Рішення адміністративного суду від 2008-06-04 00:00:00+03

Позивач звернувся до відповідача про стягнення недоплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2001-2007 роки посилаючись на те, що він має статус учасника ліквідації наслідків від аварії на ЧАЕС І категорія і йому встановлено 3-групу інвалідності, у зв'язку з чим йому повинна бути виплачена щорічна допомога на оздоровлення за період часу 2003-2007 роки по 4 мінімальні зарплати на момент виплати, заборгованість становить 7120 грн.50коп. , а також просить стягнути одноразову компенсацію в розмірі 30-ти мінімальних заробітних плат, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС І категорії інваліду 3 групи в сумі 3260 грн. 40 коп. Відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити йому недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення, а тому при таких обставинах він змушений був звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач пояснив, що йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії з часу його перебування на обліку в Управління праці та соціального захисту населення повинні були виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення, але її виплачували з порушенням закону і в значно меншому розмірі ніж цього вимагає ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи”.Тому йому повинні були виплатити за період часу 2003-2007р.р. 7475грн., а відповідно до довідки виданої УПСЗН за вказаний період йому було виплачено 264грн.50коп. , звідси сума недоплати становить 7210 грн.50коп. Одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоров”ю при отриманні ним ІІІ групи інвалідності йому було виплачено в сумі 189 грн.60коп. , а повиині були виплатити 115х30 = 3450 грн. , тому сума недоплати становить 3450-189грн.60коп.= 3260грн.40коп. Всього просив стягнути з відповідача на його користь 10 470 грн.90 коп. Представник відповідача Управління праці і соціального захисту населення Канівської міської ради, позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно ст.67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи” визначено Порядок підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом - «Конкретні розміри всіх доплат, пенсій, компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати». З 1996 року в законах, що визначали розмір мінімальної заробітної плати, встановлювалася норма, що до прийняття Верховною Радою України змін до законів, де для розрахунків застосовується мінімальна зарплата, Кабінету Міністрів України застосувати ці норми, виходячи з реальних можливостей держбюджету. Статтею 109 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2006 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Крім цього, оскільки Кабінетом Міністрів України надалі жодних рішень із цих питань не приймалося, а Верховна Рада України своїми рішеннями призупиняла Закони України «Про Державний бюджет» на відповідні роки дію положень соціальних статей щодо відповідни виплат, то управління праці не мало права та законних підстав виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за вказаний період відповідно до положень ст. 48 Закону України Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи”. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в зв'язку з тим, що позивачем пропущений річний строк звернення до адміністратвиного суду, а також наполягає на відмові у задоволенні позовних вимог в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2005-2007 р.р. Суд заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1-ої категорії та інвалідом ІІІ групи з жовтня 2004 р. (а.с. 9,11). Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачається виплата одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами ІІІ групи - в розмірі 30 мінімальних заробітних плат на момент встановлення групи інвалідності. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини. Встановлений вищевказаною постановою КМУ № 836 розмір одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення з 1996 р. не змінювався та не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Розмір мінімальної заробітної плати до 2004 року визначався законами про встановлення мінімальної заробітної плати на відповідний рік, а з 2004 року згідно з п.п. 5-2 п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України (Закон України від 21.06.2001 р. № 2542-ІІІ) - законами про державний бюджет на відповідний рік. Судом встановлено, що на час встановлення [PERSON] ІІІ групи інвалідності була встановлена мінімальна заробітна плата в розмірі 185.00 грн. Тому сума недоплаченої компенсації становить 5550 грн. - 189грн.50коп = 5360грн.50коп., з яких 5550 грн., сума що повинен був виплатити відповідач позивачу, 189 грн.50коп. сума виплаченої компенсації , 5360 грн.50коп. сума недоплаченої компенсації Таким чином, за період 2003 - 2007 р.р. включно будь-яких обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян”, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” в частині виплати одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати законодавство України не містило. Тому, суд вважає, що при визначенні розміру одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення та її виплати управлінню праці та соціального захисту населення необхідно керуватися ст. 48 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Судом встановлено, що управлінням праці та соціального захисту населення Канівської міської ради [PERSON] нараховано та виплачено одноразова компенсація в 2003 році у розмірі 189.60 грн., то суд вважає, що управління праці та соціального захисту населення повинне донарахувати позивачу розмір допомоги відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасрофи” Крім цього, відповідно до ст.48 України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» [PERSON] має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат по ІІІ групі інвалідності (з 2003 року), розмір мінімальної заробітної плати відповідно до ч. 4 ст. 48 вищезазначеного закону визначається на момент виплати. Враховуючи те, що мінімальна заробітна плата на момент проведення позивачу виплат в липні 2005 році становила 310 гривні, в липні 2006 році становила 375 гривень, в червні 2007 році становила 420 гривень, що стверджується довідкою відділу статистики в м. Канів (а.с. 6), то провівши відповідні розрахунки в 2005 році -310х4=1240 гривень, в 2006 році - 375х4=1500 гривень, в 2007 році - 420х4=1680 гривень, а всього 4420 гривень, таку саме суму щорічної допомоги на оздоровлення повинен був виплати позивачу відповідач за вищевказаний період часу, однак за даний період відповідачем було виплачено в 2005 році - 21,50 гривень, в 2006 році - 100 гривень, в 2007 році - 100 гривень, а всього було виплачено 221,50 гривень, що стверджується довідкою (а.с. 8) тобто недоплачена сума щорічної допомоги на оздоровлення за вищевказаний період часу складає 4420-221,50= 4 198,50 гривень. Посилання представника відповідача на те, що Закон України «Про Державний бюджет України» є пріоритетним відносно чинних Законів і тому виплати проводились відносно даного Закону не ґрунтується на ч.2 ст.152 Конституції України де зазначено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. А відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-ІУ, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату боргу браком бюджетних коштів, тому посилання представника відповідача на відсутність коштів не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. В рішенні Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 вказано, що Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається. Крім того інших доказів правомірності свого рішення, як в період підготовки справи до розгляду так і під час судового розгляду представник відповідача до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А тому, враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити частково через допущенні при нарахуванні недоплати арифметичних помилок та стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення за період часу з 2005 -2007 р.р., як ліквідатору наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії в сумі 4198,50 гривень. Суд критично оцінює посилання представника відповідача на пропуск позивачем річного строку звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки, вважає, що процесуальний строк слід рахувати з 09.07.2007 року, тобто, з дня прийняття рішення Конституційного суду України. Крім того, суд вважає, що при прийнятті рішення про відшкодуваня щорічної допомоги на оздоровлення слід застосовувати поняття аналогії права згідно ст. 46 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” згідно з якою, якщо виплати здійснені неправильно по вині органу, який призначив і виплачує ці виплати, то вони виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Від сплати судових витрат сторони звільнені.

Результат розгляду: partial