Рішення адміністративного суду від 2008-10-16 00:00:00+03

Позивач звернувся у квітні 2008 року до суду з позовом про визнання дій незаконними і стягнення не отриманого продовольчого забезпечення за період з 11.03.2000року по грудень 2001року та з липня 2002року до 31.10.2005року у розмірі - 19 645,01коп. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2.06.2008 року позов задоволено. На користь позивача стягнуто з військової частини 19 645,01грн.-компенсація за не отриманий продовольчий набор . Суд виходив з того, що позивач дійсно проходив військову службу і мав право на продовольче забезпечення , але не отримав його під час проходження служби і має право на грошову компенсації вартості на підставі постанови кабінету міністрів україни № 316 від 12.03.1996року “ Про нормам забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців збройних сил України та інших військових формувань “, яка втратила чинність але діяла під час служби позивача. Суд також вважав , що призупинення дії Закону “ Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей” в частині компенсації продовольчих пайків не позбавляло права позивача отримувати грошову компенсацію. Військова частина подала апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, просить її скасувати і відмовити у задоволенні позову. Скарга обгрунтована тим, що згідно Закону України “ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” від 17.02.2000 року , який вступив в дію 11.03.2000 року, призупинено дію частини 2 статті 9 Закону “ Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” щодо одержання грошової компенсації за речове та продовольче забезпечення. Судом безпідставно зроблено висновок про стягнення компенсації, з порушенням норм матеріального права. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач підтримав доводи апеляції і просив ухвалити нову постанову про відмову у позові , а позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Судова колегія апеляційного суду , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Судом першої інстанції при вирішені спору порушені норми матеріального права. Як вбачається з норм Закону України № 2011-12 “ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення ва речове майно і продовольчі пайки або , за бажанням військовослужбовця, грошову компенсацію замість них . В той же час згідно Закону України “ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” з березня 2000 року призупинено дію ст.. 9 Закону України” Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість речового майна та продовольчих пайків. При таких обставинах суду при постановлені рішення по даному спору треба було виходити з норм вказаного Закону. Даний Закон прийнятий пізніше Закону 2011-12 він не визнаний неконституційним і тому у вирішенні даного питання треба застосовувати норми даного Закону . Оскільки правовідносини врегульовані нормами Закону то суду першої інстанції слід було правильно застосувати ці норми Закону , а не Закону , дія якого призупинена .Суд в межах своїх повноважень застосовує при вирішенні спору норми Закону , який діє на час виникнення спору. В даному випадку і на час звільнення позивача і на час звернення його до суду за вирішенням спору діяв Закон від 17.02.2000року “ Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів” , який не надавав права стягувати грошову компенсацію за речове майно. Таким чином, суд першої інстанції не повно з,ясував обставини, що мають значення для справи , допустив при вирішенні питання порушення норм матеріального права . У зв.язку з цим постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied