Рішення адміністративного суду від 2008-06-09 00:00:00+03

07 лютого 2006 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Дружківського управління праці та соціального захисту населення, в якій вказав, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Він набув право на одержання щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідач виплачує йому щорічну компенсацію значно меншому розмірі по 26 грн. 70 коп., в результаті чого за період 2001-2004 роки недоплата складає 4078грн. 20 коп. Просить суд стягнути недоотриману суму на оздоровлення у розмірі 4078 грн. 20 коп. Постановою Дружківського міського суду від 16.03.2006 року [PERSON] в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.04.2006 року апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення постанова Дружківського міського суду від 16.03.2006 року - залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.11.2007 року касаційна скарга [PERSON] була задоволена частково, постанова Дружківського міського суду від 16.03.2006 року та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 20.04.2006 року були скасовані, справа направлена до суду першої інстанції для нового розгляду. 18 січня 2008 року справа надійшла Донецького окружного адміністративного суду. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2008 року адміністративну справу за позовом [PERSON] до Дружківського управління праці та соціального захисту населення Дружківської міської ради було передано на розгляд до Дружківського міського суду Донецької області. 02 квітня 2008 року справа надійшла до Дружківського міського суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнив та пояснив, що він має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії. Згідно Закону України „Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” він має право на одержання щорічної компенсації на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Незважаючи на вимоги Закону, відповідач виплатив йому щорічну компенсацію за період з 2001 по 2004 рік у розмірі: 26,70 грн. за кожний рік, Вважає, що за період з 2001 по 2004 роки недоплата складає 4318 грн. 20 коп. Просить суд стягнути недоотриману суму на оздоровлення у розмірі 4318 грн. 20 коп. за період з 2001 по 2004 роки. Від позовних вимог в частині стягнення недоотриманих сум на оздоровлення за 2000 рік відмовився, у зв'язку з тим, що в цей період знаходився на обліку в УПСЗН Барвенківської районної ради. Представник відповідача Полякова О.В. позовні вимоги не визнала та пояснила, що виплати на оздоровлення Дружківським управлінням праці та соціального захисту населення проводились в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року № 836. Більш того, позивачем пропущений строк для звернення до адміністративного суду передбаченого ст.99 КАС України. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] належить (віднесений) до другої категорії як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Даний факт сторони не заперечували. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціального захисту потерпілого населення, визначені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Абзацом 4 частини 4 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Згідно частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Зазначені норми закону протягом 2000-2004 років були чинні і підлягають застосуванню. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми виплат. Встановлений у 1996 році постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати на 2000-2007 роки, а не постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 26.07.1996 року № 836. Відповідно до Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік”, Закону України „Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2003 рік” від 26.12.2002р., Закону України „Про державний бюджет України на 2004 рік” зі змінами від 17.06.2004 року, Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік” з наступними змінами, розмір мінімальної заробітної плати становить: з 1 січня 2002 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 140 грн., з 1 липня 2002 року - 165 грн., з 01.01.2003року у розмірі 185 грн. на місяць, а з 01 грудня 2003 року по 31 серпня 2004 року - 205 грн., с 01 вересня 2004 року - 237 грн., з 01 квітня 2005 року - 290 грн., з 01 липня 2005 року - 310 грн. на місяць, з 01 вересня 2005 року - 332 грн. Згідно листа начальника Дружківського управління праці та соціального захисту населення № 9455 від 27.12.2005 року (а.с.4) позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення: - за 2001р. - 26,7 грн. - 25.10.2002р. - за 2002р. - 26,7 грн. - 30.04.2004р. - за 2003р. - 26,7 грн. - 31.08.2004р. - за 2004р. - 26,7 грн. - 18.08.2005р. З урахуванням отриманої [PERSON] суми 108 грн.80 коп. (25.10.2002р. - 26,7 грн., 30.04.2004р. - 26,7 грн., 31.08.2004р. - 26,7 грн., 18.08.2005р. -26,7грн.) та розміру заробітної плати, встановленої на момент виплати, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню: за 2001 рік: в сумі 798,30 грн. (165х5-26.7) за 2002 рік: в сумі 998,30 грн. (205х5-26.7) за 2003 рік: в сумі 998,30 грн. (205х5-26.7) за 2004 рік: в сумі 1523,30 грн. (310х5-26,7) Всього: 798,30+998,30+998,30+1523,30= 4318 грн. 20 коп. Стосовно посилання відповідача на пропущення позивачем процесуального строку для звернення з позовом до суду, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 ст.13 Закону України „«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного Кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України судові витрати відносяться за рахунок держави, оскільки сторони звільнені від їх сплати. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted