Рішення адміністративного суду від 2008-08-22 00:00:00+03

Позивач просить визнати неправомірними дії першого відповідача щодо винесення наказу № 61 о/с від 21.01.2008р. про його звільнення з органів внутрішніх справ та про скасування останнього, поновлення його на службі у органах внутрішніх справ на посаді дільничого інспектора міліції ВДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУ з 21.01.2008р., посилаючись на те, що підставою його звільнення став інцендент, який стався 19.12.2007 року о 22.00 годині в клубі „Рой” за адресою: м.Харків проспект Московський, 266, де керівництво Орджонікідзевського РВ ХМУ організовало святкування Дня міліції для особового складу підрозділу, між ним та [PERSON], в ході якого останній причинив йому тілесні ушкодження - ножеве поранення, та він був доставлений до медичного закладу, повідомлення якого стало привидом для його звільнення з органів внутрінніх справ, не дивлячись на те, що по данному факту було порушена кримінальна справа по відношенню до [PERSON], де він був визнаний потерпілим. Одночас, просить про відшкодування збитків у вигляді грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Представник першого відповідача та третьої особи за дорученнями Колесніков Г.М. проти позову заперечує, посилаючись на те, що 21.01.2008 року за наказом начальника ГУМВС України в Харківській області № 61 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України" за ст. 64 п.”є”/ за порушення дисципліни / за фактом бійки, яка спричинена 19.12.2007 року робітниками міліції, що знаходилися в стані сп”яніння. Таке звільнення на його думку є законним, оскільки з боку позивача мало місце порушення положень Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, оскільки він допустив проступок, який ганьбить звання робітника міліції, с приводу чого було проведене службове розслідування та прийняте таке рішення. Представник другого відповідача за дорученням Сафронова К.В. проти позову заперечує з підстав, викладених Колесніком Г.М. Заслухавши сторони, дослідивши докази суд приходить висновку про задоволення позову виходячи зі слідуючих підстав. Встановлено, що [PERSON], згідно наказу начальника ГУМВС України в Харківській області № 61 о/с від 21.01.2008 року, звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України” у запас Збройних Сил за ст. 64 п. „є” / за порушення дисципліни / з посади дільничого інспектора міліції ВДІМ Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУ з 21.01.2008р. Підставою його звільнення з органів внутрінніх справ став інцендент, який стався 19.12.2007 року о 22.00 годині в клубі „Рой” за адресою: м.Харків проспект Московський, 266, де керівництво Орджонікідзевського РВ ХМУ організовало святкування Дня міліції для особового складу підрозділу, між ним та [PERSON], в ході якого [PERSON] отримав тілесні ушкодження. По данному факту було порушена кримінальна справа стосовно [PERSON], де [PERSON] був визнаний потерпілим, чому підтверженням є постанова Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.04.2008 року, яка набрала чинності. Вказаному звільненню позивача передувада службова перевірка, проведена відповідачем за фактом порушення службової дисципліни працівниками Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України В Харківській області, згідно висновків якої від 21.12.2007 року, за порушення службової дисципліни, яке виразилось у грубому ігноруванні вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, Етичного кодексу працівника ОВС, позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ із застосуванням заходів дисциплінарного впливу. Але притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності не відбулося. До нього було застосоване тільки звільнення з ОВС за порушення дисципліни. На підставі п. 64 „є” „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ” особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни. Згідно ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» за кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Тобто, в даному випадку застосоване до [PERSON] звільнення з органів внутрішніх справ, як дисциплінарне стягнення, не відповідає характеру та тяжкості вчиненого ним порушення, оскільки не взято до уваги факт отримання ним тілесних ушкоджень при обставинах, де його вина відсутня, чому доказом є проведене розслідування компетентним органом та вердикт суду у справі, який є підставою для звільнення від доказування по даному факту, відповідно до вимог ст. 72 КАСУ, тобто, відповідачем не прийнято до уваги при прийнятті свого рішення: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, що передбачено ст. 14 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України». Відповідно до вимог статті 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. В даному випадку відповідною стороною не надані докази поважності звільнення позивача зі служби та проведення службової перевірки і атестації стосовно цього за його участю відповідно до вимог „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ”, як і стосовно прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з ОВС. Безпідставними, на думку суду, є посилання відповідної сторони на обгрунтування законності оскаржуваного рішення з мотиву скоєння позивачем дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп”яніння та вчинення бійки, що призвело до зниження іміджу міліції та виникнення негативного громадського резонансу, як таке, що не найшло свого підтверження та спростовується слідуючим: вказана подія мала місце за межами виконання позивачем службових обов”язків. Вживання міцних напоїв у вільний від служби час діючим законодавством не заборонено, як і не доведена провина позивача у конфлікті, який виник з іншим працівником міліції при святкуванні професійного свята, що проводилось з відома керівництва підрозділу. Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, першим відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, порушені вимоги „Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ”, а саме: не проведено належне службове розслідування стосовно спричинення позивачеві 19.12.2007 року тілесних ушкоджень та має місце не відповідність звільнення позивача з ОВС за порушення дисципліни та відсутністю такого факту, тобто притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС, а тому сукупність наведених доказів дає суду підстави для висновку про те, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, в зв”язку з чим має місце порушення права позивача на прийняття законного рішення щодо його звільнення з органів внутрішніх справ, захист якого можливо шляхом поновлення його на посаді, яку він займав до звільнення. Згідно вимог ст.8 КАСУ, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та ст.9 КАСУ, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов”язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в ст.8 Конституції України та ст.22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. А тому при таких обставинах, вказані дії першого відповідача не можуть вважатися законними та обгрунтованими, оскільки вони направлені на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Згідно ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що [PERSON] перебував у вимушеному прогулі 8 місяці 01 день з 21 грудня 2007 р. по 22 серпня 2008 р., то за цей час другий відповідач, на грошовому утриманні якого перебував позивач, зобов'язаний виплатити на його користь грошове забезпечення у розмірі 8144,60 грн., виходячи із місячного грошового утримання, яке складає 1158 грн., згідно наданої довідки за № 351 від 14.02.2008р. Відповідно до вимог ст. 256 КАСУ постанова в частині поновлення позивача на службі та стягнення грошового забезпечення в межах місячного утримання підлягає негайному виконанню.

Результат розгляду: granted