Рішення адміністративного суду від 2008-04-10 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до ВДВС Куликівського РУЮ та Куликівського РВ УМВС України в Чернігівській області про визнання незаконними дій і бездіяльності суб'єктів владних повноважень і стягнення матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач відмовився від частини своїх позовних вимог до Куликівського РВ УМВС і 05.03.2008 року ухвалою суду провадження по справі в цій частині було закрито. В обґрунтування своїх вимог до ВДВС вказав, що 06.12.2003 року він вчинив злочин - трапилася ДТП в результаті якої загинула людина. Він вчинив ДТП керуючи автомобілем „Москвич АЗЛК-2138” д.н.з. [NUMBER], червоного кольору, який був придбаний ним у жителя смт. Куликівка [PERSON] 07.12.2003 року вказаний автомобіль був затриманий працівниками Куликівського РВ УМВС, як речовий доказ по кримінальній справі. Автомобіль знаходився на штрафмайданчику під відкритим небом, під впливом різних погодних умов. 26.05.2004 року його було засуджено до 5 років позбавлення волі. 16.06.2004 року Куликівським райсудом було винесено постанову відносно речового доказу - автомобіля, в якій зазначено про те, що його необхідно повернути власнику [PERSON] Вказану постанову направлено до Куликівського РВ УМВС - для виконання. 12.07.2004 року він, перебуваючи на підписці про невиїзд, звертався до Куликівського РВ УМВС з проханням повернути йому автомобіль, щоб продати його і розрахуватись з потерпілою. Проте йому було відмовлено, оскільки ВДВС Куликівсього РУЮ виніс постанову про затримання автомобіля. Він звертався до начальника ВДВС Куликівського РУЮ з проханням скасувати постанову і повернути йому автомобіль, але йому відмовляють і в подальшому накладають арешт. Після цього автомобіль лишився на штрафмайданчику Куликівського РВ УМВС під відкритим небом. Перебуваючи в місцях позбавлення волі він звертався до прокуратури з проханням перевірити законність арешту його автомобіля, але йому повідомили, що в діях ВДВС таких порушень не виявили. Хоча це не відповідає дійсності. Після того як питанням законності затримання автомобіля зайнялась Генеральна прокуратура, районна прокуратура повідомила, щоб його рідні забрали автомобіль, який вже втратив свою цінність. Однак його рідні автомобіль не забирали, і він особисто цього їм не доручав. Тому він просить визнати дії та бездіяльність ВДВС незаконними, а також стягнути з нього матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень та моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень, яка проявилась в тому, що він переживав за автомобіль, через його відсутність він не міг розрахуватись з потерпілою, автомобіль прийшов за час перебування на штрафмайданчику і в іншому місці в непридатний стан. Залучений до справи в якості третьої особи з самостійними вимогами [PERSON]. позовні вимоги позивача не підтримав і пояснив, що не матеріальних не інших претензій ні до кого не має. Автомобіль «Москвич» 13.10.2003 року по генеральній довіреності передав позивачу, а так як були відсутні кошти на складанні договору купівлі - продажу і реєстрації автомобіля, то в подальшому автомобіль на ім'я позивача не оформляв, а отримав від нього 2000 гривень. Прийняти автомобіль він відмовлявся і відмовляється, так як за нього отримав гроші, він і раніше відмовлявся від отримання автомобіля, хоча в грудні 2004 року цей автомобіль працівники міліції притягували до нього додому, а так як він не погодився, щоб його затягнули в двір, його залишили біля сусідського двору. В подальшому автомобіль забрали працівники ВДВС і він його більше не бачив. Хоча він і писав розписку про отримання цього автомобіля на ім'я начальника міліції 02.11.2004 року, але на це його спонукали працівники міліції. Представник ВДВС Куликівського РУЮ в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що вимоги позивача є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач взагалі не може бути суб'єктом вказаних правовідносин, оскільки власником автомобіля є зовсім інша особа. Постановою суду від 16.06.2004 року вказаний автомобіль було повернуто власнику [PERSON].. Крім того позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав. При розгляді справи в судовому засіданні так і не була встановлена норма закону, яка була порушена працівниками ВДВС. Розмір шкоди, яку просить стягнути позивач також нічим необґрунтована. Позивач не оскаржував дії працівників ВДВС та постанову про арешт його майна, про що стало відомо йому в червні 2004 року, безпідставно відмовився від автомобіля, а тепер вимагає стягнення коштів. 02.11.2004 року власник автомобіля [PERSON]. отримав свій транспортний засіб під розписку та ніяких претензій на нього не має. Тому просить позов залишити без розгляду. Заслухавши сторони, третю особу, а також дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення моральної шкоди по наступних підставах. В судовому засіданні доведено, що 26.05.2004 року позивача було засуджено за ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 135 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Вироком суду було стягнуто з позивача на користь [PERSON] матеріальну та моральну шкоду всього в розмірі 12607 гривень. Як речовий доказ по вказаній кримінальній справі проходив автомобіль „Москвич АЗЛК 2138” д.н.