Рішення адміністративного суду від 2008-07-28 00:00:00+03

У жовтні 2007 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив постановити рішення, яким визнати незаконним рішення Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 27.09.2007 року № Б-138 про відмову в перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська перерахувати та виплатити йому щомісячне довічне грошове утримання, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 09.07.2007 року Конституційний Суд України прийняв рішення, яким було визнано неконституційними норми статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Норми закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України свого рішення. Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації та інші форми соціальних гарантій, відбулося фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожиткового мінімуму, що передбачає частина третя статті 46 Конституції України, чим порушується гарантоване статтею 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень. Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська з метою поновлення виплати (перерахування) щомісячної соціальної допомоги з урахуванням вказаного вище рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, але у виплаті такої соціальної допомоги йому було відмовлено. У зв'язку з цим, він вимушений звернутися до суду для відновлення своїх порушених прав, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни». В ході розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, надав суду 06.06.2008 року заяву, в якій просив постановити рішення, яким зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська виплатити йому щомісячні доплати до пенсії за період з 07.07.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком та виплачувати йому доплату до пенсії з 22.05.2008 року у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, що передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», також просив зобов'язати відповідача виплатити йому за вказані вище періоди пеню у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму доплати до пенсії, допустивши виконання рішення суду в триденний строк. При цьому, позивач посилався на підстави зазначені у позові та на те, що 22.05.2008 року Конституційний Суд України прийняв рішення, яким визнав неконституційним підпункт 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 27.12.2007 року № 107-6 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо викладення в новій редакції ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Вказані норми закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України свого рішення. Також, позивач вважає, що Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська повинно виплатити йому 120 відсотків річної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму доплати до пенсії, що передбачено ст. 107 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська та представник 3-ої особи Пенсійного фонду України - Кіріченко В.М. у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська надійшло заперечення, в якому вони просили розглянути справу без участі їх представника, уточненні вимоги позивача не визнали та просили відмовити в їх задоволені. В обґрунтуванні заперечення зазначили, що вони діють в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Доплати до пенсії дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадяться з Державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, який затверджує Кабінет Міністрів України. Розмір доплат дітям війни до пенсії, виходячи з мінімальної пенсії за віком, законами України не передбачено. Ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в якій зазначено мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим Законом. З 01.01.2008 року вони проводять перерахунок пенсії дітям війни в розмірі 47 грн., згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» із змінами, внесеними Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто у розмірі 10 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність на відповідний рік. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 6 Закону України від 18.11.2004 року № 2195-ІV «Про соціальний захист дітей війни», із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є громадянином України та отримує пенсію за віком. Згідно Закону України „Про соціальний захист дітей війни” є дитиною війни та має право отримувати доплату до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007. Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в іншій редакції. Розділ II цього Закону набрав чинності 01.01.2008 року. Згідно повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська від 27.09.2007 року № Б-138, [PERSON] було відмовлено в перерахунку та виплаті доплат до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року. Позовні вимоги в даній частині відповідач не визнав. Таким чином, суд дійшов висновку, що необхідно зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу доплати до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, оскільки його відмова у перерахунку та виплаті даної соціальної підтримки є незаконною. Згідно підпункту 2 пункту 41 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року № 107-VІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в іншій редакції. Так, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена в такій редакції: «дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни». Однак, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року вказані зміни визнанні неконституційними. У рішенні № 15-рп/2000 від 14 грудня 2000 року «справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України» Конституційний Суд України зазначив, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади. Обов'язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України (частина друга статті 150). Враховуючи наведене, суд вважає, що необхідно також зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу доплати до пенсії, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 22.05.2008 року, тобто з дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року, у розмірі, що буде передбачено діючим законодавством у відповідні періоди. Суд не бере до уваги посилання Управління Пенсійного фонду України в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська в запереченні про те, що доплати до пенсії дітям війни, які передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадяться саме з Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду України, а також ствердження відповідача про те, що розмір доплат дітям війни до пенсії не передбачено діючим законодавством України, оскільки це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Що стосується вимог позивача щодо зобов'язання відповідача виплатити йому пеню у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму доплати до пенсії, за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року, то вони являються безпідставними та не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідача зобов'язано перерахувати та виплатити позивачу доплати до пенсії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни», однак виплата пені у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки НБУ провадиться лише тоді, коли судовим рішенням встановлено, що Пенсійний фонд безпідставно стягнув суми коштів з юридичних і фізичних осіб, що передбачено ч. 2 ст. 107 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже, стягнення вказаної пені з відповідача на користь позивача не передбачено діючим законодавством. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial