Рішення адміністративного суду від 2008-04-01 00:00:00+03

У січні 2006р. між ТОВ «Шаіра »та ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД»було укладено договір постачання № 127 від 06.01.2006р. за умовами якого о станнє зобовязувалось зді йснювати періодичні поставк и рибної продукції в асортим енті, а покупець (ТОВ «Шаіра») зобовязувалось приймати т овар та оплачувати його в стр оки обумовлені в договорі. Про виконання договору сві дчать накладні № 72 від 16.02.2006р., № 83 від 26.02.2006р., рахунок № 83 від 26.02.2006р. я кими підтверджується отрима ння ТОВ «Шаіра»рибної продук ції на загальну суму 128\~781 грн.. За договором ТОВ «Сервіс-Ко м ЛТД»були виписані податков і накладні № 72 від 16.02.2006р. на зага льну суму 49\~815 грн. (в тому числі ПДВ 8\~307, 50 грн.), № 83 від 26.02.2006р. на зага льну суму 78 966 грн. (в тому числі П ДВ 13 161 грн.). Оплата придбаної за договором продукції підтвер джується платіжними доручен нями № 138 від 20.03.2006р. на суму 49\~815 грн ., б/н від 20.03.2006р. на суму 67\~122, 18 грн., № 152 від 11.04.2006р. на суму 11\~843, 82 грн., нале жним чином засвідчені копії вказаних документів наявні у матеріалах справи. Відповідно до статті 4 Перех ідних положень Господарсько го кодексу України, Господар ський кодекс України застосо вується до господарських від носин, які виникли після набр ання чинності його положення ми відповідно до цього розді лу. Згідно із п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільн ого кодексу України (далі по т ексту ЦК України), ЦК Україн и набрав чинності з 1 січня 2004 р оку. Відповідно до п. 4 Прикінцев их та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосов ується до цивільних відносин , що виникли після набрання ни м чинності. В даному випадку, враховуюч и, що виконання договору відб улось в період після 01.01.2004р., під лягають застосуванню ст. 215, 203 Ц К України, відповідно до яких підставою недійсності право чину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встанов лені частинами першою трет ьою, пятою та шостою ст. 203 цьо го кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК Ук раїни зміст правочину не мож е суперечити цьому Кодексу, і ншим актам цивільного законо давства, а також моральним за садам суспільства. Відповідно до ст. 207 Господар ського кодексу України госпо дарське зобовязання, що не відповідає вимогам закону, а бо вчинено з метою, яка завідо мо \~суперечить інтересам дер жави і суспільства, або уклад ене учасниками господарськи х відносин з порушенням хоча б одним з них господарської к омпетенції, може бути на вимо гу однієї із сторін, або відпо відного органу державної вла ди визнане судом недійсним п овністю або в частині. Вирішуючи спір про визнанн я угоди недійсною, суд повине н зясувати наявність тих о бставин, з якими закон повя зує визнання угод недійсними і настання відповідних юрид ичних наслідків. Правові наслідки такої уго ди залежать від наявності ум ислу - у обох сторін чи однієї, від виконання угоди обома ст оронами чи однією. Із наданих суду доказів вба чається, що позивачем не дове дено належним чином в чому са ме полягала завідомо супереч на інтересам держави і суспі льства мета укладання угоди і чи була вона спрямована на п риховування від оподаткуван ня доходів, а також наявність в діях відповідачів у формі у мислу. Позовні вимоги ДПІ у Дарниц ькому районі міста Києва не п ідлягають задоволенню з наст упних підстав. Позивач, стверджуючи про на явність в діях відповідача-2 у мислу, спрямованого на досяг нення мети суперечної інтере сам держави, вважає, що підста вою для висновку щодо спрямо ваності діяльності відповід ача-1 є рішення Соломянсько го районного суду м. Києва від 07.07.2006р., яким скасовано державн у реєстрацію ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД», визнано статут ТОВ «Сер віс-Ком ЛТД»з моменту держав ної реєстрації (з 25.02.2005р.), свідоц тво платника податку на дода ну вартість ТОВ «Сервіс-Ком Л ТД»з моменту внесення до реє стру платників податків на д одану вартість недійсними. Судом прийнято до уваги фак ти встановлені у вищевказано му судовому рішенні, а саме те , що згідно пояснень [PERSON] , який являється засновником ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД»до діяль ності підприємства він не ма є жодного відношення, устано вчі документи товариства не розробляв, внески до статутн ого фонду не робив, на посаду д иректора нікого не призначав . Управління підприємством з дійснюється невстановленим и особами, про те де знаходить ся підприємство та чим воно з аймається йому нічого невідо мо. В обґрунтування позову поз ивачем зроблено посилання на протиправність умислу саме у ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД». Врахов уючи наведене, встановлення умислу підприємства на уклад ення угоди з метою, що супереч ить інтересам держави та сус пільства, є предметом дослід ження у цій справі. Однак наяв ність умислу не може бути під тверджена лише рішенням райо нного суду про визнання неді йсними установчих документі в юридичної особи, оскільки п редметом дослідження у справ і було, зокрема, відповідніст ь установчих документів вимо гам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при укладенні угоди, щ о мала місце під час підприєм ницької діяльності такого су б'єкта. При вирішенні спору су дом було враховано наявність порушень, допущених при ство ренні підприємства, а саме, те що державна реєстрація ТОВ « Сервіс-Ком ЛТД»здійснена не в результаті свого вільного волевиявлення особою, яка зн ачиться засновником, а невід омими особами. Обставини, встановлені суд овим рішенням в цивільній сп раві, \~що набрало законної сил и, \~згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України не доказуються при розгляді інших \~справ, \~у \~яких беруть \~у часть \~ті самі особи або особа , \~щодо якої встановлено ці об ставини. Відповідно до ч. 1 ст. 70 належними \~є докази, які міст ять інформацію щодо предмету доказування. \~Суд не бере до р озгляду докази, \~які \~не \~стосу ються предмету доказування. За таких обставин висновки суду, викладені у заочному рі шенні Соломянського район ного суду м. Києва від 07.07.2006р., яки м скасовано державну реєстра цію ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД», визн ано статут ТОВ «Сервіс-Ком ЛТ Д»з моменту державної реєстр ації (з 25.02.2005р.), свідоцтво платни ка податку на додану вартіст ь ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД»з момен ту внесення до реєстру платн иків податків на додану варт ість недійсними, не є обов'язк овим для суду при вирішенні д аного спору, оскільки не були предметом дослідження у цив ільній справі наявність прот иправного умислу при укладен ні угод, що мали місце під час підприємницької діяльності суб'єкта. Таким чином рішення загаль ного суду не звільняє позива ча від доведення наявності у мислу ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД»на укладення угоди, що суперечи ть інтересам держави та сусп ільства. Оспорювану угоду укладено та виконано сторонами у січн і - квітні 2006р., тоді як рішення С оломянського районного су ду міста Києва прийнято 07.07.2006р., тобто після завершення госп одарських відносин. Відповідно до ч. 2 \~ст. 18 \~Закон у України "Про державну реєст рацію юридичних осіб та фізи чних осіб - підприємців" якщо в ідомості, які підлягають вне сенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і б ули внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Трет я особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона з нала або могла знати про те, що такі відомості є недостовір ними. Органи юридичної особи ц е призначені або обрані поса дові особи. Таким чином наявн ість прямого умислу та корис ливої мети на ухилення від сп лати податків може бути вста новлено виключно у фізичних осіб. Фізична особа (посадова особа) визнається винною тіл ьки судом загальної юрисдикц ії. Суд вважає, що позивачем не доведено факту наявності суб єктивного чинника правопо рушення, а відповідно і умисл у у відповідачів, чи одного з н их, на укладення спірної угод и з метою приховування від оп одаткування доходів. Відповідно до ст. 62 Конститу ції України особа вважається невинуватою у вчиненні злоч ину і не може бути піддана кри мінальному покаранню, доки ї ї вину не буде доведено в зако нному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки субєктивний ск лад правопорушення повинен б ути встановлений компетентн им державним органом і підтв ерджений законодавчо визнач еними засобами доказування, судом визнається, що позивач ем не надано доказів, які свід чили б про порушення криміна льної справи проти посадових осіб відповідачів та доведе ння їх вини за фактом ухиленн я від сплати податків стосов но обставин, викладених у поз овній заяві. Позивачем не надано належн их доказів на підтвердження того, що факт ухилення від спл ати податків конкретними пос адовими особами відповідачі в встановлений обвинувальни м вироком суду, що набрав зако нної сили. Зокрема, при цьому суд відзн ачає, що не надано і доказів пр итягнення до кримінальної ві дповідальності (за ухилення від оподаткування, фіктивне підприємництво, підроблення документів тощо) посадових о сіб відповідача 1. Законом України “Про систе му оподаткування” від 25.06.1991 № 1251- XII зі змінами і доповненнями д ля платника податку не перед бачено обов'язку (ст. 9) та не над ано права (ст. 10) вимагати від ін шого платника податку будь-я ких відомостей (в т.ч. і щодо ре єстрації в якості платника п одатку, ведення останнім буд ь-яких бухгалтерських книг, ж урналів тощо). Так само, Закон України “Про податок на дода ну вартість” не передбачає о бов'язку або права одного пла тника податку контролювати п оказники податкової звітнос ті по податку на додану варті сть іншого платника податку. Відповідно до Закону Украї ни „Про державну податкову с лужбу в Україні” вчинення за значених дій є не тільки прав ом, а й прямим обовязком под аткових органів. Відповідно до Закону Украї ни "Про державну податкову сл ужбу в Україні" від 04.12.1991 № 509-ХП зі змінами і доповненнями на де ржавні податкові інспекції в районах, містах без районног о поділу, районах у містах, між районні та об'єднані державн і податкові інспекції поклад ені функції здійснення контр олю за своєчасністю, достові рністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) та заб езпечення застосування та св оєчасного стягнення сум фіна нсових санкцій, передбачених цим Законом та іншими законо давчими актами України за по рушення податкового законод авства, а також стягнення адм іністративних штрафів за пор ушення податкового законода вства, допущені посадовими о собами підприємств, установ, організацій та громадянами (ч. 1, ч. 8 ст. 10). Згідно з п. 1.12 ст. 1 Закону Укра їни "Про порядок погашення зо бов'язань платників податків перед бюджетами та державни ми цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181-111 зі змінами і доповненням и контролюючий орган держа вний орган, який у межах своєї компетенції, визначеної зак онодавством, здійснює контро ль за своєчасністю, достовір ністю, повнотою нарахування податків і зборів (обов'язков их платежів) та погашенням по даткових зобов'язань чи пода ткового боргу. Вичерпний пер елік контролюючих органів ви значається статтею 2 цього За кону. Стосовно податків і збо рів (обов'язкових платежів), як і справляються до бюджетів т а державних цільових фондів, крім зазначених у підпункта х 2.1.1-2.1.3 цього пункту є органи де ржавної податкової служби. Таким чином, позивачем не до ведено належними доказами не сплату податків ТОВ «Сервіс- Ком ЛТД»за оспорюваною угодо ю у встановленому законом по рядку до бюджету. Не надано су ду акту перевірки ТОВ «Серві с-Ком ЛТД», яким виявлено несп лату податку у відповідному періоді та саме за даною угод ою, не надано суду доказів при йняття рішення про донарахув ання виявленої недоплати. По зивачем не зазначено які зах оди вживались органами держа вної податкової служби щодо притягнення до відповідальн ості ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД», згі дно довідки № _13-1/45 від 21.02.2008р. Голо вного управління статистики у місті Києві ТОВ «Сервіс-Ком ЛТД»значиться в Єдиному дер жавному реєстрі підприємств та організацій України. Сама по собі угода купівлі-п родажу рибної продукції не є такою, що суперечить інтерес ам держави та суспільства, \~по зивачем не доведено, що проду кція, яку реалізовано за угод ою \~є товаром, що виключений з аконом із цивільного обігу. О плата ТОВ «Шаіра»придбаної п родукції підтверджує сплату податку на додану вартість в ціні товару. Про реальність з дійснення поставки продукці ї за договором свідчать нада ні відповідачем 2 документи, з гідно яких придбану продукці ю було реалізовано Державном у департаменту України з пит ань виконання покарань за до говором № 5 від 04.01.2006р. Суду не надано належних док азів на підтвердження того, щ о укладаючи угоду, сторони ді яли з метою, яка суперечила ін тересам держави та суспільст ва. Позивач не довів суду обста вини, на які він посилається, н е визначив в позовній заяві і не обґрунтував: чим саме пору шено інтереси держави в ціло му, які конкретні нормативні акти, що визначають соціальн о-економічні основи держави не дотримано; чи був намір та п рямий умисел порушити вимоги закону, а якщо був, то у якої са ме особи; \~не визначив і не обґ рунтував розмір шкоди або зб итків заподіяних державі, шл яхом ухилення від сплати под атків та заподіяння її саме у кладанням спірного договору , не доведено факту несплати п одатків відповідачами згідн о спірної угоди. Щодо застосування наслідк ів передбачених ст. 208 Господа рського кодексу суд відзнача є наступне. Частиною 1 статті 208 ГК Україн и визначено, що у випадку якщо господарське зобов'язання в изнано недійсним як таке, що \~ вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держав и і суспільства, то за наявнос ті наміру в обох сторін - у раз і виконання зобов'язання обо ма сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'яз анням, а у разі виконання зобо в'язання однією стороною з др угої сторони стягується в до ход держави все одержане нею , а також все належне з неї \~пер шій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторі н усе одержане нею повинно бу ти повернено другій стороні, а одержане останньою або нал ежне їй на відшкодування вик онаного стягується за рішенн ям суду в доход держави. Таким чином, вказаний Кодек с містить публічно-правові н аслідки укладення недійсної угоди. Цим кодексом встановл ена відповідальність (правов і наслідки) у вигляді адмініс тративно-господарської санк ції (в розумінні ст. \~ст. \~238, 239 ГК У країни), яка має конфіскаційн ий характер, - стягнення в дохо д держави одержаного однією чи обома сторонами за угодою , за укладення угоди з метою, с уперечною інтересам держави та суспільства. При цьому суд відзначає, що моментом вчинення порушення , визначеного ст. 207 ГК України, є момент укладення угоди з ме тою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспіль ства. Як підтверджено матері алами справи, спірний догові р укладено відповідачами \~у с ічні 2006р. Відповідно до ст. 250 ГК Україн и адміністративно-господарс ькі санкції можуть бути заст осовані до суб'єкта господар ювання протягом шести місяці в з дня виявлення порушення, а ле не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення го сподарської діяльності, крім випадків, передбачених зако ном. Оскільки позивач звернувс я до суду 12.11.2007р., тобто більш ніж півтора роки після вчинення \~відповідачами, як стверджує позивач, правопорушення, то з а таких обставин суд приходи ть до висновку про пропущенн я строків для застосування д о відповідача-2 адміністрати вної санкції у вигляді конфі скації. Враховуючи, що обставини сп рави, які відповідно до закон одавства повинні бути підтве рджені певними конкретними з асобами доказування, не можу ть підтверджуватись іншими з асобами доказування, судом в изнається, що в позовній заяв і відсутні достатні докази, щ о підтверджують або спростов ують наявність як об'єктивно го так і суб'єктивного складу правопорушення. Докази, пода ні позивачем, не підтверджую ть обставини, на які ДПІ у Дарн ицькому районі міста Києва п осилається в обґрунтування п озовних вимог, у т.ч. факту нав мисного ухилення від сплати податків у відповідачів. Позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та т акими, що не підлягають задов оленню.

Результат розгляду: denied