Рішення адміністративного суду від 2008-09-25 00:00:00+03

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2002-2005 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39,48 і 51 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивач визначила в розмірі 14860 грн., заборгованість по грошовій допомозі у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст.37) -в розмірі 2972грн., заборгованість по додатковій пенсії за шкоду заподіяну здоров”ю (ст.51) - в розмірі 822 грн.96 коп., а разом -18654 грн. 96 коп. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Одночасно позивач просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що пропустила його з поважної причини, оскільки протягом двох років справа з такими її вимогами вирішувалась судами, і провадження було закрите через судову помилку. У судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживала в м.Овруч Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення пов”язаної з Чорнобильською катастрофою. Згідно ст.37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.39 Закону, пенсія позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати. Згідно ст.51 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, особам, які віднесені до категорії 2, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров”ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Заборгованість, згідно розрахунку, що є в справі, становить 18654 грн.96 коп. Строк звернення до суду позивач пропустила із зазначених вище причин, які суд вважає поважними, тому поновлює цей строк. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є Управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього. В позові до іншого відповідача суд відмовляє за безпідставністю, оскільки він здійснював відповідні виплати у спірний період в межах видатків, визначених розпорядником коштів.

Результат розгляду: granted