з. [NUMBER] який був затриманий та вилучений з місця ДТП працівниками Куликівського РВ УМВС 07.12.2003 року. Постановою Куликівського районного суду від 16.06.2004 року вказаний автомобіль повернутий власнику, оскільки юридично їм являвся [PERSON]. Довіреність, яку громадянин [PERSON]. надав позивачу передбачала майже всі права власника, однак сторони не склали договір куллі-продажу і не зареєстрували автомобіль на позивача. В судовому засіданні також доведено, що позивач багаторазово звертався до ВДВС, зі скаргами на ВДВС до прокуратури Куликівського району про скасування постанови про арешт вказаного автомобіля. Прокуратурою Куликівського району неодноразово перевірялись скарги позивача відносно правомірності дій посадових осіб ВДВС, в порушенні кримінальних справ відносно їх відмовлялось. Генеральною прокуратурою України три рази скасовувались постанови Куликівської прокуратури про відмову в порушенні кримінальної справи з метою подальшої більш ретельної перевірки скарг позивача. Хоча посадовими особами Куликівської районної прокуратури і перевірялися скарги позивача в частині неправомірності дій посадових осіб ВДВС, однак всі перевірки мали на меті визначити розмір матеріальної шкоди, причинений діями посадових осіб при арешті та зберіганні автомобіля «Москвич», а не правомірності дій при виконанні вироку суду. Як видно з матеріалів справи (виконавчого провадження) 28 червня 2004 року держвиконавцем винесена постанова про арешт автомобіля «Москвич». Ця постанова була скасована 28 грудня 2004 року тим же державним виконавцем. З пояснення колишнього начальника ВДВС Куликівського РУЮ видно, що 13.12.2004 року їм було прийнято рішення цей автомобіль, який перебував під арештом ВДВС і ніким не охоронявся транспортувати на приватну територію громадянина [PERSON] (смт. Куликівка). З пояснення також видно, що з вказаною особою була складена усна домовленість про тимчасове безоплатне розміщення автомобіля до вирішення питання про звернення стягнення або його відмову на вказаний автомобіль. В матеріалах справи, а також в матеріалах виконавчого провадження (ксерокопії якого знаходяться в матеріалах цивільної справи) відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що якась відповідальна особа прийняла на зберігання цей автомобіль і визначила місце зберігання, яке б відповідало умовам для зберігання цього транспортного засобу. В матеріалах справи є ксерокопії листів та інших документів з яких видно, що ВДВС Куликівського РУЮ пропонувала [PERSON]. як власнику отримати цей автомобіль, аналогічними листами були звернення до позивача. Однак не [PERSON]. ні позивач автомобіля не забрав: перший посилався на те, що він його продав, а другий на те, що він знаходився в місцях позбавлення волі. Таким чином суд вважає, що головною причиною, яка послугувала в подальшому безвідповідальному та протиправному збереженню автомобіля є те, що на автомобіль, який належав [PERSON]. було накладено арешт, як на майно засудженого позивача. Виконавчій службі достовірно було відомо про належність автомобіля третій особі: це було видно з постанови Куликівського райсуду від 18.06.2004 року, технічного паспорт на цей автомобіль. Вказані обставини є свідченням неправомірних дій ВДВС при виконанні вироку суду. Однак, хоча позивач, не був юридично закріпленим власником, але фактично він користувався і розпоряджався цим автомобілем в силу дії довіреності, що підтвердив [PERSON].. Тому ВДВС без згоди позивача не мала права виконувати будь-які дії пов»язані з арештом і послідуючою реалізацією автомобіля з метою відшкодування збитків. При таких обставинах вказаними діями ВДВС завдала позивачу моральної шкоди, що проявилось в переживаннях позивача, пов»язаних з виконанням рішення суду в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується численними його зверненнями до ВДВС, прокуратури різних рівнів, судів по питанню правомірності дій виконавчої служби (підтвердження цього є численні копії постанов, які знаходяться в матеріалах цієї справи). Вказаний висновок суду підтверджується паспортом, копією повідомлення громадянину [PERSON]. від 21.06.2005 року, повідомленням [PERSON] від 05.07.2007 року, копією довіреності від 13.10.2003 року, копією протоколу огляду і затримання транспорту від 07.12.2003 року, копією розписки [PERSON]. від 02.11.2004 року про отримання автомобіля, копією постанови про арешт майна боржника від 18.06.2004 року, копією постанови про зняття арешту від 28.12.2004 року, даними копії пояснення [PERSON]., даними копій переписки ВДВС КУликівського РУЮ з [PERSON] і [PERSON]., даними копій постанови суду від 11.04.2006р., 24.11.2005 р.. 30.01.2006 р., 16.02.2006р., копією ухвали від 17.08.2006 р., копією висновку прокуратури Чернігівської області від 29.01.2008 року, письмовим запереченням Куликівського РВ УМВС від 15.01.2008року. Що стосується стягнення матеріальної шкоди, то суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи позивача і представника відповідача приходить до висновку, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б свідчили про наявність збитків, які йому спричинили працівники ВДВС: відсутні дані про огляд автомобіля, його технічний стан після довгого зберігання в непридатних для автомобіля умовах, а також розрахунок збитків з урахуванням пошкоджень, які виникли в результаті такого зберігання, а тому в цій частині позову необхідно одмовити. Доводи і заперечення представника ДВС, що позивач не є тою особою, яка може звертатись до суду з вказаними позовами, а також про те, що позивач пропустив строк для звернення в суд, суд не може прийняти до уваги, так як вони суперечать обставинам справи: при виконанні рішення суду порушені права і законні інтереси позивача, строк для звернення до суду він пропустив по поважним причинам, так як він постійно скаржився в різні органи і різним посадовим особам і знаходився в місцях позбавлення волі. Обмірковуючи розмір моральної шкоди, яка відповідає ступеню моральних переживань позивача суд приходить до висновку, що розмір такої шкоди спричинений відповідачем складає 2000 гривень. Вказана сума і підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial