Рішення адміністративного суду від 2008-02-26 00:00:00+02

17.07.2007 року Державною екологічною інспекцією в місті Києві за результатами перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, в якому зафіксовано факт самовільного знищення газону звичайного відповідачем при встановленні літнього майданчика за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе,125, чим зумовлено забруднення навколишнього природного середовища. Факт спричинення відповідачем державі збитків знищенням газону підтверджується листом Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Подільського району м. Києва від 13.08.07, поясненнями [PERSON]. Згідно з розрахунком розміру збитків, проведеним Державною екологічною інспекцією в місті Києві відповідно до такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісовому господарству, розмір спричиненої державі шкоди складає 1 462,00 грн. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1991 року1264-XII визначає, що охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини - невід'ємна умова сталого економічного та соціального розвитку України. З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров'я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів. Закон України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь. Положеннями статті 3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», визначено, що основними принципами охорони навколишнього природного середовища є, зокрема, збереження просторової та видової різноманітності і цілісності природних об'єктів і комплексів; науково обґрунтоване узгодження екологічних, економічних та соціальних інтересів суспільства на основі поєднання міждисциплінарних знань екологічних, соціальних, природничих і технічних наук та прогнозування стану навколишнього природного середовища; науково обґрунтоване нормування впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище; стягнення збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів, компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища; поєднання заходів стимулювання і відповідальності у справі охорони навколишнього природного середовища. Статтею 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров'я населення; д) збереження територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України. Закон України «Про благоустрій населених пунктів»від 6 вересня 2005 року N 2807-IV визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Відповідно до статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»на об'єктах благоустрою забороняється самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо. Положеннями статті 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»визначено, що підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів мають право вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування пропозиції щодо поліпшення благоустрою населених пунктів. Підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані утримувати в належному стані території, надані їм в установленому законом порядку; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об'єкти благоустрою (їх частини); відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України. Відповідно до статті 19 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»збитки, завдані об'єкту благоустрою в результаті порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, підлягають відшкодуванню в установленому порядку. Оцінка завданих збитків проводиться балансоутримувачем у разі протиправного пошкодження чи знищення елементів благоустрою. Порядок визначення відновної вартості об'єктів благоустрою затверджується Кабінетом Міністрів України. Розмір відшкодування збитків, завданих об'єкту благоустрою, визначається балансоутримувачем за методикою визначення відновної вартості об'єктів благоустрою, затвердженою центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 р. N 105, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 р. за N 880/12754, визначено правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Балансоутримувач об'єкта благоустрою зеленого господарства має право звертатись з позовом до суду на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок пошкодження об'єктів зеленого господарства. Балансоутримувачі об'єкта зобов'язані визначати обсяги збитків, заподіяних внаслідок пошкодження об'єктів благоустрою зеленого господарства. Охороні та відновленню підлягають усі зелені насадження в межах населених пунктів під час проведення будь-якої діяльності, крім зелених насаджень, які висаджені або виросли самосівом в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільчих пунктів і підприємств та своєчасно видалені. У разі несвоєчасного видалення насаджень в охоронних зонах, коли дерева біля кореневої шийки досягли діаметра 5 см і більше, їх відновна вартість стягується в установленому порядку. Охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об'єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об'єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок їх власників або орендарів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку. Порядком видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 р. N 1045, встановлено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу міської, селищної, сільської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7 - 10 цього Порядку). Підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява юридичної чи фізичної особи (далі - заявник) про видалення зелених насаджень. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. N 1789 затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної внаслідок знищення або пошкодження газонів і квітників. Відповідно до ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Формами цього представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, або про визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів і посадових осіб. Статтею 56 Закону України „Про прокуратуру" передбачено, що під поняттям "прокурор" у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій, другій, третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34, 35, 36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 46-1, частині першій статті 47, статтях 48, 49, 50, 50-1, частині п'ятій статті 52 і статті 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції. Положенням про Державну екологічну інспекцію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2001 р. N 1520 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2004 р. N 770), визначено, що у межах своїх повноважень Держекоінспекція узагальнює практику застосування законодавства, розробляє пропозиції щодо удосконалення законодавства і подає їх на розгляд Мінприроди. Основними завданнями Держекоінспекції, зокрема, є здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорони природних ресурсів, екологічну та в межах своєї компетенції радіаційну безпеку, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) та небезпечними хімічними речовинами. За таких підстав, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних відносинах є Державна екологічна інспекція у місті Києві. Як випливає з матеріалів справи та письмових пояснень [PERSON]. від 21.08.2007 року наданих Прокурору Подільського району м.Києва старшому раднику юстиції Драговозу В.В. відповідач з Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Подільського району питання видалення зелених насаджень не узгоджував, відповідного ордеру на це не отримував. Доказів щодо фактичної відсутності зелених насаджень відповідач суду не надав. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на день розгляду справи заборгованість по визначеному штрафу складає 1 462.00 грн. Беручи до уваги те, що штраф до Державної екологічної інспекції у місті Києві у розмірі 1 462,00 грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатив; рішення про його застосування не оскаржив, доказів погашення відповідачем зазначеної суми станом на день розгляду цього спору не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted