Рішення адміністративного суду від 2008-02-25 00:00:00+02

[PERSON] звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2002-2005 років їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.ст.37, 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до порушення її прав. Заборгованість по підвищенню пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) позивачка визначила в розмірі 7286 грн. 80 коп., заборгованість по грошовій допомозі у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства (ст.37) - в розмірі 2134 грн. 56 коп., заборгованість по додатковій пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 4 категорії (ст.51) - в розмірі 455 грн.93 коп., а разом - 9877 грн. 29 коп. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі та мінімальній пенсії за віком у відповідні періоди. Одночасно позивачка просила поновити строк звернення до суду, посилаючись на те, що пропустила його з поважної причини, оскільки протягом двох років справа з такими її вимогами вирішувалась судами, і провадження було закрите в зв'язку з тим, що даний спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив поновити пропущений строк звернення до суду та стягнути на його користь недоплачені кошти. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Встановлено , що позивачка проживає в с.Лукишки, Овруцького району Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є інвалідом 4 групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 01.04.1995 року.. Згідно ст.37 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, повинна виплачуватись щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, у зоні гарантованого добровільного відселення - 40 процентів від мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.39 Закону, пенсія позивачці, як непрацюючому пенсіонеру, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати. Відповідно до ст.48 Закону, інваліду 4 групи, щодо якого встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, повинна виплачуватись щорічна допомога на оздоровлення в розмірі п”яти мінімальних зарплат, а відповідно до ст.51 Закону особам, віднесеним до категорії 4, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається в розмірі 5 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Заборгованість, згідно розрахунку, що є в справі, становить 9877 грн. 29 коп. Строк звернення до суду позивачка пропустила із зазначених вище причин, які суд вважає поважними, тому поновлює цей строк. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є Головне управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього. В позові до інших відповідачів суд відмовляє за безпідставністю, оскільки вони здійснювали відповідні виплати у спірний період в межах видатків, визначених розпорядником коштів.

Результат розгляду: granted