Рішення адміністративного суду від 2008-04-08 00:00:00+03

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що він проживаєв м.Овручі та працює з 1991 року у відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця. Має статус евакуйованої особи із зони відчуження 2 категорії. Його діти - [PERSON]та [PERSON], мають статус дітей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи. За період з 01.01.2006 року по 30.12.2007 року відповідачами йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не були виплачені кошти у повному обсязі, передбачені ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» його дітям, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначив в розмірі 18818,00 грн., за допомогу у зв»язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва (ст.37) - 11290,80 грн. Посилається на те, що він отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав вповному обсязі. Представник відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця» позовні вимоги не визнала, подала суду заперечення. Представник відповідача управління праці та соціального захисту населення Овруцької РДА у судове засідання не з'явився. Направив суду заперечення, де вказав, що позовні вимоги не визнають і просять справу розглядати без них. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS]. З 1991 року працює в Овруцькій дистанції колії Південно0Західної залізниці. Позивач має статус громадянина, який евакуйований у 1986 році із зони відчуження. 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням. Доньки позивача - [PERSON] та [PERSON], мають статус дітей, які потерпілиа від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідними посвідченнями. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Позивач та його доньки, проживаючи в м.Овручі Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілими від аварії на ЧАЕС і повинні були отримувати вказану допомогу в зазначеному розмірі щомісяця, проте у вказаний позивачем період, вона виплачувалась частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, що вбачається із довідки № 49 від 28.01.2008 року, тобто, права позивача були порушені. Згідно ст.39 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата: у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати щомісяця. Проте вказана доплата виплачувалась у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати, тобто в значно меншому розмірі, як вбачається із довідки № 49 від 28.01.2008 року. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Кодекс адміністративного судочинства передбачає річний строк звернення до суду за відновленням порушених прав. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. Однак, дію абзацу третього частини першої статті 39 було зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005 рік. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006 і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», якщо акти (закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України, правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим) або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме: Розмір мінімальної заробітної плати у спірний період становив: з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Заборгованність перед позивачем становить: -- за липень-вересень 2007 року = 2640 грн.(440 грн. х 2 х 3 міс.) -- за жовтень-грудень 2007 року = 2760 грн.(460 грн. х 2 х 3міс.), а всього 5400 грн. - 63 грн. (отриманих по ПКМ України) = 5337 грн. Всього заборгованість (ст.39) складає 5337 грн. Дію абзацу 3 частини 1 ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 2006 рік зупинено згідно Закону № 3235-15 від 2-.12.2005 року, а на 2007 рік зупинено згідно Закону № 489-16 від 19.12.2006 року і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 від 09.07.2007. Тому стягненню підлягає заборгованість (ст.37) з дня прийняття рішення Конституційним Судом України, а саме за шість місяців (липень - грудень) 2007 року, в межах заявлених позовних вимог. Розмір мінімальної заробітної плати з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року - 460 грн. Заборгованість складає: -- за липень-вересень 2007 року = 1584 грн.(440 грн. х 40% х 3 чол. х 3 міс.) -- за жовтень-грудень 2007 року = 1656 грн.(460 грн. х 40% х 3 чол. х 3 міс.), а всього: 1584 грн. + 1656 грн. - 37,80 грн.(отриманих по постанові КМУ) = 3202,20 грн. Всього заборгованість складає (ст.37) 3202,20 грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього. В позові до інших відповідачів суд відмовляє за безпідставністю, оскільки вони здійснювали відповідні виплати у спірний період часу в межах видатків, визначених розпорядником коштів.

Результат розгляду: partial