Рішення адміністративного суду від 2008-05-19 00:00:00+03

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом 2002- 2007 років йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.37,39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39), доплати в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст..37). Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач просить справу розглядати без його участі позов підтримує. Представники відповідача та третьої особи, в судове засідання не з”явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено , що позивачка є пенсіонеркою і проживає в с. Листвин, Овруцького району, Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення і є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв”язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. На 2006 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON] за період з 9.07.2007 року по 31.12.2007 року становить ( по ст..39 Закону): -- за липень -грудень 2007 року 5400грн.(440грн.х2х3=2640грн., 460грн.х2х3=2760грн.), а всього 5337грн. ( 5400грн. - 63грн.(отриманих згідно ПКМ України). По ст..37 Закону заборгованість становить: за липень-грудень 2007 року 1067,4грн. (440грн.х40%х3=528грн, 460грн.х40%х3=552грн.+528грн=1080грн-12,6грн. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial