Рішення адміністративного суду від 2008-06-20 00:00:00+03

Державна податкова інспекція у Київському районі м. Донецька звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до [PERSON]про стягнення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 854,30 грн. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2008 року у справі № 2а-663/08 у задоволенні позовної заяви було відмовлено. Приймаючи постанову суд першої інстанції виходив з того, що отримана спадщина відповідачем не включається в состав місячного чи річного прибутку, такого що підлягає податкообкладанню та не підлягає відображенню в річній податкові декларації. Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що у відповідача виник обов'язок щодо сплати податку з доходів фізичних осіб відповідно до ст. 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”. Дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповідальним розпорядженням [PERSON] від 22.06.2005 року став спадкоємцем грошових внесків з належними відсотками та індексаціями, що зберігаються у філіях ощадбанку № 7956/0168 на рахунку[NUMBER] в сумі 8592,70 гривень та на рахунку [NUMBER] в сумі 8486,50 гривень , успадкованими після смерті його матері [PERSON], яка померла[INFO] (а.с.10- 11). На підставі даних, відображених в декларації позивача про доходи за 2005 рік, податкова інспекція нарахувала йому податок з доходів фізичних осіб, в сумі 854,30 грн. та направила на його адресу податкове повідомлення № 0000831740/0 від 27.04.2006 року (а.с.9). Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального права. Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Повноваження податкових органів визначені Законом України “Про державну податкову службу в Україні”, ст. 10 визначені функції державних податкових інспекцій у тому числі щодо забезпечення обліку платників податків, інших платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів. Відповідно до ст. 11 Закону України “Про систему оподаткування” платники податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування відповідно до законів України. Правила оподаткування доходів фізичних осіб встановлені Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до п.1.2 ст. 1 цього Закону дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. До складу загального місячного оподатковуваного доходу в розумінні п.п. 4.2.14 п.4.2 ст.4 Закону, включається дохід у вигляді вартості успадкованого майна, у межах, що підлягає оподаткуванню цим податком згідно з нормами статті 13 цього Закону. Оподаткування доходу, отриманого платником податку внаслідок прийняття ним у спадщину коштів, майна, майнових чи немайнових прав, регламентується статтею 13 Закону. Згідно п.13.4 зазначеної норми особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину. Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, включається до складу загального річного доходу платника податку і відображається ним у річній податковій декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Подання податкової декларації та сплата податку із зазначеного доходу здійснюються згідно із законодавством. Нотаріус зобов'язаний надіслати інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину податковому органу у строки, встановлені для податкового кварталу. Згідно підпункту 1.20.4 пункту 1.20 статті 1 Закону для цілей цього Закону членами сім'ї фізичної особи є її дружина або чоловік, діти як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка (у тому числі усиновлені), батьки, баба або дід як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, брати чи сестри як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, онуки як фізичної особи, так і її дружини або чоловіка, інші утриманці такої фізичної особи або її опікуни, визнані такими згідно із законом. Членами сім'ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки та батьки її чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти як такої фізичної особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти. Інші члени сім'ї фізичної особи вважаються такими, що мають другий ступінь споріднення. Як свідчать матеріали справи, відповідач надав до податкового органу декларацію про доходи, в якій визначив суму доходів, одержаних в результаті отримання спадщини першого ступеню споріднення. Відповідно до абз. “д” п.13.1 ст.13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” об'єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на кошти, а саме готівкові кошти або кошти, що зберігаються на рахунках спадкодавця, відкритих у банках та небанківських фінансових установах, у тому числі депозитні (ощадні), іпотечні сертифікати, сертифікати фонду операцій з нерухомістю. Зі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що відповідач отримав у спадщину грошові кошти по вкладах в установах ощадбанку. Згідно абз. 4 п. “б” п.п. 13.2.1 п. 13.2 ст. 13 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” б) за ставкою, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього Закону - 5%, оподатковуються суми коштів, яка не перевищує суму, що дорівнює стократному розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на початок року, в якому така спадщина успадковується членом сім'ї спадкодавця першого ступеня споріднення, що не є членом його подружжя. Таким чином, податкова інспекція дійшла правомірного висновку, що доход, який отримав відповідач у 2005 році внаслідок одержання спадщини, оподатковується за ставкою 5%. Відповідно до п. 18.1, п.18.3 ст. 18 Закону річна декларація про майновий стан і доходи (податкова декларація) (далі - декларація) подається платником податку, який зобов'язаний подавати таку декларацію згідно з нормами цього Закону або інших законів. Податковий орган зобов'язаний протягом 30 календарних днів від дня отримання такої декларації визначити податкове зобов'язання та надіслати податкове повідомлення платнику податку, який зобов'язаний сплатити належну суму податку та отримати довідку про таку сплату або про відсутність податкових зобов'язань з цього податку, яка здається органам митного контролю під час перетину митного кордону та є підставою для проведення митних процедур. На підставі цієї норми позивачем на самостійно задекларовану відповідачем суму доходу було здійснено розрахунок суми податку з доходів фізичних осіб та нарахований податок в сумі 854,30 грн. Позивачем на нараховану суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 421,98 грн. було складено податкове повідомлення-рішення №0000831740/0 від 27.04.2006р., яке було повернуто до позивача з відміткою про невручення, у зв'язку з чим повідомлення було розміщено на дошці податкових оголошень. Наведене податкове повідомлення відповідачем в установленому порядку оскаржено не було, тому за приписами п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України № 2181 “Про порядок погашення зобов'язань платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами” нараховане податкове зобов'язання вважається узгодженим . Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податку перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181 активи платника податків можуть бути примусово стягнуті в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. Право на звернення позивача до суду регламентовано п.11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу, факт наявності якого підтверджується матеріалами справи. За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав перевіряти правомірність нарахування податку, бо таких позовних вимог не існувало. Зазначені обставини є підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted