Рішення адміністративного суду від 2008-10-10 00:00:00+03

[PERSON] звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинської міської ради про визнання дій неправомірними та стягненні недоплат соціальної допомоги на дитину. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 31 липня 2008 року у справі № 2а-104/08 позовна заява задоволена частково. Відмовляючи в задоволені позовної заяви в частині стягнення недоотриманої суми щомісячної соціальної допомоги на дитину за період з 01.01.2002 року по квітень 2007 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач із заявою про поновлення пропущеного строку до суду не звертався. Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове судове рішення. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального права. Вважає, що постанова прийнята без урахування розміру цього виду допомоги, встановленому постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Всі виплати, передбачені Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у тому числі щомісячні виплати на кожну дитину шкільного віку, яка евакуйована із зони відчудження, виплачуються у розмірах, встановлених вказаними постановами КМУ. Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила. [PERSON] є матір'ю [PERSON], а [PERSON] є батьком, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції І категорії та інвалід ІІІ групи. Її син - [PERSON], [INFO] народження має статус дитини, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи (посвідчення [NUMBER] - арк.спр. 8), перебуває на обліку у відповідача. Згідно ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” він має право на щомісячні виплати грошової компенсації у розмірі 50 відсотків мінімальної заробітної плати. Фактично Управлінням праці та соціального захисту населення нарахування та виплата [PERSON] компенсації здійснювались із розрахунку 3 гривні 30 копійок на місяць, а з 2007 року - 16 грн. 50 коп. 28.01.2008 року [PERSON] звернувся до Управління праці та соціального захисту населення з письмовим зверненням щодо здійснення перерахунку належної до сплати грошової компенсації у розмірі, визначеному ч. 6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, на що отримав відмову (вих. № 06/1571 від 11.02.2008 року) з посиланням на значно менший розмір компенсації, визначений Кабінетом Міністрів України. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, заявник скарги вказує на порушення норм матеріального права, вважає, що виплати повинні здійснюватись у розмірах, встановлених Постановами Кабінету Міністрів України. Колегія суддів вважає зазначений висновок помилковим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Статтею 63 Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення. Таким чином, відповідач є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету та нього покладений обов'язок щодо реалізації механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, зокрема, пільг громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Колегія суддів вважає необґрунтованим застосування відповідачем при виплаті компенсацій на дитину розміру таких виплат, який встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та з 2005 року - Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Постанови, положення, порядки готуються на підставі законів України, актів чи доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, рішень урядових комітетів, доручень Прем'єр - міністра, Першого віце - прем'єр - міністра, віце - прем'єр - міністрів (пункт 10 розділу VI Тимчасового регламенту Кабінету Міністрів України від 05 червня 2000 року № 915). Таким чином, нормативно - правові акти КМУ повинні відповідати актам вищої юридичної сили. Згідно ст. 67 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, конкретні розміри всіх видів доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Встановлений Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, розмір щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи не збільшувався, в той час як Законами України про мінімальну заробітну плату та про державний бюджет на відповідний рік розмір мінімальної заробітної плати збільшувався неодноразово, і вказаний розмір щомісячної компенсації є значно нижчим за відповідний, передбачений ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, кратний розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тому до спірних правовідносин суд застосовує нормативний акт вищою юридичної сили - Закон України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Таким чином, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо необґрунтованості рішення відповідача про відмову у нарахуванні та виплаті щомісячної грошової допомоги дітям, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, у розмірі, визначеному ч. 1 п. 6 ст. 30 Закону України “Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Колегія суддів, також погоджує застосування судом першої інстанції ст. 99 КАС України. Разом з тим згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) п. 6 ст. 30 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Наряду з викладеним, постанова суду підлягає зміні, оскільки п. 6 ст. 30 вищевказаного закону визнано неконституційним, тому заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з 09 липня 2007 року по 01.01.2008 року. На підставі викладеного

Результат розгляду: denied