Рішення адміністративного суду від 2008-06-04 00:00:00+03

В березні 2007 року до Крижопільського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява від [PERSON], у якій заявник, посилаючись на порушення відповідачем ст.22 Конституції України, ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України… за безперервну службу» від 5 травня 2003 року №389/2003, інші норми права, просив визнати дії командування Вінницького обласного військового комісаріату незаконними, зобов'язати виплатити заборгованість з надбавки за безперервну службу, премії і допомоги на оздоровлення. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2007 року позов задоволено. Мотивуючи рішення суд застосував положення ст.ст.2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указу Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України… за безперервну службу» від 5 травня 2003 року №389/2003 та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. В апеляційній скарзі Вінницький обласний військовий комісаріат вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2007 року та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши доводи апеляції наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON]. на час виникнення спірних правовідносин проходив військову службу у Крижопільсько-Піщанському об'єднаному районному військовому комісаріаті. Відповідно до положень Указу Президента України «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України… за безперервну службу» від 5 травня 2003 року №389/2003 Міністру оборони України, Міністрові внутрішніх справ України, Голові Державної прикордонної служби України та Начальнику Управління державної охорони України надано право встановлювати військовослужбовцям відповідно Збройних Сил України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Управління державної охорони України щомісячні надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України, внутрішніх військах, у Державній прикордонній службі та Управлінні державної охорони України у відсотках до грошового забезпечення, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби в таких розмірах: понад 5 років - до 10; понад 10 років - до 30; понад 15 років - до 50; понад 20 років - до 70; понад 25 років - до 90 відсотків. Порядок і умови виплати зазначених надбавок визначаються Міністром оборони України, Міністром внутрішніх справ України, Головою Державної прикордонної служби України та Начальником Управління державної охорони України. На виконання даного Указу Президента Міністром оборони України було видано наказ «Про затвердження Інструкції про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за безперервну військову службу в Збройних Силах України» від 26 травня 2003 року №149. Відповідно до п.п.2.1 п.2 даної Інструкції розмір надбавки визначається у відсотках до місячного грошового забезпечення, до складу якого включаються суми окладу грошового утримання (оклад за військове звання, посадовий оклад за основною або тимчасово виконуваною посадою), щомісячні надбавки та доплати. Відповідно до п.п.2.4 п.2 вказаної Інструкції виплата надбавки здійснюється в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах військових частин, військових навчальних закладів, організацій, установ. Таким чином, Указом Президента було надано право Міністру оборони України встановлювати щомісячні надбавки за безперервну військову службу та визначено граничний розмір сказаних надбавок, а тому колегія суддів не вбачає в діях командування військової частини незаконного заниження щомісячної надбавки за безперервну службу. Згідно ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Колегія суддів не погоджується з висновком суду про задоволення вимог позивача про перерахунок премії 33,3% та допомоги на оздоровлення, оскільки позивач не надав будь-яких доказів в обґрунтування своїх позовних вимог в цій частині і жодним чином не обґрунтував дані позовні вимоги. Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а також порушення норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного та,

Результат розгляду: denied