Рішення адміністративного суду від 2008-06-10 00:00:00+03

У листопадні 2006 року позивач - [PERSON]звернувся до суду з позовом УМВС України у Вінницькій області, в якому просить визнати протиправною бездіяльність управління МВС України у Вінницькій області у виконанні Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в частині недорахування та невиплати йому пенсії, зобов'язати управління МВС України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплатити недоплачену пенсію в сумі 14528 грн. В подальшому позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить визнати протиправною бездіяльність управління МВС України у Вінницькій області у виконанні Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в частині недорахування та невиплати йому пенсії, зобов'язати управління МВС України у Вінницькій області здійснити перерахунок суми призначеної йому пенсії з урахуванням 50% надбавки та виплатити недоплачену пенсію за 2005-2006 роки (а.с. 15). Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2007 року задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2007 року позов [PERSON]задоволено: - визнано протиправною бездіяльність УМВС у вінницькій області у виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», виражену в не донарахуванні та невиплаті [PERSON]пенсії з урахуванням 25% доплати від належної суми пенсії; - зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести [PERSON]перерахунок раніше призначеної пенсії, за період 2005-2006 років, з урахуванням 25% надбавки від належної суми пенсії, яку він отримував відповідно до Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року за №926/96 та виплатити суму недоплаченої пенсії. Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області подано заяву про апеляційне оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.04.2007 року скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача‚ перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Судом першої інстанції було встановлено, що [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ та 01.12.2003 року був звільнений зі служби за віком і йому була призначена пенсія в розмірі 90 % відповідно до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія (а.с.5). В судовому засіданні суду першої інстанції позивач вимоги позову зменшив, просив суд за обставин, викладених в позовній заяві, визнати дії посадових осіб УМВС України у Вінницькій області по не донарахуванню пенсії протиправними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зробити перерахунок розміру пенсії з урахуванням 25% доплати від належної суми пенсії, відшкодувати пенсійну недоплату за 2005-2006 роки. Як зазначав позивач, звертаючись до суду, переліку змінних параметрів відсутня пенсійна доплата у розмірі 25%, яка встановлена п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.1993 року № 257 «Про умови оплати праці працівників органів внутрішніх справ». Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262 пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством. З довідки Начальника ВПС ВРП УМВС України у Вінницькій області останньою штатною посадою [PERSON] була посада начальника Гайсинського районного відділу Управління МВС України у Вінницькій області (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу - [PERSON] за останньою штатною посадою перед звільненням призначена зі слідуючого грошового забезпечення: - посадовий оклад - 175 грн. - оклад за звання - 135 грн. - відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40 % - 124 грн. - 50 % надбавка за ОУС - 155 грн. - 100 надбавка - 434 грн. - 15% таємність - 26,25 грн. Такий вид доплати, як 25 % надбавка до пенсії, яку просить позивач встановлювалась Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 1993 року № 257 «Про умови оплати праці працівників органів внутрішніх справ», а згодом була передбачена Указом Президента України № 926/96 від 04.10.1996 року. Так, відповідно до п. 3 даної постанови КМУ № 257 та ст. 3 указу Президента № 926/96 передбачено, що керівникам органів внутрішніх справ надається право у межах асигнувань, що виділяються на утримання цих органів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, - щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована. Таким чином, з аналізу даної норми вбачається, що такий вид доплати є правом керівника, а не його обов'язком, а також встановлення доплати можливе лише при наявності відповідних бюджетних асигнувань. Окрім того, дана надбавка не являється обов'язковим видом грошового забезпечення та не може бути включена в розрахунок при нарахуванні пенсії. Як вбачається з грошового атестату (а.с. 63), зі змістом якого позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, грошове забезпечення позивача за останньою штатною посадою перед звільненням, такого виду грошового забезпечення як доплата від належної суми пенсії у розмірі 25% [PERSON] не отримував. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 квітня 2005 року №4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби», осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» при розгляді справ зазначеної категорії суди мають враховувати, що відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону N 2262-XII особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, а також особам, які мають право на пенсію згідно із Законом N 2262-XII, та членам їхніх сімей пенсії нараховуються виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з урахуванням відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, встановлених законодавством. Таким чином, відповідно до вимог статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач не має права на включення доплати у розмірі 25% до розміру пенсії, оскільки такий вид доплати [PERSON] не отримував на останній штатній посаді перед звільненням. Так, відповідно до ст. 202 КАС України, - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухваленням нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Зважаючи на те, що зазначені порушення норм матеріального права призвели до ухвалення незаконного рішення, оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно скасувати, прийняти нову постанову суду, якою відмовити [PERSON] в задоволенні адміністративного позову.

Результат розгляду: denied