Рішення адміністративного суду від 2008-02-14 00:00:00+02

У жовтні 2006 року [PERSON]. звернувся до Замостянського районного суду Вінницької області з позовною заявою, у якій, посилаючись на порушення відповідачем пенсійного законодавства, просив визнати дії УМВС України у Вінницькій області неправомірними, зобов'язати збільшити розмір пенсії з 52% до 61%, включити 50% пенсійну доплату та виплатити заборгованість. В якості відповідача до участі в справі залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Постановою Замостянського районного суду міста Вінниці від 29 березня 2007 року та додатковою постановою цього ж суду від 4 травня 2007 року позовні вимоги [PERSON]. задоволено. Дії УМВС України у Вінницькій області щодо перерахунку пенсії [PERSON]. визнано незаконними, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії позивачу з урахуванням строку служби у виправно-трудовій колонії особливого режиму з розрахунку один місяць за сорок днів, збільшити розмір пенсії з 52 % до 61 %, включити в пенсійний перерахунок 50 % доплату, встановлену для осіб, які мають право на пенсію за вислугу років, відповідно до Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року № 926/96, а також стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 18156,00 грн. В апеляційних скаргах Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та УМВС України у Вінницькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне дослідження обставин, що призвело до неправильного вирішення справи, просять скасувати прийняті у справі судові рішення і прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в підтримку вимог апеляційних скарг та, перевіривши доводи апеляцій наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Висновок суду про неправомірність дій відповідача щодо неправильного врахування вислуги років у пільговому обчисленні за час роботи у виправно-трудовій колонії з розрахунку 1:1,5, є невірним. По справі встановлено, що позивач проходив службу в виправно-трудовій колонії з 01.08.1986р. по 28.12.1991р. і звільнений з органів МВС України 26.07.1993р., тобто до прийняття змін до постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992р. Оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 19.09.1993р. була прийнята після звільнення позивача з органів МВС України, то її дія не поширюється на правовідносини, які виникли до її прийняття. Задовольняючи вимоги позивача стосовно пенсійної доплати, суд не врахував положення постанови Кабінету Міністрів України №257 від 1993 року, згідно якої встановлення доплати визначалося як право керівника від 25% до 50%. Крім цього, вказану доплату позивач не отримував. Згідно ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. (в редакції чинній на час звільнення позивача з МВС України), пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей обчислюються з грошового забезпечення цих військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу. При цьому для обчислення їм пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 п.4 ст.202 КАС України, підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Беручи до уваги те, що при вирішенні справи суд першої інстанції порушив зазначені вище норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, прийняті в даній справі судові рішення належить скасувати і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та,

Результат розгляду: denied