Рішення адміністративного суду від 2008-09-10 00:00:00+03

Позивачка [PERSON]. звернулась з вказаним позовом до суду та просить стягнути з відповідачів на її користь недоплачену щорічну разову допомогу на оздоровлення, як потерпілій від аварії на ЧАЕС за 2006-2007 роки в розмірі 3960 грн. Вимоги мотивує тим, що протягом 2006-2007 років вона отримувала таку допомогу відповідно у розмірах 90 грн. передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом України “Про статус і соціальний громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визначений інший розмір. Таким чином її права були порушені. Позивачка в судове засідання не з”явилась, просить справу розглядати у її відсутність. Представники відповідачів в судове засідання не з”явились. Про день, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені вчасно та належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд встановив: позивачка [PERSON] . є потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії та інвалідом 1-ї групи. Відповідно до ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі Закон), інвалідам 1-ї групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та Постановою Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 року, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Так позивачці було виплачено у 2006-2007 роках кошти в розмірі по 120 грн. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою допомоги та доплат в твердих сумах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року та №562 від 12.07.2005 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню. Так дію абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цієї норми зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006. Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007 року п. 30 ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, яким зупинено дії абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, визнано неконституційним. Зазначені положення ст. 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”, як неконституційні втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто з 09.07.2007 року. Закон України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, яким зупинена дію абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону в частині виплати компенсації і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати, не визнаний неконституційним. Положення зазначеного закону на даний час є чинними. Таким чином стягненню на користь позивачки підлягає недоплачена щорічна допомога на оздоровлення як постраждалій від аварії на ЧАЕС, інваліду 1-ї групи за 2007 рік З врахуванням викладеного вище та розміру мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, який становив на момент отримання такої допомоги з 1 квітня 2007 року - 420 грн., суд стягує на користь позивачки належну їй компенсацію. Заборгованість перед позивачкою (ст. 48 Закону) становить = 1980 грн. (420 грн. х 5 - 120 грн. отриманих згідно ПКМ України). Заперечень щодо правильності розрахунку та розміру виплат від відповідачів до суду не надійшло. Суд вважає неправомірними дії Головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації щодо виплати позивачці грошової допомоги на оздоровлення в меншому розмірі ніж передбачено Законом, а тому стягує належну позивачці компенсацію з Головного управляння праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації, як належного відповідача, оскільки саме зазначений відповідач є розпорядником коштів. В задоволенні позовних вимог до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат суд відмовляє.

Результат розгляду: partial