Рішення адміністративного суду від 2008-06-13 00:00:00+03

Позивач [PERSON] отримує пенсію в разі втрати годувальника за свого померлого чоловіка [PERSON], який прослужив у Збройних Силах і в 1981 році був звільнений зі служби і отримував пенсію за вислугу років. Після смерті чоловіка, за заявою позивачки з 01.01.1987 р. відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб»Київським міським військовим комісаріатом була призначена пенсія в разі втрати годувальника. Згідно розрахунку пенсії, здійсненого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, пенсія позивача в разі втрати годувальника складається з наступного: - посадовий оклад у розмірі 165 грн.; - оклад за військове звання у розмірі 130 грн.; - процентна надбавка за вислугу років 40%; - грошове забезпечення збільшено на 100%; - робота з таємними виробами, носіями, документами 15%; - за безперервну службу 90%; - премія 33,3%; - основний розмір пенсії 30 % грошового забезпечення на утриманця -646,41 грн.; - надбавки утриманців -102,75 грн. Позивач стверджує, що звернулась до Київського міського військового комісаріату із заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії її чоловіка згідно з Указом Президента України № 847/99 від 14 липня 1999 року "Про додаткові заходи щодо впорядкування грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України", яким з 01 вересня 1999 року впроваджено щомісячну надбавку у розмірі 40 % посадового окладу (Указ втратив чинність з 01.01.2003 р. на підставі Указу № 173 від 23.02.2002 р.); Указом Президента України № 173 від 23 лютого 2002 року "Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового та начальницького складу, органів внутрішніх справ" з 01.01.2003 року, яким встановлено щомісячну надбавки у розмірі 100 % грошового забезпечення; Указом Президента України від 05 травня 2003 року № 389/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України... за безперервну службу", яким з 01 травня 2003 року встановлено щомісячну надбавку за безперервну службу у розмірі (залежно від стажу служби) до 90 % грошового забезпечення та згідно з Указом Президента України від 04.10.1996 р. № 923/96, п. 3 Постанови КМ України від 22.05.2000 р. № 829 та наказом Міністра оборони України від 05.03.2001 р. № 75 з 01 жовтня 1996 року по 31 грудня 2003 року - 33,3 % премії. Відповідь Київського міського військового комісаріату Позивачем суду не надано, хоча в позовній заяві є посилання позивача на те, що відповідачем 1 була надана відповідь про те, що пенсію перераховано у відповідності до Закону України від 15 червня 2004 р. № 769-ІV "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців..." з врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством. Таким чином, вимоги Позивача про визнання неправомірною бездіяльність відповідача 1 визнаються судом необґрунтованими, оскільки позивач згідно з нормами ст. 71 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються такі вимоги. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян»встановлено, що функції призначення і виплати пенсій категоріям осіб відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»з 01 січня 2007 року передаються органам Пенсійного фонду України. В матеріалах судової справи міститься відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 14.11.2007 р. № 28677/12, яка направлена на адресу позивача, про те, що перерахунок раніше призначених пенсій з урахуванням усіх нововведених щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії став можливим з 1 січня 2005 року з прийняттям Верховною Радою України Закону України від 15.06.04 № 1769-1V "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", яким було передбачено здійснити перерахунок усіх пенсій з 1 січня 2005 року за новою нормативною базою. Відповідачем 2 у листі також зазначено, що з 1 січня 2005 року усім звільненим військовослужбовцям, пенсії перераховані виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою, займаною конкретним військовослужбовцем перед звільненням, з військової служби, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством. Проте, вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених після звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року, задоволенню не підлягають, оскільки цей Закон України набув чинності 1 січня 2005 року і не має зворотної сили. Такої ж позиції дотримується Пленум Верховного Суду України у постанові № 4 від 15 квітня 2005 року "Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" . Зокрема, в п. 8 постанови зазначено, що цей Закон України, який набув чинності 1 січня 2005 року, не має зворотної сили, тому вимоги щодо перерахунку пенсії з урахуванням запроваджених після звільнення зі служби нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за минулий час, тобто до 1 січня 2005 року, задоволенню не підлягають. Оскільки чоловік позивачки під час проходження надбавок не отримував, був звільнений в запас у 1981 році, тому дія нормативно-правових актів, якими було введено додаткове грошове забезпечення військовослужбовцям протягом 1996-2003 років на нього не поширюється. В ході судового розгляду адміністративної справи представником відповідача 2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Позивач вважає, що з прийняттям Закону України 15.06.2004 р. № 1769-ІV "Про внесення змін до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в нього виникло право на перерахунок пенсії за весь період з моменту її призначення. Даний Закон набув чинності з 1 січня 2005 року. Таким чином, днем, коли позивач дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, необхідно вважати день набрання чинності цього Закону. З огляду на це, позивачем був пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України. Стаття 100 КАС України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, а саме: пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Враховуючи всі вищенаведені обставини, а також факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied