Рішення адміністративного суду від 2008-09-22 00:00:00+03

Позивач - [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом пропущених прав, свобод та інтересів за період з 01 01 2006 року до 31 12 2007 року; зобов'язати УПФУ в Куп'янському районі Харківської області нарахувати на його користь недоплачену йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 - 2007 рр. в сумі 2733 грн. 30 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни” №2195 від 18 11 2004 року, йому було надано статус „Дитина війни”. Згідно ст. 6 вищевказаного Закону, громадянам, яким встановлено статус „Дитина війни” пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком, але Законом України „Про Державний бюджет на 2007 рік” зазначені виплати на поточний рік були призупинені. 9 липня 2007 року Конституційний Суд України постановив рішення за номером 6-рп/2007 про неконституційність положень зазначеного Закону, що призупиняють дані виплати. Зважаючи на це, позивач зазначив, що невиплата йому соціальної допомоги є протиправною і такою, що суперечить Конституції та законам України. У надісланій до суду заяві просив розгляд даної справи здійснювати без його участі. Позивач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в надісланій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Куп'янському районі Харківської області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в надісланій до суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. В надісланих до суду запереченнях представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Так, [PERSON] відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус „Дитина війни”. Соціальне забезпечення даної категорії громадян визначається Законом України від 18 11 2004 №2195-ІУ „Про соціальний захист дітей війни”. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. П. 12 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік” дію ст. 6 зазначеного Закону зупинено на 2007 рік з урахуванням положення ст.111 закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік” визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується особам, які є інвалідами - у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України від 09 07 2007 №6-рп/2007 положення п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік„ визнані такими, що не відповідають Конституції України. УПФУ зроблено запити до Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України стосовно встановленого розміру надбавки. Листом від 31 08 2007 року №21-46-561 Міністерство юстиції України підтвердило відсутність механізму реалізації положень ст.6 вищезазначеного Закону та зазначило, що питання реалізації положень зазначеного Закону слід вирішувати шляхом внесення змін до законодавства. Представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні адміністративного позову у зв'язку з пропуском позивачем річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України. УПФУ в Куп'янському районі Харківської області діяло в межах повноважень та не вбачає будь-яких порушень законодавства стосовно [PERSON] Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач по справі - [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в Куп'янському районі Харківської області та отримує пенсію за віком. [PERSON] відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус „Дитина війни”, про що зазначено в посвідчені. ( а.с. 5) Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” передбачає державну соціальну підтримку дітей війни. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 12 ст.71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” було зупинено на 2007 рік з урахуванням положення ст. 111 цього Закону. При цьому ст. 111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік” визначено, що у 2007 році підвищення до пенсії або місячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” виплачується особам, які є інвалідами, у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09 07 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік” визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Крім того, дане Рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Крім того, доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни” відповідно до Рішень Конституційного Суду України не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону. Поряд з цим, 1 вересня 2005 р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України. Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений строк звернення до адміністративного суду. Згідно з ч. 1 даної статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 зазначеної норми встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративною суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строк звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на ньому наполягає одна зі сторін. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] просить зобов'язати УПФУ в Куп'янському районі Харківської області нарахувати на його користь недоплачену їй як дитині війни доплату до пенсії за 2006 рік, але звернувся до суду з цією вимогою лише 21.08.2008 року, доказів поважності пропуску строку для звернення до суду не надав, суд дійшов висновку про те, що строк пред'явлення позову до суду з даною вимогою був пропущений позивачем. З урахуванням викладеного, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Так, в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком станом на 01 08 2007 року - 410 грн. 06 коп. та станом на 01 10 2007 року - 415 грн. 11 коп. позовні вимоги щодо зобов'язання нарахувати на користь позивача недоплачену як дитині війни доплату до пенсії за період з 01 08 2007 року по 31.12.2007 року в сумі 619 грн. 62 коп., в іншій частині позову - відмовити. Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial