Рішення адміністративного суду від 2008-06-03 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними та стягнення з Микитівського управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з норм Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2003 -2007 роки в сумі 7018,10 грн. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2008 року позов [PERSON]було задоволено частково. Визнано дії неправомірними та стягнуто з Микитівського управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області допомогу на оздоровлення за 2003-2005 та 2007 роки у розмірі - 5383,10 грн. У стягненні грошової допомоги за 2006 рік - відмовлено. Управління праці та соціального захисту населення подало апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2008 року, як незаконну та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права при прийнятті оскаржуваної постанови. Згідно Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосування норм цього Закону проводиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачу було виплачено щорічну грошову допомогу на оздоровлення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Це повністю відповідає нормам Конституції України, Законам України про державні бюджети на відповідні роки, а також Бюджетному Кодексу, згідно яким усі компенсації і виплати проводяться з бюджету тільки в межах бюджетних асигнувань. В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання за викликом не з'явився. Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Микитівського управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області необхідно задовольнити частково, а постанова суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наступних підстав. Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, як інвалід 2 групи, постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право отримувати щорічну допомогу на оздоровлення згідно Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. З матеріалів справи вбачається, що допомогу у 2007 році позивачу було виплачено у розмірі, який не відповідає Закону. Судом стягнута недоплачена сума згідно норм Закону і зараховано суму, яку позивач отримав на оздоровлення за цей період. Висновки суду першої інстанції щодо розміру мінімальної заробітної плати, яку необхідно було виплатити позивачу, відповідають нормам Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отже судом правильно нараховано суму щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка діяла на момент виплати допомоги позивачу. Доводи відповідача про те, що матеріальна допомога виплачувалась виходячи з фінансових можливостей у державі та розмірів, які встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, не можуть бути взяти до уваги, як необґрунтовані. Законом «Про державні соціальні стандарти та Державні соціальні гарантії» передбачено, що мінімальний розмір заробітної плати визначається виключно Законами України. При цьому Закони, які встановлювали мінімальні заробітні плати, не містили обмежень щодо застосування норм статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Судом першої інстанції правомірно стягнуто недоплачену допомогу за 2007 рік, оскільки рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» про внесення змін до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виходячи з принципу адміністративного судочинства - верховенства права та пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, яким є Постанова Кабінету Міністрів України, при вирішення даного спору треба застосовувати безпосередньо норму ст. 48 названого вище Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Доводи апеляційної скарги про те, що ст.62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» питання обчислення розміру виплат віднесено до компетенції Кабінету Міністрів є також необґрунтованими, оскільки Законом це не передбачено, і навпаки, Законом передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України здійснювати застосування цих норм Закону. Слід врахувати, що Закони України про щорічні державні бюджети, крім Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» не містили будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, висновки суду першої інстанції щодо стягнення з управління на користь позивача допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне. В суді першої інстанції в своїх запереченнях відповідач наполягав на застосуванні судом наслідків пропуску строку звернення до суду, передбачених ст.ст. 99, 100 КАС України. З позовом до суду [PERSON] звернувся у листопаді 2007 року, в той час як вимоги цієї особи стосуються виплати недоплаченої, на думку позивача, щорічної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки, яку було сплачено останньому за 2003 рік у вересні 2003 року, за 2004 рік у вересні 2004 року та за 2005 рік у червні 2005 року. У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Виплата допомоги на оздоровлення є щорічною, тому про порушення свого права, якщо позивач вважав своє право порушеним, він міг дізнатися при виплаті допомоги за відповідний період. Незнання законодавства не є поважною причиною пропуску такого строку. Будь-яких поважних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Тому пропуск такого строку є підставою для відмови в задоволені позову. Враховуючи, що відповідач наполягає на застосуванні положень ст. 100 КАС України , а позивач не зазначив суду ніяких поважних причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду без поважних причин, а тому вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині визнання дій Микитівського управління праці та соціального захисту населення Горлівської міської ради Донецької області неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2003 - 2005 роки.

Результат розгляду: partial