Рішення адміністративного суду від 2008-09-03 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що за період з 11.10.2005 року по 31.12.2007 року їй не були проведені у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зазначає, що отримувала відповідні доплати та допомоги відповідно по 2 грн. 10 коп. на місяць та 10 грн. 50 коп., тобто у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Таким чином її права були порушені. Вважає дії відповідача щодо не проведення їй виплат у зазначеному розмірі неправомірними. Заборгованість по виплаті компенсації за проживання на території радіоактивного забруднення (ст. 37) позивачка визначила в розмірі 3116 грн. 10 коп., заборгованість по доплаті громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) позивачка визначила в розмірі 20332 грн. 29 коп. Позивачка в судове засідання не з”явилась, просить справу розглядати у її відсутність. Представник управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації в судове засідання не з”явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки. Розглянувши матеріали справи, суд встановив: позивачка[PERSON] є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, проживала та проживає в с. Заріччя, Овруцького району Житомирської області, яке відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю а також працює в Овруцькому управлінні Пенсійного фонду України в Овруцькому районі, що знаходиться в м. Овручі, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Згідно ст. 37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон), громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні посиленого радіоекологічного контролю - 30 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 39 Закону, громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення проводиться доплата у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Однак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог Закону зазначені в статті 39 виплати є складовою частиною заробітної плати позивача, строк давності, на виплати, які стосуються заробітної плати - не розповсюджується, а тому суд стягує доплату з 01.07.2005 року. Що стосується заявлених позивачкою вимог щодо проведення їй виплати компенсації та доплати (ст 37 Закону) за 2005 рік (з 11.10.2005 року), судом встановлено, що позивачка звернулась з позовом про стягнення недоплачених їй коштів в червні 2008 року. Річний строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, позивачка пропустила. Підстав для поновлення зазначеного строку немає. Тому суд в позові позивачці про стягнення недоплачених коштів у відповідністю зі ст. 37 Закону за 2005 рік (з 11.10.2005 року) відмовляє у зв”язку з пропуском строку звернення до суду. Крім того дію абзацу другого, третього, четвертого частини першої статті 37 Закону та абзацу третього, четвертого частини першої статті 39 Закону зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006. Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 року п. 30 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено дії ст.ст. 37, 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визнано неконституційним. Зазначені положення ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, як неконституційні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 09.07.2007 року. Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яким зупинена дію ст.ст. 37, 39 Закону в частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, не визнаний неконституційним. Положення зазначеного закону на даний час є чинними. Таким чином стягненню на користь позивачки підлягає компенсація передбачена ст. 37 Закону, але тільки з 09.07.2007 року. Доплата передбачена ст. 39 Закону підлягає стягненню за період з 11.10.2005 року по 31.12.2005 року та з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року. Виплата компенсації у розмірах передбачених Постановою Кабінету Міністрів України за зазначений період позивачу була виплачена. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком в Україні в спірний період часу, а саме: розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року - 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року - 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн., суд стягує на користь позивачки належну їй компенсацію. Заборгованість перед позивачкою (ст. 37 Закону, як проживаючій в зоні посиленого радіоекологічного контролю) за період з липня по грудень 2007 року становить = 800 грн. 40 коп. (440грн х3 х 30% = 396 грн.) + (460 грн. х 3 х 30% = 414 грн.) -9 грн. 60 коп. (отриманих згідно ПКМ України). Заборгованість перед позивачкою (ст. 39 Закону, як працюючій особі в зоні гарантованого добровільного відселення) за період з 11.10.2005 року по 31.12.2005 року становить 1746 грн. 30 коп.( 449 грн. 80 коп. за жовтень місяць (з 11 числа) + 332 грн. х 2 х 2 = 1777 грн. 80 коп.) -31 грн. 50 грн. (отриманих позивачкою згідно ПКМ України). Заборгованість перед позивачкою, яка працює на території радіоактивного забруднення (ст. 39 Закону) за період з липня по грудень 2007 становить = 5337 грн. (440грн х 2 х 3міс.=2640 грн.) + (460 грн. х 2 х 3міс.=2760 грн.) - 63 грн. (отриманих згідно ПКМ України). Загальна сума компенсації становить 7883 грн. 70 коп. (800 грн. 40 коп. + 1746 грн. 30 коп. + 5337 грн.). Належні позивачу кошти виплачені не були. Дії відповідача є неправомірними. Заперечень щодо правильності розрахунку та розміру виплат від відповідачів до суду не надійшло. Зазначена заборгованість підлягає стягнення з управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, як розпорядника коштів на зазначені виплати.

Результат розгляду: partial