Рішення адміністративного суду від 2008-06-11 00:00:00+03

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити його у Відділі земельних ресурсів у Єланецькому районі Миколаївської області на посаді провідного спеціаліста, стягнути з Відділу земельних ресурсів у Єланецькому районі Миколаївської області оплату за вимушений прогул та моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно наказу Єланецького відділу земельних ресурсів Миколаївської області № 6 від 8.08.2004 року він був прийнятий на посаду спеціаліста 1 категорії та наказом № 17-к від 3.09.2007 року був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням спеціалістів 1 категорії Відділу земельних ресурсів у Єланецькому районі за п.1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним оскільки воно проведене із порушенням вимог трудового законодавства, а саме, він не попереджався про майбутнє звільнення у встановлені законодавством строки та йому не було запропоновано іншу роботу. Позивач також просив поновити пропущені строки звернення до суду, оскільки вважає їх пропущеними з поважних причин. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду, що згідно наказу Єланецького відділу земельних ресурсів Миколаївської області № 6 від 8.08.2004 року він був прийнятий на посаду спеціаліста 1 категорії та наказом № 17-к від 3.09.2007 року був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням спеціалістів 1 категорії Відділу земельних ресурсів у Єланецькому районі за п.1 ст. 40 КЗпП України. Про своє звільнення він дізнався 12.09.2007 року, в день коли йому видали трудову книжку, з наказом про звільнення від 3.09.2007 року його ніхто не ознайомлював, крім того при звільненні йому не була запропонована інша робота. Позивач просив також поновити йому пропущений строк на звернення до суду, оскільки після отримання трудової книжки він звертався за розглядом свого трудового спору до органів прокуратури, а після цього до суду в порядку цивільного судочинства. Представник відповідача проти позову заперечував, пояснивши суду, що позивач звернувся до суду із пропущенням строків встановлених ст. 233 КЗпП України, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали адміністративної справи суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову по даній справі з наступних підстав. Позивач був звільнений 3 вересня 2007 року з посади спеціаліста 1 категорії - юриста Єланецького районного відділу земельних ресурсів за п.1 ст. 40 КЗпП України. Про своє звільнення позивач дізнався в день видачі трудової книжки 12 вересня 2007 року, а звернувся до суду 23 квітня 2008 року, тобто із пропущенням встановленого законодавством строку. Позивач звертався до органів прокуратури за розглядом свого трудового спору, та це не перешкоджало його зверненню до суду за захистом своїх прав, крім того позивач звертався до суду в порядку цивільного судочинства в грудні 2007 року, однак із порушеними строками звернення до суду вже на той час. За викладених обставин суд вважає строки звернення до суду пропущеними позивачем з неповажних причин. Згідно ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до положень ч.1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied