Рішення адміністративного суду від 2008-05-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до ГУМНС та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Закарпатській області, третя особа: [PERSON] про визнання нечинним рішення суб'єкта владних повноважень, поновлення на роботі, стягнення оплати за вимушений прогул та стягнення моральної шкоди. Позов мотивує тим, що згідно наказу по особовому складу начальника ППЧ-9 м. Рахів за № 3 від 02 січня 2003 року його при значено на посаду водія пожежного автомобіля. Наказом начальника відділу пожежної безпеки від 13 лютого 2003 року за № 13 о/с його переведено для подальшої роботи на цій же посаді до МНС України. Наказом начальника Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи в Закарпатській області за № 15 о/с від 14 лютого 2003 року [PERSON] призначено на посаду водія ППЧ-9 м. Рахів. Наказом начальника Головного управління міністерства з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Закарпатській області [PERSON] № 150 о/с від 08.09.2006 року його звільнено зі служби, з посади водія професійно-пожежної частини-9 м. Рахів Рахівського районного відділу ГУМНС в Закарпатській області на підставі ст.40 п.1 КЗпП України - у зв'язку з ліквідацією підрозділу на виконання наказу МНС України від 27 червня 2006 року за № 403 «Про здійснення організаційно-штатних заходів у структурних підрозділах МНС України» та наказу ГУМНС України в Закарпатській області від 06 вересня 2006 року за № 284 «Про внесення змін до наказу ГУМНС України в Закарпатській області від 10.07.2006 року за № 215 «Про здійснення організаційно-штатних заходів». Позивач вважає, що фактично ліквідації підрозділу, де він працював водієм, не було, оскільки фактично всі посади, які існували на ППЧ м. Рахів до ліквідації були збережені. На місце роботи замість звільнених осіб приймались особи, вік яких не дозволяв проходження служби у воєнізованих підрозділах МНС України. Крім того, його було переведено на роботу до ГУМНС України в Закарпатській області і тому вважає, що звільнення його з посади водія у зв'язку з ліквідацією було б законним і підставним за умови ліквідації ГУМНС України в Закарпатській області, чого не було. Про незаконність його звільнення свідчить і те, що відповідач не провів з позивачем, передбачених законом, розрахунків і на день звільнення заборгованість перед ним складала 1188,89 гривень. Також йому не було запропоновано перевестись на іншу роботу. У зв'язку з цим просить поновити його на посаді водія ПДЧ-9 м. Рахів Рахівського районного відділу Головного управління МНС в Закарпатській області та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вереснчя 2006 року по день поновлення на роботі, допустивши негайне виконання рішення с уду про стягнення середнього заробітку за один місяць. Позивач вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому було заподіяно моральної шкоди, яка полягає в перенесених ним моральних переживань з приводу неправомірних щодо нього дій, а також викликаним в результаті цього захворюванням, яку він оцінює в 10 тисяч гривень. Крім того, просить поновити пропущений строк для звернення до судуё оскільки, згідно ухвали апеляційного сулу Закарпатської області від 27 листопада 2007 року, рішення Рахівського районного суду від 02 жовтня 2007 року за його позовом до відповідачів було скасоване повністю, оскільки його було звільнено з публічної служби, а тому вирішення цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду, саме тому вважає, що строк було пропущено з поважних причин. Судові витрати по справі та вартість юридичних послуг просить віднести за рахунок відповідача. В суді [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги зазначені в позовній заяві підтримали повністю та наполягають на задоволенні позову. Зазначили, що профспілкові збори щодо звільнення працівників у зв'язку з ліквідацією проведені не були, пропозицій щодо працевлаштування в підрозділах райвідділу [PERSON] не поступало, хоча він, як колишній працівник ППЧ-9 мав першочергове право на зайняття вакантних посад. Представник відповідача - Штефко В.В. позов не визнав та пояснив, що заявлені вимоги є абсолютно безпідставними і нічим не обґрунтованими, оскільки [PERSON] ніколи не працював в Головному управлінні МНС України в Закарпатській області, а був працівником ППЧ-9 м. Рахів, з наказом МНС від 27.06.2006 року № 403 “Про здійснення організаційно-штатних заходів у структурних підрозділах МНС”, яким ліквідовано ППЧ-9 м. Рахів, [PERSON] був ознайомлений на профспілкових зборах його було повідомлено про наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією частини. Крім того наказом МНС від 27.06.2006 року № 403, з метою оптимізації організаційних структур підпорядкованих Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій, створено 3-тю підпорядковану державну пожежну частину м. Рахів Рахівського районного відділу ГУМНС України в Закарпатській області (далі - ПДПЧ-3 м. Рахів) з воєнізованими штатами, де до проходження служби повинні бути залучені тільки особи рядового та начальницького складу із присвоєнням їм спеціального звання. Оскільки згідно з п.5 Положення про проходження служби особами рядового і начальницького складу ОВС, граничний вік перебування на службі для чоловіків - 45 років, а на день створення ПДПЧ-3 м.Рахів позивач вже досяг зазначеного граничного віку перебування на службі, тому йому не було запропоновано пройти атестацію для подальшого проходження служби в даній частині. Вважає, що [PERSON] звільнено з займаної посади з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Оскільки Рахівський РВ, як підпорядкований підрозділ ГУМНС в Закарпатській області має право розпоряджатися коштами, виділеними Міністерством, через Головне управління, на утримання даного підрозділу, тому затримка з розрахунком при звільненні позивачів виникла в результаті несвоєчасного надходження бюджетних коштів, розпорядником яких є Міністерство, на рахунок Рахівського РУ ГУМНС в Закарпатській області. Розрахунок з позивачем було проведено одразу, як тільки надійшли кошти. Просить відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову повністю. