Рішення адміністративного суду від 2008-03-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Олександрійського управління праці та соціального захисту населення заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення, передбаченій Законом України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі - Закону № 796-ХІІ). Свої вимоги обґрунтував тим, що він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, а тому відповідно до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ має право на щорічну виплату на оздоровлення у розмірі п'яти мінімальних зарплат. Однак відповідач за 2000 - 2005 роки та 2007 рік таких виплат не здійснив, в зв'язку чим виникла заборгованість на загальну суму 7841 грн. 50 коп. Також позивач просить стягнути 400 грн. судових витрат за надання правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача підтвердив позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.96 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - Постанова КМУ № 836) та Постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.05 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно яких виплати учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії передбачені за період з 2000 по 2004 рік включно в розмірі 26 грн. 70 коп., а з 2005 року - 100 грн. Суд, вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на підставі наступного. Позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ІІ категорії та відповідно до ст. 48 Закону України № 796-ХІІ має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 5 (п'яти) мінімальних зарплат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати (абзац 7 частини 4 ст. 48 Закону № 796-ХІІ). Нормами відповідних Законів України, якими встановлювався розмір мінімальної заробітної плати за час, що сплив після прийняття Постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року, не передбачено обмежень щодо застосування ст. 48 Закону № 796-ХІІ, якою встановлювався розмір щорічної допомоги на оздоровлення для інвалідів, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. З моменту прийняття постанови № 836 від 26.07.1996 року встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишались незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати. Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно зі ст. 16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов'язком держави. Конституцією України у ст. 46 передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, дії відповідача по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення в розмірах, які не відповідають встановленим ст. 48 Закону № 796-ХІІ, є такими, що порушують конституційні права [PERSON] на здоров'я та належний соціальний захист. Враховуючи положення ст. 99 КАС України, якими визначено річний строк звернення до суду за захистом своїх прав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах строку позовної давності за 2007 рік. Підстав для визнання причини пропущеного строку звернення до суду поважною за 2004-2005 рр. суд не вбачає. У відповідності до ст. 100 КАС України, пропуск річного строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні позову за умови, що на цьому наполягає одна із сторін. Вирішуючи питання про фактичний розмір відшкодування, суд частково погоджується з розрахунками позивача та приймає до уваги довідку Олександрійського управління праці та соціального захисту населення про розмір виплати на оздоровлення. Так, згідно довідки відповідача позивач в 2007 році отримав щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 100 грн. в грудні 2007 року. Відповідно на момент отримання позивачем в грудні 2007 року щорічної допомоги на оздоровлення мінімальна заробітна плата згідно діючого законодавства становила 460 грн. Тобто, позивачу до виплати належало б 460 х 5 = 2300 грн. Отримано 100 грн. Сума недоплачених коштів становить 2200 грн. (2300 - 100). В зв'язку з задоволенням позовних вимог на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати за надання правової допомоги в сумі 400 грн. На підставі наведеного,

Результат розгляду: granted