Рішення адміністративного суду від 2008-09-11 00:00:00+03

до суду звернувся позивач із вищезазначеними позовними вимогами мотивуючи їх тим, що відповідач, який є суб'єктом підприємницької діяльності, в порушення норм Закону України “Про систему оподаткування”не сплачує у встановлений строк єдиний податок з 20.07.2005 року. Одночасно в позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до положень п.п.3.1.1 п.3.1. ст.3 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” активи платника податків, що належать юридичній або фізичній особі, можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Позивач просить суд винести рішення про примусове стягнення активів суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина [PERSON] в рахунок погашення його податкового боргу у сумі -392,72 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на матеріали справи та докази, наявні в ній. Відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, про дату, час та місце судового засіданні повідомлений завчасно та належним чином доказом чого є поштове повідомлення №1702490 від 24.07.2008 року на 13.08.2008 року, поштове повідомлення №1760792 від 14.08.2008 року на 11.09.2008 року, що повернулось на адресу суду з відміткою “за зазначеною адресою не проживає”. Поштові повідомлення направлені відповідачу за адресою зазначеною у свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця. Таким чином, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю або участю повноважного представника відповідача для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його повноважного представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідач зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності виконавчим комітетом Вінницької міської ради 21.01.2005 року, номер запису про державну реєстрацію -[NUMBER]. Як платник єдиного податку [PERSON] перебуває на обліку в ДПІ у м. Вінниці з 07.06.2005 року, свідоцтво платника єдиного податку відповідачем отримано 01.07.2005 року, про що свідчить корінець свідоцтва серії [NUMBER]. Відповідно до листа №585/17-0 від 24.04.2008 року, картки особового рахунку відповідача станом на 22.04.2008 року за останнім рахується заборгованість по сплаті єдиного податку з 20.07.2005 року у розмірі 392,72 грн. Відповідачем до податкового органу подано декларацію про доходи, одержані з 01.01.2005 року по 30.06.2005 року, в розділі 1.3. якої зазначено суму одержаного валового доходу у розмірі 20800 грн. Відповідно до розрахунку суми позову по заборгованості по платежам до бюджету від 24.06.2008 року №662/10/24 борг виник 20.07.2005 року та становить 392,72 грн., в т.ч.: 390,78 грн. -основного платежу та 1,94 грн. -пені. Положення ст.4 Закону України “Про систему оподаткування”передбачають, що платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі). Відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції від 28 червня 1999 року N 746/99 суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом календарного року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. гривень, мають право обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку за встановленою формою. Відповідно до п.9 Наказу Державної податкової адміністрації України №599 від 29.10.1999 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.11.1999 року №752/4045 “Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку та Порядку його видачі”протягом року для платника єдиного податку встановлюються звітні періоди, що дорівнюють кварталу. Протягом 5 днів після закінчення звітного періоду платник єдиного податку подає звіт, який залишається у справі платника єдиного податку. Звіт подається особисто платником єдиного податку або надсилається поштою до органу державної податкової служби за місцем державної реєстрації його як суб'єкта підприємницької діяльності. При особистому поданні звіту датою подання вважається дата реєстрації його в органі державної податкової служби, а при надсиланні звіту поштою - дата відправки на штампі відділення зв'язку. Податкова звітність може бути надана податковому органу за добровільним рішенням платника податків в електронній формі за умови дотримання чинного законодавства, що регулює ці питання. Пункт 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа - сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відповідно до положень п.п. 15.1.1 п.15.1. ст.15 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Пункт 15.2. ст.15 вищевказаного Закону України передбачає, що у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним. Позивач з позовною заявою звернувся до суду 09.07.2008 року, податковий борг у відповідача виник 20.07.2005 року, таким чином звернення позивачем до суду відбулось в межах строку визначеного чинним законодавством України. Відповідно до ст. 67 Конституції України, а також норм Закону України “Про систему оподаткування”, платники податків зобов'язані в повній мірі та в установлений строк сплачувати податки та збори до Державного бюджету України а також місцевих бюджетів. Відповідно до положень п.п.3.1.1. п.3.1. ст.3 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Згідно з п.11. ст.10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”органи податкової служби подають до судів позови до підприємств, установ, організацій та громадян про визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами, а в інших випадках - коштів, одержаних без установлених законом підстав, а також про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна Суд встановив, що позивач діяв в межах порядку та спосіб, передбачений законом. Відповідачем не вжито жодних заходів щодо погашення податкового боргу перед позивачем, не надано суду доказів які могли б спростувати викладені в заяві факти, а тому, виходячи з аналізу вищенаведених норм законів та обставин справи позов Державної податкової інспекції у м. Вінниці до [PERSON] про стягнення активів в рахунок погашення податкового боргу по єдиному податку підлягає задоволенню. В силу ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Враховуючи, що на день розгляду справи відповідач доказів в спростування позовних вимог не надав, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Результат розгляду: granted