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Витяг з наказу начальника ППЧ-9 м.Рахів (по особовому складу) №3 від 02 січня 2003 року «Про прийняття на роботу» вбачається, що [PERSON] був прийнятий на роботу водієм пожежного автомобіля в ППЧ-9 м.Рахів з 03 січня 2003 року. З трудової книжки вбачається, що наказом ВПБ №13 о/с від 13.02.2003 року [PERSON] переведений для подальшої роботи до МНС України. З витягу з наказу №15 о/с від 14 лютого 2003 року вбачається, що було призначено з 14 лютого 2003 року у 9-у професійну пожежну частину м.Рахів Відділу пожежної безпеки в Закарпатській області Державного департаменту пожежної безпеки МНС України [PERSON], який прибув з ППЧ-9 м.Рахів ВПБ УМВС України в Закарпатській області на посаду водія ППЧ-9 м.Рахів з посадовим окладом 135 гривень. З витягу із наказу № 150 о/с від 08.09.2006 року, вбачається, що [PERSON], водія ППЧ-9 м.Рахів, Рахівського районного відділу Головного управління МНС України в Закарпатській області, звільнено по статті 40 п. 1 (у зв'язку з ліквідацією підрозділу) КЗпП України з 11.09.2006 року. Довідкою Рахівського районного відділу Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Закарпатській області №45 від 28.04.2007 року вбачається, що при звільненні заборгованість разрахункових перед [PERSON] складала 1188,89 гривень у зв'язку з відсутністю грошових коштів. У відповідності до ст.49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Статтею 42-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Протокол засідання загальних зборів профспілкового комітету ППЧ-9 м.Рахів суд не бере до уваги, оскільки з нього вбачається, що збори проводилися 29.06.2006 року, а про ліквідацію ППЧ-9 м.Рахів ППЧ-9 м.Рахів та вивільнення працівників цих частин, як зазначено у сприску до загальних профспілкових зборів, працівників було повідомлено 27.06.2006 року. Оригіналу договору відповідачем суду не предоставлено. Отже, [PERSON] був звільнений з посади водія ППЧ-9 м.Рахів, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, тобто розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації. В ході розгляду справи не було доведено, що позивач належним чином був повідомлений про ліквідацію ППЧ-9 м.Рахів, тобто не менш як за два місяці до ліквідації. Крім того, як вбачається з наказу №403 від 27.06.2006 року, було ліквідовано дев'яту професійну пожежну частину другої групи по охороні м.Рахів Головного управління МНС України в Закарпатської області та було утворено за рахунок перерозподілу існуючої штатної чисельності організаційні структури у складі головних управлінь МНС України в областях та затверджено типовий штат 2-Б, чисельністю 38 одиниць третьої підпорядкованої державної пожежної частини м.Рахів, Рахівського району Закарпатської області Головного управління МНС України в Закарпатській області, яка є правонаступником ППЧ-9м.Рахів. Позивач довів у судовому засіданні, що йому не було запропоновано роботу в новоутвореній пожежній частині, хоча фактично всі посади, які існували на ППЧ-9 м.Рахів до ліквідації збереглися у третій підпорядкованій державній пожежній частині м.Рахів, Рахівського району Закарпатської області Головного управління МНС України в Закарпатській області та він, з урахуванням його кваліфікації мав першочергове право на зайняття посади водія пожежної частини, однак на роботу приймалися інші працівники. Також, всупереч ст.47 КЗпПУкраїни, в день звільнення не було проведено повного розрахунку з [PERSON], тому слід визнати наказ про звільнення [PERSON] з посади водія ППЧ-9 м.Рахів протиправним та поновити його на попередньому місці роботи. У відповідності до ч.2 ст.235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому слід стягнути з Головного управління міністерства з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Закарпатській області в користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2006 року по день поновлення на роботі. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику. Позивачем ставилося питання про стягнення в його користь з відповідача моральної шкоди, яку він оцінює в суму 10000 гривень, оскільки внаслідок незаконного звільнення він переніс моральні страждання у зв'язку із незаконним звільненням, втратив нормальні життєві зв'язки, витрачав додаткові зусилля для організації свого життя, однак суд вважає, що сума 10000 гривень моральної шкоди є значно завищеною, а тому позов у цій частині слід задовольнити частково, стягнувши з Головного управління міністерства з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Закарпатській області в користь [PERSON] 2000 гривень моральної шкоди. Судові витрати в сумі 51 гривню судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Позов у частині стягнення витрат на юридичні послуги в сумі 5000 гривень, які заявлялися позивачем в судовому засіданні до задоволення не підлягають, оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження понесення ним таких витрат. У відповідності до ст.235 Кодексу Законів про працю України та 256 КАС України слід допустити негайне виконання постанови в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць. Вимога [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду підлягає до задоволення, так як позивач подавав до Рахівського районного суду позов про поновлення його на роботі та 02 жовтня 2007 року Рахівським районним судом було винесене рішення у справі за його позовом, однак ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2007 зазначене рішення було скасовано та його повідомлено, що оскільки дані правовідносини відносяться до публічної служби, тому вирішення цього спору віднесено до юрисдикції адміністративного суду, що свідчить про поважність причини пропуску строку.

Результат розгляду: partial