Рішення адміністративного суду від 2008-05-23 00:00:00+03

У квітні 2008 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати рішення виконкому Печерської районної Ради народних депутатів у м. Києві від 25.08.1986 року за №504 про визнання за [PERSON]. право власності на прибудоване приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. в будинку[ADDRESS] в м. Києві, посилаючись на те, що у домоволодінні [ADDRESS] в м. Києві йому на підставі договору купівлі-продажу належить квартира - [NUMBER], квартира [NUMBER] [PERSON]. на підставі свідоцтва про право на спадщину, квартира-[NUMBER] та квартира-[NUMBER] [PERSON]. на підставі договору купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину по заповіту [PERSON] 09.07.1973р. рішенням № 418 виконкому Печерської районної Ради народних депутатів у м. Києві кімната площею 11,3 кв. м (частина квартири [NUMBER].) передана у тимчасове користування, як підсобне приміщання [PERSON] без згоди власника [PERSON]. 22.03.2004р. розпорядженням № 316 державна адміністрація Печерського району у м. Києві рішення № 418 від 09.07.1973 року визнано недійсним. Третя особа [PERSON]. без згоди власника квартири 3 [PERSON]. та інших співвласників домоволодіння 44 самовільно прибудувала до квартири 3 (кімната площею 11,3 кв.м) тамбур загальною площею 4,2 кв.м. (на технічному плані значиться як "3-4") та ляду під ним, потім вводячи в оману виконком Печерської районної Ради у м. Києві звернулася з заявою про визнання за нею право власності на самовільно прибудований, начебто до своєї квартири за [NUMBER]. 25.08.1986 року рішенням № 504 виконком Печерської районної Ради в м.Києві визнав за [PERSON]. право власності на самовільно прибудований тамбур, зазначивши, що тамбур прибудований до квартири [NUMBER]. При цьому посилається на те, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки тамбур прибудований до квартири [NUMBER] Одночасно зазначає, що про оспорюване рішення він дізнався в суді Печерського району м. Києва в січні 2008 року. В усіх документах на зазначене домоволодіння тамбур під літерами "A3" значиться як самовільна прибудова. Прибудовані тамбур та ляда призвели до просідання фундаменту, появи тріщин в стінах домоволодіння, тобто завдана шкода співвласникам домоволодіння, що підтверджується актом від 03.09.2007 року. Також вказує, що оскільки оспорюваним рішенням визнано право власності за [PERSON]. на самовільно прибудований тамбур, то неможливо поставити питання про його знесення, тим паче, що [PERSON]. самовільно, без згоди співвласників захопила земельну ділянку, котра знаходиться під тамбуром і була в користування [PERSON]. Вважаючи при цьому оспорюване рішення незаконним, та таким що підлягає скасуванню, оскільки порушене його право власності на домоволодіння та його право користування земельною ділянкою та також таким, що суперечить вимогам ст. 105 ЦК України (1963р.) та ст. 376 ЦК України. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач свого представника в засідання не направив. Подав до суду лист з якого вбачається, що ним порушується питання про розгляд справи у відсутності його представника та також зазначається позиція щодо пропуску строків звернення до адміністративного суду. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Рішення виконкому Печерської районної Ради народних депутатів у м. Києві від 25.08.1986 року за №504 визнано за [PERSON]. право власності на прибудоване приміщення тамбуру площею 2,3 кв.м. в будинку[ADDRESS] в м. Києві. З боку відповідача до суду направлено лист з якого вбачається, що Печерська райдержадміністрація вважає, що позивачем пропущено строки позовної давності. В судовому засіданні третя особа [PERSON]. наполягала на застосуванні до позовних вимог наслідків пропущення строків звернення до суду. Статтею 47 КАС України встановлено, що особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. У відповідності до частини 1 ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Згідно із ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки, оскаржуване рішення відповідачем по справі було винесені ще у 1986 році, то суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачем строків на звернення до суду. Приходячи до такого висновку, суд також виходить із того, що не вбачається підстав визнати причини пропуску цього строку поважною в порядку передбаченому ч.2 ст. 100 КАС України, оскільки із боку позивача не доведено того що із його боку вживались всі заходи для з'ясування породження у [PERSON]. прав на об'єкт нерухомості який є предметом оскаржуваного рішення.

Результат розгляду: denied