Рішення адміністративного суду від 2008-09-23 00:00:00+03

03 вересня 2008 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона народилась 12 січня 1940 року і тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» Управління Пенсійного фонду України в Рокитнянському районі Київської області ( далі-відповідач) повинно виплачувати їй щомісячну соціальну допомогу у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте в 2006 та 2007 роках така допомога відповідачем не виплачувалась. Позивачка вважає, що її законні права були порушені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належні їй щомісячні соціальні виплати, як дитині війни, їй ніхто не повідомляв, тому рахує, що про факт порушення її прав їй стало відомо лише після отримання відповіді від відповідача, яка була надана внаслідок розгляду її заяви. Внаслідок цього просить стягнути з відповідача за період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року невиплачену їй щомісячну соціальну допомогу у розмірі 2733,30 грн. Позивачка в судове засідання не з'явививась, не повідомила суд про причини неявки, будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Представник позивачки під час попереднього судового засідання зменшила розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача на користь позивачки невиплачену щомісячну соціальну допомогу за період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року у розмірі 1442,70 грн., обгрунтовуючи вимоги вищевказаними обставинами. Не заперечувала проти проведення судового розгляду справи у цей же день на який призначено попередній розгляд справи. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивачка перебуває на обліку в УПФУ у Рокитнянському районі з 12.01.1992 року і отримує пенсію по 2 групі інвалідності з 01.01.2006 року. Дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була призупинена на 2006 рік у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік».У відповідності до ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» передбачено, що в 2007 році державна соціальна допомога дітям війни виплачується тільки тим особам, які є інвалідами. Не дивлячись на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року позивачка своєчасно не зверталась до Пенсійного фонду щодо вирішення питання про отримання щомісячної соціальної допомоги. Вважає, що позивачка пропустила строк звернення до суду і відсутні підстави для його поновлення, а тому наполягає на відмові у задоволені позову у відповідності до ст.100 КАС України. Також звернулась із заявою про проведення судового розгляду справи у цей же день у відповідності до ч.3 ст.121 КАС України. Враховуючи те, що під час попереднього судового засідання було вирішено всі необхідні питання та від сторін надійшли заяви про розгляд справи у той же день, суд вважає за можливе постановити рішення при проведенні попереднього судового засідання. Заслухавши представників позивачки та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється дитиною війни, що підтверджується її особистими документами і не оспарюється відповідачем. Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» пенсії дітям війни підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до п.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач наполягає на застосування наслідків пов'язаних із пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачених ч.1 ст.100 КАС України. Судом встановлено, що позивачка перебуваючи на обліку у відповідача з 12.01.1992 року, в період з 01.01.2006 року по 31.12.2007 року не отримувала щомісячну соціальну допомогу, як дитина війни. Проте, звернулась з даним позовом до суду, щоб захистити своє право на отримання цієї допомоги тільки 03.09.2008 року, не надавши доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду, тому у суда відсутні підстави для його поновлення. Суд вважає, що позивачка повинна була своєчасно дізнатись про порушення свого права на отримання щорічної соціальної допомоги після першої не виплати коштів, тобто ще в січні 2007 року. В зв'язку з тим, що позивачка в період з 01.01.2007 року по 31.08.2007 року недбало віднеслась до захисту своїх прав та інтересів тому, що не своєчасно звернулась до адміністративного суду з позовом про стягнення неотриманої щомісячної допомоги, тому цю частину позову необхідно залишити без задоволення. Враховуючи вимоги ч.2 ст.99 КАС України та те, що позивачка звернулась до суду з даним позовом 03.09.2008 року, суд задовольняє її вимоги за період з 01.09.1007 року по 31.12.2007 року по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідач не виплачував позивачці щомісячну соціальну допомогу тому, що в своїй діяльності керувався не вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а керувався вимогами постанови КМ України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Дана позиція відповідача є хибною тому, що у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Згідно ст.113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і Законами України, актами Президента України. Згідно ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, тому суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосування саме положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а не вимоги постанови КМ України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету». Згідно ч.3 ст.9 КАС України при вирішенні справи суд керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року за №6-рп визнано неконституційними положення п.п.13, 30, 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими були зупиненні на 2007 рік дія статті ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до п.5 зазначеного рішення вказано на те, що рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що за період з 01.09.2007 року по 31.12.2007 року позивачці у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» невиплачено щомісячну соціальну допомогу у розмірі 491,70 грн.

Результат розгляду: partial