Рішення адміністративного суду від 2008-02-21 00:00:00+02

У грудні 2007 року [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до управління МВС України в Херсонській області про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до п.б ст.12 ст.50 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» з 04.12.2006 року. Позивач послався на те, що 17 листопада 1998 року з сімейних обставин у сорока річному віці він звільнився з органів внутрішніх справ, де працював помічником начальника Нововоронцовського РВ УМВС України в Херсонській області на офіцерській посаді. На час звільнення (за розрахунками позивача) його загальний трудовий стаж становив 25 років 06 днів, з них 14 років 01 місяць 18 днів - служби в органах внутрішніх справ. Позивач декілька разів звертався за призначенням пенсії до управління МВС України в Херсонській області письмово 17.02.2005 року та 07.11.2006 року, але йому було відмовлено. Позивач вважає, що йому безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років та невірно визначили його загальний трудовий стаж. Позивач просить зобов'язати управління МВС України в Херсонській області призначити йому пенсію за вислугою років, відповідно до п.б ст.12 ст.50 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» з 04.12.2006 року, у редакції Закону від 04.07.2002 року № 51-У. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали адміністративний позов, посилаючись на обставини, зазначені в позові, просили задовольнити адміністративний позов. Відповідачі: - Управління МВС України в Херсонській області подав письмові заперечення, в яких позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що правових підстав для призначення [PERSON] пенсії за вислугою років, відповідно до п.б ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» немає. Просив справу розглянути у відсутність представника УМВС України в Херсонській області. Головне управління пенсійного Фонду України в Херсонській області подав письмові заперечення , в яких позов не визнав, просив в позові відмовити, з вимогами викладеними в позовній заяві не згодний з наступних підстав: Відповідно до статті 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. Механізм оформлення пенсій 2 працівникам внутрішніх справ затверджено Наказом МВС України №1276 від 31.10.03 року, який діяв на момент звернення позивача із заявами про призначення пенсії. Відповідно до п.п.2.2.1.цього Наказу для призначення пенсії за вислугою років і по інвалідності подається заява встановленого зразку. Позивач звертався за призначенням пенсії декілька разів 17.02.05 року, 07.11.06. При цьому відмови керівництва УМВС України в Херсонській області в призначенні пенсії від 03.03.05 та від 30.11.06 року позивачем оскаржені в судовому порядку не були. Тому не зрозумілим видається посилання позивача саме на подану ним заяву про призначення пенсії від 17.02.05 року та на відмову УМВС України в Херсонській області призначити пенсію відповідно до п.б ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» в редакції 2005 року. Відповідно до перелічених вище нормативних актів датою звернення за призначенням пенсії вважається остання подана позивачем заява, тобто 07.11.06 року, коли вже діяли зміни до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» : пенсія призначається особам, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45- річного віку,за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 років і 6 місяців становить військова служба в органах внутрішніх справ. В порушення вимог норм цієї статті позивач звільнився зі служби у сорокарічному віці. 45 років він досягнув уже після звільнення зі служби. Тому, законних підстав для призначення позивачу пенсії немає. Просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] служив в органах внутрішніх справ з 29.09.1984 року до 17.11.1998 року,що підтверджується записами в трудовій книжці [NUMBER], виданої на його і»мя 25.03.1977 року. Позивач на день звільнення з органів внутрішніх справ досяг 40 років, мав загальний трудовий стаж 24 роки 11 місяців 28 днів, з яких 14 років 01 місяць 18 днів складає стаж роботи в органах внутрішніх справ, тобто не мав необхідного віку та стажу, які дають право на призначення пенсії за вислугою років, а тому УМВС України в Херсонській області обґрунтовано відмовило позивачу в призначенні пенсії за вислугою років. На час звернення позивача за призначенням пенсії 07.11.2006 року та прийняття судового рішення до п.б ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців,осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» були внесені зміни, які набрали чинності з 29 квітня 2006 року, згідно з якими зазначені особи мають право на пенсію за вислугою років в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, 25 років страхового стажу, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції чи Державній кримінально - виконавчій службі України. Суд не приймає тлумачення позивача відносно положення ч.1 ст.58 Конституції України, оскільки у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України ( справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що дію нормативно - правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 3 Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied