Рішення адміністративного суду від 2008-07-03 00:00:00+03

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що він є інвалідом війни 2 групи з 2001 року та відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на одержання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня. Разова грошова допомога інвалідам війни виплачується у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; П групи - вісім мінімальних пенсій за віком; Ш групи - сім мінімальних пенсій за віком. Так у 2005 році позивачем отримана допомога складає 330 грн., у 2006 році -330 грн., у 2007 році -360 грн. Всього1020 грн. Позивач направив звернення до відповідача з проханням провести доплату вказаної грошової компенсації. Відповідач відмовив у задоволенні його вимог, посилаючись, що нарахування та виплата йому одноразової допомоги виплачена відповідно до затверджених кошторисних видатків по КПК 2501150 та відповідно до Законів України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та “Про жертви нацистських переслідувань”. Вважає, що відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову грошову допомогу виходячи з мінімальної заробітної плати яка становила у 2005 році 332 грн. х 8 = 2656 грн., у 2006 році 359 грн. х 8= 2872 грн., у 2007 році - 410,06 грн. х 8= 3288 грн. 48 коп. Всього 8816 грн. 48 коп., із врахуванням суми виплаченої відповідачем допомоги в сумі 1020 грн. розмір недоотриманої допомоги складає 7796 грн. 48 коп.. В судове засідання позивач не з”явився, подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити та справу заслухати у його відсутності. Будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, відповідач в судове засідання свого представника не направив, направивши натомість до суду заяву, якою позов не визнав та просив розглянути останній у відсутності свого представника та відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку звернення до суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач є інвалідом війни 2 групи з 1995 року та відповідно до Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на одержання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 5 травня. Разова грошова допомога інвалідам війни виплачується у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; П групи - вісім мінімальних пенсій за віком; Ш групи - сім мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст.13 ч.5 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується щорічна грошова допомога у розмірах: інвалідам 1 групи - десять мінімальних пенсій за віком; П групи - вісім мінімальних пенсій за віком; Ш групи - сім мінімальних пенсій за віком. Таким чином вбачається, що позивач має право на отримання вказаної допомоги в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Законом України “Про затвердження прожиткового мінімуму на 2007 рік”, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2007 року - 380 грн., з 01.04.2007 року - 410,06 грн., з 1.10.2006 року - 415,11 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Частина перша статті 9 КАС України визначає, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаними вище постановами КМ України, суперечить вимогам ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Такий висновок суду узгоджується з положеннями ч.4 ст.9 КАС України в тім, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов”язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Разом з тим, суд не знаходить неправомірною відмову відповідача провести нарахування та виплату позивачу допомоги на оздоровлення за 2006 рік, оскільки дію частини пятої статті 13 зупинено на 2006 рік в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової ветеранам війни згідно із Законом України N 3235-IV (3235-15) від 20.12.2005 року. Згідно до п.2 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи, встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи наведене суд знаходить неправомірними дії відповідача в частині відмови у нарахуванні та виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, що визначений ст..13 ЗУ “ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та приходить до висновку, що остання має бути стягнута з відповідача на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком при виплаті за 2007 рік -410, 06 грн. Всього таким чином позивачу підлягало до нарахування та виплати разової грошової допомоги, яка щорічно виплачується до 5 травня за 2007 рік - 3280 грн. 48 коп. Враховуючи суму добровільно виплаченої позивачу допомоги розміром 360 грн. у вказаний період, до примусового стягнення з відповідача підлягає сума розміром 2920 грн. 48 коп. На підставі ст.4 Декрету КМ “Про державне мито” позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави.

Результат розгляду: partial