Рішення адміністративного суду від 2008-04-01 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з військової частини А 4465 заборгованість по грошовій надбавці за безперервну службу за період з 01.06.2003 року по 30.09.2003 року в сумі 3892 грн.57к, з військової частини А 2502 - за період з 01.10.2003 року по 03.12.2004 року в сумі 6872 грн.52к., з Харківського університету повітряних збройних сил України - за період з 04.12.2004 року по 30.11.2005 року в сумі 1950 грн.82к., посилаючись на те, що має 25 років безперервної служби, що дає йому право на отримання грошової надбавки за це в розмірі 90%, але йому відповідачами безпідставно виплачувалася ця надбавка в меншому розмірі. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги. Представник відповідача - Харківського університету повітряних збройних сил України - проти позову заперечував, посилаючись на те, що Указом Президента України „Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони за безперервну службу" від 05.05.2003 №389 чітко визначено, що право встановлювати військовослужбовцям щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України надано Міністру оборони України. Він визначає порядок і умови її виплати. Крім цього, Указом встановлено граничний розмір надбавки залежно від стажу служби (понад 5 років-до 10; понад 10 років-до 30; понад 15 років-до 50; понад 20 років-до 70; понад 25 років-до 90 відсотків). При цьому мінімальні та максимальні розміри в межах конкретної вислуги років Указом не визначені. Позивач вважає, що граничний розмір надбавки є обов"язковим. Не бере він до уваги і те, що відповідно до зазначеного Указу визначення конкретного щомісячного розміру надбавки залежить від розміру асигнувань, які затверджуються Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік на утримання Збройних Сил України (стаття 2 Указу). Отже, ця норма чітко приписує Міністру Оборони України дотримуватися бюджетного законодавства, зокрема Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік. З цією метою Міністром оборони України був виданий наказ від 26.05.03 №149 „ Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України" , пунктом 2 якого встановлено, що розміри цієї надбавки щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Зазначений наказ як нормативно-правовий акт Міністерства оборони України пройшов у Міністерстві юстиції України правову експертизу на відповідність чинному законодавству і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 травня 2003 року за №411/7732, інші розпорядчі документи Міністерства оборони України не підлягали "державній реєстрації, виходячи з вимог пункту 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р, N 731 „На державну реєстрацію не подаються акти: г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів; д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що не мають нових правових норм;" Виходячи з загальних принципів тлумачення права, особа, яка наділена більшими повноваженнями відносно предмета права, вважається наділеною й меншими повноваженнями відносно цього предмета. Саме тому, реалізуючи надане Указом право встановлювати військовослужбовцям щомісячні надбавки, визначати порядок та умови її виплати, Міністром оборони України були встановлені її розміри в межах граничних розмірів, передбачених Указом, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, збільшення якого можливе лише шляхом внесення змін до Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік. Представники відповідачів - військової частини А4465 та військової частини А2502 в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, просять розглядати справу у їх відсутність. Подали письмові заперечення на позов з викладенням аналогічних підстав для відмови в позові. Суд, вислухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши надані письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Позивач проходив військову службу в період з 01.06.2003 року по 30.09.2003 року в військовій частині А 4465, в військовій частині А 2502 - в період з 01.10.2003 року по 03.12.2004 року, в Харківському університеті повітряних збройних сил України - в період з 04.12.2004 року по 30.11.2005 року./а.с.5-7/. В період проходження військової служби позивачу відповідачами нараховувалася та виплачувалася грошова надбавка за 25 років безперервної служби в різному розмірі - від 20% до 90%, що підтверджується наданими довідками та не оспорюється самим позивачем/ а.с.8-11/. Указом Президента України „Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони за безперервну службу" від 05.05.2003 №389 чітко визначено, що право встановлювати військовослужбовцям щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України надано Міністру оборони України. Він визначає порядок і умови її виплати. Крім цього, Указом встановлено граничний розмір надбавки залежно від стажу служби (понад 5 років-до 10; понад 10 років-до 30; понад 15 років-до 50; понад 20 років-до 70; понад 25 років-до 90 відсотків). При цьому мінімальні та максимальні розміри в межах конкретної вислуги років Указом не визначені. Позивач помилково вважає, що граничний розмір надбавки є обов"язковим. Не бере він до уваги і те, що відповідно до зазначеного Указу визначення конкретного щомісячного розміру надбавки залежить від розміру асигнувань, які затверджуються Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік на утримання Збройних Сил України (стаття 2 Указу). Отже, ця норма чітко приписує Міністру Оборони України дотримуватися бюджетного законодавства, зокрема Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік. З цією метою Міністром оборони України був виданий наказ від 26.05.03 №149 „ Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України" , пунктом 2 якого встановлено, що розміри цієї надбавки щорічно встановлюються, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, за рішенням Міністра оборони України. Ці нарахування та виплати грошової надбавки за безперервну службу позивачу відповідачами проводилися у відповідності до діючого законодавства, а тому підстав для задоволення позову [PERSON] не має.

Результат розгляду: denied