Рішення адміністративного суду від 2008-03-12 00:00:00+02

Позивач, Фізична особа - підприємець [PERSON] звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення ДПІ у Ленінському районі м. Харкова про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 31.05.2007р. № 000092170/0 на суму 2 136 814,00 грн. та покласти судові витрати на відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовують з посиланням на ст. 1011 Цивільного кодексу України, Указ Президента України від 03.07.1998 г. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Згідно пояснень представника позивача, позивачка з березня по серпень 2006 року, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, у відповідності до свідоцтва про сплату єдиного податку від 15.02.06., здійснювала свою підприємницьку діяльність по реалізації товару на підставі Договору комісії № 01-03/2006 від 01.03.06., укладеного з ФОП [PERSON]. При проведенні розрахунків із споживачами на виконання вказаного договору вела Книгу доходів та витрат, форма якої та порядок її ведення встановлюється Державною податковою адміністрацією України, що на її думку узгоджується та відповідає вимогам п.п. 4, 6 Указу Президента України від 03.07.1998 г. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». А саме, суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи - платники єдиного податку мають право не застосовувати електронні контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами (п.6 Указу). Також зазначає, що позивачка здійснювала свою господарську діяльність по реалізації товару на підставі вказаного договору комісії, відповідно до умов якого комісіонер (позивачка) зобов'язується за порученням комітента здійснювати для комітента за його рахунок від свого імені за винагороду реалізацію товарів на умовах, передбачених договором. 16 травня 2007 року за результатами перевірки фінансово-господарській діяльності позивача, було складено Акт № 1135/17-218/[NUMBER] та винесено рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 31.05.2007 г. №0000921701/0, згідно з яким позивачці було визначена сума штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2 136 814,00 грн. за порушення пп.1, пп.2 ст.3 Закону України від 06.07.1995 г. «265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Позивачка не згодна з висновком перевіряючих щодо перевищення нею граничної межі для перебування на спрощеній системі оподаткування та у зв'язку з чим їй, на думку перевіряючих, необхідно було з липня 2007 року перейти на загальну систему оподаткування та проводити суму реалізованого товару за липень-серпень 2007 року, що становить 427362,80 грн., через реєстратори розрахункових операцій, так як при цьому в розрахунок суми виручки від реалізації товару перевіряючими було враховано грошові кошти, що надійшли в рамках договору комісії для комітента. Вважає, що такий висновок відповідача не відповідає та суперечить положенням діючого законодавства. Просить суд задовольнити позов в позовному обсязі. Відповідач в своїх запереченнях на позов та його представники у судовому засіданні проти задоволення позову заперечують, мотивуючи це тим, що позивачкою була перевищена гранична межа для перебування на спрощеній системі оподаткування та у зв'язку з чим позивачці необхідно було з липня 2007 року перейти на загальну систему оподаткування та проводити суму реалізованого товару за липень-серпень 2007 року, що становить 427362,80 грн., через реєстратори розрахункових операцій. Свої заперечення обґрунтовують з посиланням на п. 6 ст. 9 Закону України від 06.07.1995 р. «265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», виходячи зі змісту якого реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється відповідно до законодавства з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (в тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), якщо такі суб'єкти не здійснюють продаж підакцизних товарів, за умови ведення такими особами книг обліку доходів і витрат у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за поданням державного органу, уповноваженого провадити державну регуляторну політику. Вказують, що в листі ДПА України від 23.11.2006 року № 13290/6/17-0416 зазначається, що сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності - платником єдиного податку на розрахунковий рахунок за здійснення операцій з продажу комісійного товару, включає в себе і суму винагороди, вважається виручкою від реалізації продукції (товарі, робіт, послуг) та враховуючи положення Указу, не повинна перевищувати протягом календарного року 500 тис. грн. Підсумовуючи викладене, вважають, що рішення ДПІ у Ленінському районі м. Харкова про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 31.05.2007р. № 000092170/0 на суму 2 136 814,00 грн. прийнято правомірно і скасуванню не підлягає. Просять суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що в період з 07.05.07р. по 11.05.07р. працівниками ДПІ у Ленінському районі м. Харкова було проведено виїзну позапланову перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON]. за період з 25.01.06р. по 11.05.07р., за результатами якого було складено акт № 1135/17-218/[NUMBER] від 16.06.07р. Згідно з актом перевірки відповідач вказує на те, що позивач припустився порушення ч.3 ст. 13, п.4 ст14 Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян” № 13-92 від 26.12.1992р. зі змінами та доповненнями, внаслідок чого не нараховано та не перераховано податок з доходів фізичних осіб за III кв.2006р. у сумі 3328,14 грн., порушення п.2.3 ст.2, п.9.3 ст.9.4 ст.4, п.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. № 168/97-ВР - не нараховано ПДВ за липень, серпень 2006р. у сумі 85472,00 грн., порушення п.1 та п.2 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” від 06.07.1995р. № 265/95-ВР за рахунок здійснення реалізації продукції у липні, серпні 2006р. за готівкові кошти на суму 427362,80 грн. без застосування РРО. На підставі висновків акту перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Харкова було прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № 0000921701/0 від 31.05.07р., яким з посиланням на встановлені порушення пп.1,2 ст.3, ст.17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, п.11 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2136814,00 грн. Позивач не погодившись з оскаржуваним рішенням звернувся зі скаргою до ДПА у Харківській області, яка рішенням від 31.07.2007р. № 797/84/25-203 залишено скаргу без задоволення, а рішення без змін. Повторну скаргу позивача ДПА України своїм рішенням від 20.09.2007р. № 4610/М/25-0315 залишила без розгляду. Матеріалами справи підтверджено, що ФОП [PERSON] в перевіряємому періоді була платником єдиного податку, що не заперечується сторонами і про що свідчить копія свідоцтва про сплату єдиного податку від 15.02.2006 року, яка видана відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. Згідно з ст. 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. спрощена система застосовується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, в протягом року знаходиться не більш 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Відповідно до ст. 2 цього Указу суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Як вбачається з матеріалів справи, сума грошових коштів, віднесена перевіряючими до складу виручки від реалізації товарів, внаслідок чого і було встановлено перевищення 500 тисячного ліміту, була одержана позивачем у рамках договору комісії від 01.03.2006 г. № 01-03/2006, укладеного з ФОП [PERSON]. При цьому Позивач виступав у даному договорі комісіонером та відповідно до умов договору здійснював реалізацію продукції від свого імені та за рахунок комітента - ФОП [PERSON] Це підтверджується договором комісії, додатковими угодами та актами звірки взаємних розрахунків, копіями квитанцій до прибуткових касових ордерів. У відповідності до пп.2.1.3 Договору вся виручка від продажу товару підлягає перерахуванню комітенту. Розмір комісійної винагороди відповідно до актів про надання послуг за договором комісії у ФОП [PERSON] за липень 2006р. склав - 15342,52 грн., за серпень 2006 року - 15666,60 грн. Згідно з абз. 5 ст. 1 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично одержана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України „Про комітети Верховної Ради України” комітети з питань, віднесених до предметів їх відання, мають право надавати роз'яснення щодо застосування положень законів України. Відповідно до листа Комітету ВР з питань фінансів і банківської діяльності від 11.04.01р. № 06-10/206 у нормах Указу мова може йти лише про виручку від реалізації (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг), що належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі за правом власності. Обсяг виручки суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює діяльність згідно з договорами комісії і виступає у цьому договорі Комісіонером, складається з сум комісійної винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з умовами договору комісії. У даному випадку майно, яке знаходиться у Комісіонера на підставі договору комісії є власністю комітента. Тобто, по відношенню до комісіонера не може йти мови про здійснення операцій з продажу товарів, так як такий продаж передбачає обов'язків перехід права власності. Разом з тим, комісіонер право власності на товар не має, таке право належить комітенту, для якого така операція і розглядається як продаж. Факт перерахування ФОП [PERSON] грошових коштів, які є власністю комітента ФОП [PERSON], підтверджується актами взаємних розрахунків, квитанціями до прибуткових касових ордерів та не спростовується відповідачем, оскільки актом перевірки, встановлено, що отримані кошти перераховані комітенту. (стор. 6 акту). Відповідно до листів Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва № 2-211/4273 вiд 01.11.2000, № 5925 від 16.10.03р., № 2274 від 24.03.06р., № 2151 від 05.04.04р. № 9375 від 26.10.05р., № 2588 від 04.04.06р. кошти, що надійшли транзитом на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, платника єдиного податку, не є власністю даного суб'єкта, оскільки підлягають обов'язковому перерахуванню відповідній третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто такі кошти не можуть бути предметом оподаткування єдиним податком. У склад виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути врахована тільки сума комісійної винагороди. Такої ж позиції дотримується у деяких своїх листах і Державна податкова адміністрація України. Так, відповідно до листа Державної податкової адміністрації України № 14724/15-1317 від 07.11.00р., оскільки кошти, які надходять на розрахунковий рахунок таких платників єдиного податку (які здійснюють свою діяльність на підставі договорів комісії) є транзитними і вони не мають права власності на такі кошти, то при визначені суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для нарахування єдиного податку ці кошти не включаються до бази оподаткування. У листі ДПАУ за № 1/2/15-1314 від 03.01.01р. у випадку, якщо суб'єкт підприємницької діяльності, який знаходиться на єдиному податку здійснює свою діяльність на підставі договорів комісії та інших цивільно - правових договорів і з врахуванням того, що кошти, які надходять на розрахунковий рахунок підприємства, є транзитними і воно не має права власності на такі кошти, то при визначені суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для нарахування єдиного податку ці кошти не включаються до бази оподаткування. Згідно з п. 1. 31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» передбачено, що не вважається продажем операції з надання товарів в межах договорів комісії, зберігання (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно - правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Зазначений порядок визначення обсягу виручки від реалізації (продажу) продукції (товарів, робіт, послуг) однаковий для будь-якого комісіонера - платника єдиного податку, оскільки у відповідності з принципами рівності і недопущення будь - яких проявів податкової дискримінації, вказаними в ст. 3 Закону України «Про систему оподаткування», до суб'єктів господарювання (юридичним і фізичним особам, включаючи нерезидентів) при визначенні обов'язків по сплаті податків і зборів (обов'язкових платежів) повинен бути забезпечений однаковий підхід. Відповідно до п.п. 4.4.1 п.4.4 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.00р. передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно - правового акту, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Слід відмітити, що ні в Указі № 727, ні в інших нормативних актах ДПА України, які стосуються спрощеної системи оподаткування прямо не зазначено яким чином визначається виручка від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) для цілей оподаткування. Щодо особливостей здійснення комісійної торгівлі, то основним нормативно-правовим актом, який регламентує порядок та умови здійснення операцій з продажу товарів за договорами комісії, є Цивільний кодекс України. Відповідно до ст.1011 ЦК України, передбачено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням іншої сторони (комітента) за плату зробити одну або декілька операцій від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії відноситься до договорів про надання послуг, тобто комісіонер надає послугу і отримує за це відповідну плату, тому комісіонер продає не товар, а свою послугу, таким чином обсяг виручки фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, який є платником єдиного податку згідно Указу, і здійснює діяльність згідно з договорами комісії і виступає в цьому договорі Комісіонером, складається з сум комісійної винагороди, одержаної таким Комісіонером згідно договору комісії. Тому обсяг виручки позивача складає за липень, серпень 2006р. склав - 31009,12 грн., що було відображено у відповідних звітах, а не 427362,80 грн.. як помилково зазначає в акті перевірки відповідач. З урахуванням коштів, отриманих позивачем від реалізації товарів (робіт, послуг) за 2006 рік, обсяг виручки позивача від реалізації товарів (робіт, послуг) за рік не перевищував 500 тис. грн. Відповідно до ст. 6 Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), а саме податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого підприємництва). Книга обліку доходів та витрат, як зазначено в акті перевірки, велася фізичною особою - підприємцем [PERSON], яка отримала свідоцтво про сплату єдиного податку, належним чином відповідно до Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженою постановою КМУ від 26.09.01р. № 1269. Книга прошнурована, пронумерована та зареєстрована ДПІ у Ленінському районі м. Харкова 09.03.2006р. за № М-5. В зв'язку з наведеним, посилання представника відповідача в судовому засіданні про порушення порядку ведення позивачем книги обліку доходу та витрат (не заповнення позивачем граф 2 та 5 книги) не беруться судом до уваги. Таким чином, судом встановлено, що Фізична особа підприємець [PERSON] у період, що перевірявся правомірно була платником єдиного податку відповідно до Указу Президента «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів підприємницької діяльності» № 727/98 від 03.07.98р. та правомірно не перейшла в липні, серпні 2006 р. на загальну систему оподаткування та не застосовувала РРО при реалізації продукції від свого імені за рахунок комітента - ФОП [PERSON] отриманні виручки від продажу товарів комітента за липень, серпень 2006р. згідно договору комісії від 01.03.2006 г. № 01-03/2006. В зв'язку з наведеним, суд вважає висновок акту перевірки відповідача про порушення позивачем пп.1,2 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” хибним та таким, що ґрунтується на довільному застосуванні норм чинного законодавства України. За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування до позивача дію п.1 ст.17 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Харкова про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 31.05.2007р. № 000092170/0 на суму 2 136 814,00 грн. прийнято з порушенням ч.3 ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню. Відповідно до ст.94 КАС України, враховуючи, що рішення приймається на користь сторони, яка не є суб'єктом владним повноважень, суд дійшов висновку про необхідність стягнення сплаченого державного мита з держбюджету на користь позивача. На підставі ч.2 ст.89 КАС України, пп.”б” п.1 ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” 21.01.1993р. № 7-93 суд повертає сплачене державне мито у розмірі 3,40 грн. Одночасно суд роз'яснює, що судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Результат розгляду: granted