Рішення адміністративного суду від 2008-07-08 00:00:00+03

Позивач - [PERSON] звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1 - Міністерства юстиції україни, відповідача 2 - Головного управління юстиції у Рівненській області. В ході судового розгляду справи збільшила позовні вимоги, з врахуванням яких, просила поновити її на посаді заступника начальника Рівненського міського управління юстиції-начальника відділу державної виконавчої служби, стягнути з відповідача 2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 20 000грн. Відповідач -2 подав письмові заперечення проти позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що позивача правомірно звільнено з роботи, підстави для її поновлення на роботі відсутні, просив застосувати наслідки передбачені ст.100КАС України та відмовити позивачу в задоволенні позову. Відповідач-1 та третя особа в судові засідання не з'явились, заперечень на адміністративний позов не подавали. Листом від 01.04.2008року № 1517-0-32-08-25 Департамент державної виконавчої служби повідомив, що ліквідаційна комісія Департаменту державної виконавчої служби припинила свою роботу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, а зокрема позивачка вказала, що наказом Департаменту Державної виконавчої служби №672 від 30.03.2007року позивачку було звільнено із займаної посади начальника державної виконавчої служби у м.Рівне в порядку переведення для подальшої роботи у Головне управлінні юстиції у Рівненській області (по п. 5 ст. 36 КЗпП України). З таким звільненням позивачка не погоджується вважає, що її безпідставно звільнили з роботи. Вказує, що в супереч вимог ст. 49-2 КЗпП України, її не було попереджено про майбутне вивільнення за п. 1ст. 40 КЗпП України. При цьому зазначає, що Державна виконавча служба у м.Рівне була реорганізована у Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Відповідно до п. 3 та 4 наказу Міністерства юстиції від 25.10.2007року № 21/5 Головне управління юстиції в областях є правонаступниками державних виконавчих служб областей, а Відділи державних виконавчих служб у містах є правонаступниками відповідних державних виконавчих служб у містах. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача 2, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Суд виходив з такого. З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 02.11.2005року по 30.03.07року працювала на посаді начальника Державної виконавчої служби у м.Рівне. На вказану посаду позивач була призначена відповідно до наказу №144/к від 02.11.2005року. Відповідно до наказу №1248/7 від 11.12.2006року позивачці була надана відпустка для догляду за дитиною, яка потребує домошнього догляду, без збереження заробітної плати до досягнення нею шестирічного віку (з 11.12.2006року по 22.11.2007року). 27.03.2007року на ім'я Голови комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби позивачкою було подано заяву про те, що вона приступила до виконання посадових обов'язків та просила допустити до зайняття посади начальника державної виконавчої служби у м.Рівне з 28.03.2007року. 28.03.2007року на ім'я Голови комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби позивачкою було подано заяву, в якій вона просила звільнити її із займаної посади за переведенням до Головного управління юстиції у Рівненській області. Наказом Департаменту Державної виконавчої служби №672 від 30.03.2007року позивачку було звільнено із займаної посади начальника державної виконавчої служби у м.Рівне в порядку переведення для подальшої роботи у Головне управління юстиції у Рівненській області (по п. 5 ст. 36 КЗпП України). Підставою для такого звільнення було: заява позивачки, лист від 30.03.2007року № 11-02-17/23, відповідно до якого Головне управління юстиції у Рівненській області просило звільнити позивачку із займаної посади у зв'язку з переведенням її на роботу в Головне управління юстиції у Рівненській області. Твердження позивача про реорганізацію органів Державної виконавчої служби та протиправності її звільнення з роботи у зв'язку з ліквідацією ДВС у м.Рівне спростовуються Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2006 року № 1622 “Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби”, наказом Департаменту державної виконавчої служби від 19.01.2007 року №2 “Про ліквідацію регіональних та територіальних органів державної виконавчої служби”, наказом ДВС Рівненської області № 8 від 20.01.2007 року «Про ліквідацію регіонального та територіальних органів державної виконавчої служби Рівненської області (а.с. 73), наказом Міністерства юстиції № 1045/7 від 30.07.2007року «Про затвердження акту комісії з ліквідації Департаменту ДВС та ліквідаційного балансу», відповідно до яких, органи державної виконавчої служби, його регіональні та територіальних органи були ліквідовані, в тому числі і ДВС у м.Рівне та ДВС Рівненської області. Державну реєстрацію припинення юридичної особи- ДВС у м.Рівне проведено 11.06.2007 року, вказане підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, яка містить відмітку про припинення юридичної особи ДВС у м. Рівне (а.с.141). Державну реєстрацію припинення ДВС Рівненської області проведено 10.07.2007 року, вказане підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, яка містить відмітку про припинення юридичної особи ДВС Рівненської області (а.с.140). Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції зареєстровано виконавчим комітетом Рівненської міської ради 21.03.2007року. Вказана установа має ознаки юридичної особи та є новоутвореною (а.с.142). Суд вважає безпідставними доводи позивача про протиправність її звільнення з роботи мотивовані тим, що відповідач під час попередження позивача про наступне вивільнення з роботи одночасно не запропонував позивачу роботи згідно до статті 49-2 КЗпП України. Абзац 3 статті 49-2 КЗпП України передбачає, що на власника або іншого уповноваженого органу покладено обов'язок щодо внесення працівникові пропозиції стосовно іншої роботи на тому ж підприємстві, установі, організації у випадку попередженя працівника про звільнення з роботи у звязку із змінами в організації виробництва і праці. Позивачка звільнена із займаної посади начальника ДВС у м.Рівне по п. 5 ст. 36 КЗпП України (переведення працівника за його згодою, на інше підприємство, устованову, організацію - в Головне управління юстиції у Рівненській області). З вказаного слідує, що позивачка була звільнена з роботи не у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а по переведенню в іншу установу, організацію. Отже на неї не поширюються положення статті 49-2 КЗпП України. Прийняття працівників на роботу до новоутвореної установи (Відділ ДВС Рівненського міського управління юстиції, який зареєстрований 21.03.2007року) здійснюється за загальними правилами, в тому рахунку і працівників ліквідованої установи (аналогічна позиція викладена в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року). Позивач не надала доказів прийняття або звернення до новоутвореної установи - Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції або до начальника відділу ДВС (заступник начальника управління- начальника відділу ДВС) Головного управління юстиції в Рівненській області з клопотанням про внесення подання та прийняття позивачки на посаду заступника начальника Рівненського міського управління юстиції-начальника відділу державної виконавчої служби. Відповідно до пояснень представника відповідача, що не заперечуються позивачем сторін позивачка не була в установленому порядку переведена на посаду заступника начальника Рівненського міського управління юстиції-начальника відділу державної виконавчої служби. Згідно до абз. 8 п.10 Положення «Про Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, м.Києві та Севастополі» заступник начальника Рівненського міського управління юстиції-начальник відділу державної виконавчої служби призначається на посаду начальником управління юстиції області, за поданням начальника відділу ДВС (заступника начальника управління- начальника відділу ДВС) головного управління юстиції в областях). Начальник відділу ДВС (заступник начальника управління- начальника відділу ДВС) Головного управління юстиції в Рівненській області не вносив подання на призначення позивачки на посаду заступника начальника Рівненського міського управління юстиції-начальника відділу державної виконавчої служби, вказані обставини підтверджуються поясненнями викладеними в листі № 03-20-17/32 від 08.07.2008року (а.с. 202) . Крім того, з трудової книжки позивачки (а.с. 210) вбачається, що з 01.04.2008року позивачка прийнята на посаду начальника юридичного відділу у відділення №30 АКБ «Європейський», а відтак на час розгляду справі в суді є працевлаштованою. Враховуючи вищевикладене, позивачка не вправі вимагати поновлення її на роботі на зановоутвореному підприємстві, установі організації (якщо вона не була туди переведена в установленому порядку) та відповідно стягнення з відповідача середнього заробітку, моральної шкоди в сумі 50 000 грн. за звільнення її із займаної посади згідно наказу Наказу Департаменту Державної виконавчої служби №672 від 30.03.2007року. Що ж до стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 10 тис. грн. внаслідок неповернення відповідачем позивачу її особистих речей (кондиціонер, акваріуму, особистих меблів), то з інвентарного опису основних засобів Відділу ДВС Рівненського управління юстиції (від 23.10.2007року), акту приймання -передачі матеріальних цінностей, документації з питань бухгалтерського обліку, фінансового, організаційного і кадрового забезпечення від ДВС Рівненської області Головному управлінню юстиції у Рівненській області станом на 30.03.2007року вбачається, що ДВС у м.Рівне (установа в якій працювала позивачка до звільнення) не передавала вказаних речей відповідачеві. З приводу ж стягення з відповідача на користь позивачки матеріальних витрат в розмірі 10тис. грн. повязаних із лікуванням позивачки, то: - по-перше, позивачкою не надано доказів понесення таких матеріальних витрат; - по друге, як вбачається з епікризів наданих позивачкою та з пояснень викладених нею в позовній заяві, лікування позивачки було пов'язане із стусом головного мозку (побиття невідомою особою (а.с. 20-22), а не з неправомірними діями відповідача. Враховуючи обумовлене, вимоги позивачки про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 20000грн. є безпідставними. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову позивачці слід відмовити повністю. Крім того, відповідача наполягав на застосуванні наслідків, передбачених ст.100 КАС України. Відповідно до ч.2. ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до 1 ст.233 КЗпП України у справах про вирішення трудових спорів встановлюється тримісячний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно пояснень позивача, позивачка дізналася про звільнення її з названої вище посади в квітні 2007року. До суду позивач звернулася 13.02.2008року. Враховуючи вище викладене та

Результат розгляду: denied