Рішення адміністративного суду від 2008-04-11 00:00:00+03

Позивач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Подільської районної у місті Києві державної адміністрації з 2000 року, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії, про що йому видане посвідчення серії [NUMBER]. Згідно пункту 1 частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи”, інвалідам третьої групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Стаття 62 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначає, що роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, встановлені такі розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178; N 37, ст. 543, газета "Голос України", 25 червня 1996 р. № 114): є) щорічної допомоги на оздоровлення: зазначеним інвалідам: I і II групи - 2670 тис. крб., III групи - 2150 тис. крб., дітям-інвалідам - 2150 тис. карбованців. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” були внесені зміни до Постанови КМ України № 836 та встановлено, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень. Відповідно до поданих заяв [PERSON]. Управлінням праці та соціального захисту населення сформовано списки-розпорядження по особовому рахунку № 701115: - 2000 - 2004 роки в розмірі 21 грн. 50 коп, відповідно до постанови КМУ від 26.07.1996 р. № 836; - 2005 - 2006 роки в розмірі 90 грн., відповідно до постанови КМУ від 12.07.2005р. № 562, які передані на виплату до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. За інформацією центру на користь позивача проведені поштовим переказом виплати за місцем проживання заявника в загальній сумі 287,5 грн., що не заперечується позивачем і підтверджується довідкою від 18.10.2007 р. № 04/1505-06 (знаходиться в матеріалах справи). За 2007 рік розпорядження на виплату щорічної допомоги на оздоровлення [PERSON] до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не надходило. У період, за який заявлені вимоги про стягнення виплат на оздоровлення, розмір мінімальної заробітної плати був таким: 118 грн. 01.07.2000 -31.12.2001 Закон України № 1766-III від 01.06.2000 (1766-14) 140 грн.01.01.2002 -30.06.2002Закон України № 2896-III від 13.12.2001 (2896-14) 165 грн.01.07.2002 -31.12.2002Закон України № 2896-III від 13.12.2001 (2896-14) 185 грн.01.01.2003 -30.11.2003Закон України № 372-IV від 26.12.2002 (372-15) 205 грн.01.12.2003 -31.08.2004Закон України № 380-IV від 26.12.2002 (380-15) 237 грн.01.09.2004 -31.12.2004Закон України № 1344-IV від 27.11.2003 (1344.15) 332 грн.01.09.2005 -31.12.2005Закон України № 2496-IV від 18.03.2005 400 грн.01.12.2006Закон України № 3235-IV від 20.12.2005 420 грн.01.07.2007Закон України № 489-V від 19.12.2006 460 грн. 01.10.2007 Закон України № 749-V від 15.03.2007 Таким чином, недоплата позивачу одноразової допомоги на оздоровлення складає: За період з 2000-2007 р.р. -7 762,50 грн. (із розрахунку 8140 грн.-377,5 грн. = 7762,5 грн.) Під час судового розгляду адміністративної справи, представником Відповідача 2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач протягом 2000-2006 рр. одержував нараховані йому виплати, заперечень щодо їх розміру не заявляв, законодавчо встановлені розміри компенсаційних виплат повинен був знати, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»офіційно оприлюднений. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. З огляду на те, що Позивачем був пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2000 - 2006 роки не підлягають задоволенню, застосовуючи наслідки статті 100 КАС України. Позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік в сумі 1840 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений Законом. Частиною 1 статті 67 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 76 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” зі змінами внесеними згідно з Законом України від 15.03.2007 р. № 749-V, мінімальна заробітна плата з 01.10.2007 р. складає 460,00 грн. Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон № 231-V від 5 жовтня 2006 року). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів. Верховною Радою України дію абзацу другого частини четвертої статті 48 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. № 489-V. Проте зупинення дії абзацу другого частини четвертої статті 48 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007. У відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 року текст статті 48 викладено в такій редакції: "Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України". Аналізуючи зміст наведених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що оскільки редакція абзацу другого частини 4 статті 48 Закону була чинною до внесення відповідних змін згідно з Законом № 107-VI від 28.12.2007 року, вимоги позивача про стягнення суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік виходячи з розміру мінімальної заробітної плати підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення 13 800 грн. одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену частиною 1 статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” підлягають задоволенню частково в сумі 58,32 грн. виходячи з наступного. Частиною 1 статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачалось, що одноразова компенсація особам, які стали інвалідами, та сім'ям, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме для інвалідів III групи виплачується в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, але не менше 5 тисяч карбованців. При цьому у ч. 3 цієї статті зазначено, що виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу була призначена до виплати одноразова компенсація, як особі, яка стала інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 5832000,00 грн. Протокол № 4173 від 22.05.1995 року про призначення пенсії та компенсації міститься в матеріалах справи. Проте на неодноразові запитання суду щодо виплати одноразової компенсації Відповідач 2 не зміг підтвердити документально виплату вказаної суми Позивачу з 1995 року до цього часу. Зазначене підтверджується листом від 18.02.2008 р. № 04/436-06 на ім'я начальника Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, що міститься в матеріалах справи. Позивач також зазначив, що цю суму одноразової компенсації він не отримував. У відповідності до Указу Президента України від 25.08.1996 р. «Про грошову реформу в Україні» починаючи з 2 вересня 1996 року в Україні проведено грошову реформу - введення в обіг визначеної Конституцією та іншим законодавством України національної валюти України, якою є гривня та її сота частина копійка. Так, українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Виходячи з цього розрахунку, на користь Позивача підлягає до виплати сума одноразової компенсації в розмірі 58,32 грн. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, та свідчать про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем частково підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Враховуючи всі вищевикладені обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]. підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial