Рішення адміністративного суду від 2008-11-03 00:00:00+02

[PERSON]., з урахуванням уточнених в судовому засіданні позовних вимог, просить визнати неправомірними дії відповідача щодо незабезпечення його час проходження військової служби належним речовим майном та стягнути з останнього на його користь грошову компенсацію замість належного до видачі станом до 11.03.2000р. речового майна у сумі 1891,53 грн. і зобов'язати відповідача видати належне до видачі після 11.03.2000р. речове майно в натурі на суму 1089,58 грн., згідно довідки № [NUMBER] від 14.11.2005р., а в разі відсутності вказаного майна вартість останнього просить відшкодувати на його користь. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він проходив військову службу в Ізюмському об'єднаному міському військовому комісаріаті Харківської області. Наказом Командувача військами Північного оперативного командування № [NUMBER]р. був звільнений з військової служби за станом здоров'я та згідно наказу Ізюмського міського військового комісара № [NUMBER]р. виключений зі списків особового складу військового комісаріату, всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби він знаходився на речовому забезпеченні у відповідача, яким в повному обсязі не забезпечувався, а тому, відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, де передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також, речове майно і продовольчі пайки або, за бажанням військовослужбовця, грошову компенсацію замість них, має право на відшкодування вказаної заборгованості. Крім того, згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. № 1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. На день виключення його зі списків особового складу військового комісаріату сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом на 11.03.2000р. складає в сумі 1891,53 грн., та після 11.03.2000 р. в сумі 1089,58 грн., про що свідчить довідка № [NUMBER] від 14.11.2005р., яка видана відповідачем. Оскільки, на момент звільнення з військової служби з ним не проведений розрахунок заборгованості стосовно належного до видачі речового майна або грошової компенсації замість нього, відповідаючи на неодноразові звернення відмовою, тому він вважає, що з боку відповідача має місце противоправність, яка порушує його право на одержання речового майна в натурі або даної грошової компенсації. Представник відповідача за довіреністю Стрельченко О.В. проти позову заперечує, посилаючись на те, що Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна, а тому немає законних підстав для виплати грошової компенсації замість речового майна. Також зазначив, що позивач виключений зі списків особового складу військомату з 15.11.2003р., та ст. 99 КАСУ встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а тому він просить в адміністративному позові відмовити за пропуском строку позовної давності. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON]. проходив військову службу в Ізюмському об'єднаному міському військовому комісаріаті Харківської області. Наказом Командувача військами Північного оперативного командування № [NUMBER]р. був звільнений з військової служби за станом здоров'я та згідно наказу Ізюмського міського військового комісара № [NUMBER]р. виключений зі списків особового складу військового комісаріату, всіх видів забезпечення. В період проходження військової служби позивач знаходився на речовому забезпеченні у військовій частині А-1352, яким він в повному обсязі не забезпечувався. На день виключення позивача зі списків особового складу військового комісаріату сума грошової компенсації замість належного до видачі речового майна станом до 11.03.2000р. складає в сумі 1891,53 грн., та після 11.03.2000 р. в сумі 1089,58 грн., про що свідчить довідка № [NUMBER] від 14.11.2005р., яка видана відповідачем. Згідно п. 27 “Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004р. №1444, передбачено, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Відповідно до ст.ст.9, 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р. призупинена дія п. 2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна ( за винятком військовослужбовців Міністерства Оборони України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців). Оскільки позивач не відноситься до категорії осіб, які використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців, а дія положення про отримання грошової компенсації замість речового майна відносно решти військовослужбовців з 11.03.2000р. зупинена була, а відповідно до Закону України „Про Державний бюджет України на 2008р.” від 28.12.2007 р. № 107-YI п.2 ст. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виключено, проте рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. у справі «Щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення підпункту 3 пункту 67 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. N 107-VI. Також встановлено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. А тому вимоги позивача щодо видачі речового майна в натурі, яким він не забезпечувався після 11.03.2000р., на суму 1089,58 грн. та відшкодування вартості майна, яким він не забезпечувався до 11.03.2000р., у розмірі 1891,53 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню на підставі вищевикладеного. Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно Законами України визначаються - права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод: основні обов'язки громадянина, а також встановлюються : Державний бюджет України і бюджетна система України. Ст.95 Конституції України передбачає, що виключно законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Закон про Державний бюджет України є правовим актом, зміст якого чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються органами державної влади та органами місцевого самоврядування протягом бюджетного періоду. Такий закон затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Відповідно до ст. 99 КАСУ адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 100 КАСУ „ Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядується і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом”. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду є безпідставним, оскільки ст. 233 КЗпроП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Також згідно ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Виходячи з викладеного, суд вважає, що в період проходження військової служби позивач мав право на забезпечення речовим майном, а в разі звільнення на одержання цього майна в натурі. Також, враховуючи, що дію п. 2 ст. 9-1 Закону України „ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців” призупинено, згідно із Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000р., але діючим законодавством не передбачена заборона видачі речового майна в натурі, заборгованість по якому має місце та для погашення якої протягом вказаного часу відповідач не вживав ніяких заходів, що є підставою для визнання судом причини пропуску позивачем для звернення до суду поважною і суд вважає, що в даному випадку позивач має право на одержання речового майна в натурі, заборгованість по якому утворилась після 11.03.2000р. на суму 1089,58 грн., оскільки його право в частині забезпечення речовим майном в період проходження військової служби було порушено і захист цього права можливо здійснити шляхом видачі вказаного майна в натурі. А тому маються підстави для задоволення позову в цій частині зазначеним шляхом., в іншій частині - шляхом стягнення грошової компенсація замість невиданого речового майна. В порядку ст. 94 КАСУ позивачеві підлягають відшкодуванню судові витрати у сумі 51 грн. за рахунок відповідного місцевого бюджету.

Результат розгляду: granted