Рішення адміністративного суду від 2008-05-13 00:00:00+03

Громадянка [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.02.2005 р. отримала спадкове майно (житловий будинок). 23 березня 2006 р. до державної податкової інспекції відповідачем подано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2005 року. Відповідно до п. 1.2 розділу 1 вищезазначеної декларації Відповідачем протягом 2005 року в результаті прийняття спадщини одержано дохід на загальну суму 16428 грн. Позивач позовні вимоги мотивує пп..13.2.2 п.13.2 ст.13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”, в редакції чинній на момент отримання спадщини (далі -Закон), яким було встановлено, що “при отримані спадщини спадкоємцями, що не є членами сім”ї спадкодавця першого ступеня споріднення об'єкти спадщини оподатковуються за ставкою 13% до вартості власності об'єкта спадщини”. Тоді як, вказаними нормами в редакції Закону № 2420-IV від 3 лютого 2005 року передбачено: об'єкти спадщини оподатковуються при отриманні спадщини спадкоємцями, що не є членами сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, - за ставкою податку, визначеною пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, до будь-якого об'єкта спадщини. Ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті (п. 7.1 ст. 7 Закону). Відповідно до п. 6.1 ст. 6 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими Фондами”у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення. Граничний строк сплати податкового зобов'язання визначений в податковому повідомлені встановлений “на 30-ий день після отримання податкового повідомлення”. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 24.03.2006 р. отримано податкове повідомлення рішення № 0001461700/0 від 23.03.2006 р. про сплату 2135,64 грн. податкового зобов'язання. Згідно пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 вказаного Закону у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Позивачем надано копії корінців податкових вимог № 1/20 від 22.05.2006 р. та №2/37 від 4 липня 2006 р., виставлених [PERSON] а тому вказані докази судом не беруться до уваги. Однак, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Вказаний річний строк у даних правовідносинах слід обчислювати з 31-ого дня після отримання відповідачем податкового повідомлення. Позивач звернувся з позовом до суду 11.01.2008 р., а тому річний строк пропущено. Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін (ст. 100 КАС України). За сукупністю наведених обставин та враховуючи, що відповідач наполягає на застосуванні пропущеного позивачем строку, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Результат розгляду: denied