Рішення адміністративного суду від 2008-05-12 00:00:00+03

05 березня 2008 року [PERSON]. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії суєта владних повноважень - Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо порядку нарахування та виплати йому в 2005-2007 роках разової грошової допомоги в меншому розмірі ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнути з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації на його користь 4725 грн. 30 коп. недоплаченої суми разової грошової допомоги за 2005-2007 роки. В обґрунтування позову [PERSON]. зазначив, що відповідач в порушення вимог спеціального закону здійснив виплату разової грошової допомоги в інших розмірах. Також позивач зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», яким було встановлено інший розмір таких виплат, а рішенням від 09.07.2007 конституційний Суд України встановив, що зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України. Представник відповідача в попередньому судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що порядок виплати разової грошової допомоги ветеранам війни визначається Кабінетом Міністрів України. Таким порядком є постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2004 №177 та Закон про державний бюджет на відповідний рік. Представник відповідача також зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог, які стосуються 2005-2006 років. Дослідивши чинне законодавство, матеріали справи та доводи сторін, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON]. має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим Військовою частиною А0450 11.12.1996 року, і користується пільгами, встановленими Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Позивачу в період 2005- 2007 років було здійснено виплату щорічної допомоги до п'ятого травня, і це не оскаржується ні позивачем, ні відповідачем, відповідно до Законів України Про державний бюджет на відповідний рік у наступних розмірах: в 2005 році - 250 грн., в 2006 році - 250 грн., в 2007 році - 280 грн. Позивач вважає, що сума цих виплати є неналежною, оскільки мінімальна пенсія за віком у 2005 році складала 332 грн., у 2006 році - 359 грн., у 2007 році - 410, 06 грн. Відповідна загальна сума недоплати складає 4725, 30 грн. При вирішенні справи судом встановлено, що органи праці та соціального захисту населення при здійсненні виплати щорічної разової грошової допомоги відповідно до ст.ст. 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виступають відповідно до ст.21 Бюджетного Кодексу України лише як розпорядники бюджетних коштів, а порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України, який має щорічно у проекті Державного бюджету України передбачати цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій. Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що Міністерство фінансів України і Державне казначейство України забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги у розмірах, встановлених Законом про Державний бюджет на відповідний рік. В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст.95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно Законом про Державний бюджет України. Суд також бере до уваги зауваження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позивачем було пропущено річний строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом в частині позовних вимог за 2005-2006 роки. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Щодо доводів представника позивача про дію рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виплата позивачу була здійснена у квітні-травні 2007 року, тобто в період, коли був чинним Закон України «Про державний бюджет на 2007 рік». З урахуванням сукупності викладених обставин суд доходить висновку, що з боку відповідача не було місця порушення прав та законних інтересів [PERSON]

Результат розгляду: denied