Рішення адміністративного суду від 2008-03-04 00:00:00+02

[PERSON] наказом Управління МВС України на транспорті від 29.12.2005 №76 о/с був призначений на посаду заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті. Наказом Управління МВС України на транспорті «Про затвердження штатів апаратів УМВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях»від 17.09.2007 № 264 оголошено штат апарату Управління МВС України на транспорті, наказано уважати такими, що втратили чинність, штати апаратів Управління МВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях УМВС України на транспорті, затверджені наказом МВС України від 18.04.2005 №261 з наступними змінами і доповненнями, а також наказано в.о. заступника начальника Управління полковнику міліції Морозку І.Є. та начальникам лінійних управлінь на залізницях Управління вирішити в установленому порядку питання щодо перепризначення працівників апаратів УМВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях у зв'язку з реорганізацією. У вересні 2007 року [PERSON] подав на ім'я начальника Управління МВС України на транспорті рапорт про перепризначення на посаду заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті. Наказом Управління МВС України на транспорті від 27.09.2007 № 155 о/с виданого на підставі наказу Управління МВС України на транспорті «Про затвердження штатів апаратів УМВС України на транспорті та лінійних управлінь на залізницях»від 17.09.2007 № 264 полковника міліції [PERSON] призначено заступником начальника Управління -начальником відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті. При цьому у період з 27.09.2007 по 04.10.2007 [PERSON] фактично знаходився на своєму робочому місці і виконував свої посадові обов'язки, підписував та погоджував документи. У цей період, а саме 02 жовтня 2007 року, [PERSON] повторно подав на ім'я начальника Управління МВС України на транспорті рапорт про перепризначення на посаду заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті. 04.10.2007 [PERSON] був представлений трудовому колективу та приступив до виконання обов'язків заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління МВС України на транспорті. У період з 04.10.2007 по 14.12.2007 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в лікарнях та відділеннях м. Києва та м. Дніпропетровська, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних листків непрацездатності та виписок з історії хвороби позивача. Наказом Управління МВС України на залізничному транспорті від 07.02.2008 №11 о/с на підставі висновку комісії УМВССЗТ від 05.02.2008 призначено полковника міліції [PERSON]заступником начальника управління документального забезпечення та режиму -начальником режимно-секретного відділу Управління МВС України на залізничному транспорті, звільнивши його з посади заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління з 27.09.2007. Відповідачем надано суду висновок від 05.02.2008 про розгляд матеріалів щодо призначення на посаду полковника міліції [PERSON], в якому з посиланням на п.п. 21, 42 «б»Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, зроблено висновок про можливість призначення [PERSON]заступником начальника управління документального забезпечення та режиму -начальником режимно-секретного відділу Управління з 27.09.2007. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про міліцію»правовою основою діяльності міліції є: Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку. Статтею 18 Закону України «Про міліцію»визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 9 Закону України «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю»спеціальними підрозділами по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ є Головне управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, управління, відділи і відділення по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ Республіки Крим, головного управління внутрішніх справ міста Києва, головних управлінь і управлінь внутрішніх справ областей, міста Севастополя та інших міст, відповідних органів на транспорті, які підпорядковуються відповідно Міністру внутрішніх справ Республіки Крим, начальникам головних управлінь, управлінь внутрішніх справ. Начальники міських відділів і відділень по боротьбі з організованою злочинністю призначаються на посаду і звільняються з неї міністром внутрішніх справ Республіки Крим, начальниками головного управління внутрішніх справ міста Києва, головних управлінь і управлінь внутрішніх справ областей, міста Севастополя, відповідних органів на транспорті за погодженням з начальником Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до змісту п.2 Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення), до старшого начальницького складу відносяться особи, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання: майор міліції (майор внутрішньої служби), підполковник міліції (підполковник внутрішньої служби), полковник міліції (полковник внутрішньої служби). Згідно п. 21 Положення особи рядового і начальницького складу зобов'язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Відповідно до п. 42 Положення переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ СРСР і Міністерства внутрішніх справ УРСР - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення. Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників. Згідно п. 8 Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: за станом здоров'я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії; у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі; за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків; у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства, відомства (організації, установи); за службовою невідповідністю; у разі скоєння злочину, після набрання законної сили обвинувальним вироком суду; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу вказаної норми випливає, що акт державного чи іншого органу управління повинен бути прийнятий в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Проаналізувавши викладені норми, за встановлених обставин суд дійшов висновку, що відповідач без законних підстав і без дотримання принципів обґрунтованості та розсудливості наказом від 27.09.2007 № 155 о/с призначив [PERSON] на посаду [PERSON], одночасно не звільнивши та не перемістивши на іншу посаду останнього, а наказом від 07.02.2008 №11 о/с з 27.09.2007 звільнив позивача з посади заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки управління по боротьбі з організованою злочинністю Управління та призначив заступником начальника управління документального забезпечення та режиму -начальником режимно-секретного відділу Управління МВС України на залізничному транспорті. Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій щодо видання наказу від 27.09.2007 №155о/с, в частині призначення на посаду заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті [PERSON], та наказу від 07.02.2008 №11о/с. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо скасування наказу Управління МВС України на транспорті від 27.09.2007 №155о/с, в частині призначення на посаду заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України на транспорті [PERSON], та наказу Управління МВС України на залізничному транспорті від 07.02.2008 №11о/с є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді). У разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи викладене, з урахуванням попередніх висновків суду вимоги позивача щодо поновлення на посаді заступника начальника Управління -начальника відділу боротьби з організованими групами та злочинними організаціями у сфері економіки Управління боротьби з організованою злочинністю Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті з 27 вересня 2007 року та зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті виплатити різницю між грошовим забезпеченням за період з 27.09.2007 до дня поновлення на роботі також підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо рівнозначності посади, на яку призначено позивача наказом від 07.02.2008 №11о/с, судом не приймаються до уваги, виходячи з висновку щодо протиправності зазначеного наказу. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Позивач надав суду пояснення, з яких вбачається, що усвідомлення того, що після більше двадцяти років служби в органах МВС, його без будь-яких пояснень позбавили роботи, викликало в нього душевні переживання, нервове збудження та почуття образи на несправедливе ставлення керівництва, що в свою чергу призвело до різкого погіршення стану здоров'я та подальшого лікування в стаціонарних умовах протягом більше двох місяців, що потребувало значних матеріальних витрат. Крім того, видання незаконних наказів призвело до того, що починаючи з листопада 2007р. позивач не одержував грошового утримання і був вимушений займати грошові кошти на лікування та утримування сім'ї, чого до цього ніколи не робив. Як наслідок, у позивача зіпсувалися стосунки у сім'ї. Позивач оцінив завдану йому моральну шкоду сумою 7000 грн. Судом встановлено, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних переживаннях пов'язаних із протиправними діями та видачею незаконних наказів, втратою роботи і засобів до існування. Разом з тим, оскільки позивачем не надано конкретних доказів на підтвердження фактів моральних переживань, порушення нормальних життєвих зв'язків, а головним чином - на підтвердження розміру спричиненої відповідачем моральної шкоди саме у визначеному позивачем розмірі 7000,00 грн., враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу -відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Результат розгляду: partial