відповідачів проти позову заперечував, зазначивши, що звернення [PERSON] щодо неправдивих показань свідка [PERSON]. у ході судового засідання по цивільній справі надійшло до прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська з прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська 08.09.2005. Дане звернення позивачки 13.09.2005 за №89с/05 за підписом прокурора району на підставі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» у 5-денний строк було направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду у ході судового засідання по цивільній справі, що знаходилася у провадженні судді районного суду. Про направлення заяв до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було повідомлено належним чином 13.09.2005, копію супровідного листа вона отримала власноруч 15.09.2005, про що розписалася. Також представник відповідачів зазначив на пропущення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, у зв'язку з чим просив відмовити у його задоволенні. 10.04.2008 в судовому засіданні [PERSON] подала заяву про доповнення підстави позову та збільшення вимоги, в якій зазначила, що 08.02.2008 вона повторно подала заяву про порушення кримінальної справи проти лжесвідка [PERSON] прокуророві області, який надіслав її як ніби скаргу відповідачу-1. 24.03.2008 (за поштовим штемпелем) відповідач-1 надіслав мені їй повідомлення № 89с/05 від 14.03.2008 про те, що ніби Красногвардійський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.03.2006 виніс постанову про відмову в порушенні кримінальної справи проти [PERSON], а 14.03.2008 прокурор Красногвардійського району скасував зазначену ухвалу і направив її на додаткову перевірку до Красно гвардійського РВ. Крім того позивач зазначає, що голова Красногвардійського районного суду О.Я. Леон на її запит надав відповідь, що 29.09.2005 повернув відповідачеві-1 її заяву про порушення кримінальної справи для прийняття по ній рішення в порядку ст. 97 КПК України. Відповідно до ст. 206 КПК України, на думку позивача, за підслідністю зазначена заява має розглядатись за підслідністю прокуратурою, але не органом дізнання - міліцією. Тому двічі направивши заяву до міліції відповідач-1 вчинив протиправно. У зв'язку з наведеним позивач просить визнати протиправними дії відповідача з направлення заяви про порушення кримінальної справи проти лжесвідка не за підслідністю. Визнати, що направленням заяви не за підслідністю, та несвоєчасним, через два роки після винесення, скасуванням постанови Красногвардійського РВ відповідач-1 вчинив протиправно, втрутився в роботу суду тим, що дозволив лжесвідку вплинути на формування внутрішнього переконання судді, наслідком чого стало рішення щодо купівлі-продажу сторонніми особами неприватизованої квартири. Дослідивши чинне законодавство, матеріали справи та доводи осіб, які беруть участь у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що звернення [PERSON] щодо неправдивих показань свідка [PERSON]. у ході судового засідання по цивільній справі надійшло до прокуратури Красногвардійського району м. Дніпропетровська з прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська 08.09.2005. Дане звернення позивачки 13.09.2005 за №89с/05 за підписом прокурора району на підставі ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» у 5-денний строк було направлено до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду в ході судового засідання по цивільній справі, що знаходилася у провадженні судді районного суду. Про направлення заяв до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] була повідомлена належним чином 13.09.2005, копію супровідного листа вона отримала власноруч 15.09.2005, про що свідчить її власний підпис та нею не заперечується. 22.09.2005 року до прокуратури Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська повернулася дана заява [PERSON], однак 26.09.2005 року прокурором району ці заяви про неправдиві показання свідка [PERSON]. повторно були направлені до районного суду для приєднання до матеріалів цивільної справи, так як вона знаходилася на той момент у провадженні судді Красногвардійського району, після чого, за твердженнями представника відповідача, до прокуратури району ці заяви не поверталися. 20.02.2006 року до відповідача-1 з прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява позивачки на неправомірні дії прокурора Красногвардійського району щодо неналежного розгляду її заяви про порушення кримінальної справи проти [PERSON]. Зазначена заява позивача 22.02.2006 року за № 405 направлена до Красно гвардійського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області для проведення перевірки у порядку ст. 97 КПК України, за результатами розгляду якої дільничним інспектором Красногвардійського РВ 19.03.2006 року винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи. Крім того, 29.02.2008 року до відповідача-1 з прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява позивача від 15.02.2008 року про порушення кримінальної справи проти [PERSON]., за результатами розгляду якої 14.03.2008 року прокурором Красно гвардійського району м. Дніпропетровська винесено постанову про скасування постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 19.03.2006 року за заявою [PERSON] за фактом дачі завідомо ложних показань свідком [PERSON] у ході судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON], та матеріали направлено для організації додаткової перевірки начальнику Красногвардійського РВ ДМУ УМВС України в області, про що було повідомлено позивача 14.03.2008 року за № 89с/05. В своїх запереченнях представник відповідача також зазначив на пропуск позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду, що є підставою для відмови у його задоволенні. Суд доходить висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів саме з моменту отримання супровідного листа про направлення її скарги до Красногвардійсього районного суду м. Дніпропетровська, а саме 15.09.2005. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Також відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи наведену норму КАС України суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Результат розгляду: denied