Рішення адміністративного суду від 2008-05-05 00:00:00+03

У жовтні 2007 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 28.08.2007 року № КО-93 про відмову в перерахунку та виплаті їй щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська перерахувати та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 09.07.2007 року Конституційний Суд України прийняв рішення, яким було визнано неконституційними норми статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Норми закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України свого рішення. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації та інші форми соціальних гарантій, відбулося фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму, що передбачає частина третя статті 46 Конституції України, чим порушується гарантоване статтею 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. Позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з метою поновлення виплати (перерахування) щомісячної соціальної допомоги з урахуванням вказаного вище рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, але у виплаті такої соціальної допомоги їй було відмовлено. У зв'язку з цим, вона вимушена звернутися до суду для відновлення своїх порушених прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни». У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська та представник 3-ої особи Пенсійного фонду України - Кіріченко В.М. у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, заперечував проти вимог позовної заяви. Від Пенсійного фонду України надійшло заперечення, в якому вони просили в задоволенні вимог позивача відмовити, посилаючись на те, що вони діють в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Доплати до пенсії дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадяться з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України. Розмір доплат дітям війни до пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, законами України не передбачено. Ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначено мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом. Списання коштів з рахунку державного бюджету здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України, на підставі рішення органу державної влади, і в межах відповідних бюджетних асигнувань. Представник 3-ої особи Міністерства праці та соціальної політики України у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Від Міністерства праці та соціального захисту населення України до суду надійшов лист, в якому вони заперечували проти вимог позовної заяви, оскільки, на їх думку, ці вимоги суперечать законодавству України та фінансовим можливостям держави. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни», із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 28.12.2007 року № 107-VІ, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], громадянка України, як дитина війни, має право отримувати надбавку до пенсії, передбачену Законом України „Про соціальний захист дітей війни”. Згідно рішення Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 28.08.2007 року № КО-93, [PERSON] було відмовлено в перерахунку та виплаті вказаного щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак, у зв'язку із прийняттям Рішення Конституційним Судом України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, суд вважає, що відмова в перерахунку та виплаті [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання є незаконною. У рішенні № 15-рп/2000 від 14.12.2000 року «справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України» Конституційний Суд України зазначив, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150). Отже, суд дійшов висновку, що даний позов необхідно задовольнити та визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі від 28.08.2007 року № КО-93 про відмову в перерахунку та виплаті [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Красногвардійському районі перерахувати та виплатити [PERSON] щомісячне довічне грошове утримання. Суд не бере до уваги посилання Пенсійного фонду України в запереченні про те, що доплати до пенсії дітям війни, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадяться саме з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, а також ствердження про те, що розмір доплат дітям війни до пенсії не передбачено діючим законодавством України, оскільки це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Що стосується посилань Міністерства праці та соціальної політики України в листі про те, що вимоги позивача суперечать законодавству України, то вони являються безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 61 Закону України від 16.10.1996 року № 422/96-ВР «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині. У разі якщо в процесі розгляду справи за конституційним поданням чи конституційним зверненням виявлено невідповідність Конституції України інших правових актів (їх окремих положень), крім тих, щодо яких відкрито провадження у справі, і які впливають на прийняття рішення чи дачу висновку у справі, Конституційний Суд України визнає такі правові акти (їх окремі положення) неконституційними. Згідно ч. 2 ст. 85 цього Закону, у рішенні Конституційного Суду України визначається, норми якого закону є конституційними, а якого - неконституційними і нечинними. В ч. 4 ст. 70 цього Закону зазначено, що невиконання рішень та недодержання висновків Конституційного Суду України тягнуть за собою відповідальність згідно з законом. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted