Рішення адміністративного суду від 2008-06-09 00:00:00+03

[PERSON], [INFO], наказом Першого заступника начальника Генерального штабу ЗС України від 11.10.1999 №019-ПМ звільнений у запас за станом здоров'я, прослуживши 21 рік 01 місяць. З 06.09.2004 позивачу встановлено 3 групу інвалідності. Позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». На своє звернення до відповідача-2 щодо перерахунку пенсії з урахуванням надбавки як інваліду 3 групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, позивач отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 31.08.2007 №17818/12, яким позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії, в зв'язку з тим, що він вже отримує пенсію з урахуванням такої надбавки. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(в редакції, що діяла до 01.01.2006) визначено, що інвалідам війни III групи пенсії підвищуються у розмірі 200 процентів мінімальної пенсії за віком. Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(в редакції, що діє з 01.01.2006) передбачено, що інвалідам війни ІІІ групи пенсії підвищуються у розмірі 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Пунктом «е»ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» встановлено, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок, зокрема, підвищень, передбачених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" та зазначених у пункті 1 і підпункті "а" цього пункту. Як видно з матеріалів справи, відповідачами підвищення пенсії позивачу як інваліду війни 3 групи до 01.01.2006 обчислювалось, виходячи з суми 19,91 грн., встановленої вказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 №1, а з 01.01.2006 -з суми прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленої відповідними Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік»та «Про державний бюджет України на 2007 рік». В контексті викладених норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»та враховуючи зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 №1, суд вважає такі дії відповідачів правомірними. Аналогічна позиція викладена в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 №4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, та на спростування обставин, викладених відповідачем, суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied