Рішення адміністративного суду від 2008-03-03 00:00:00+02

12 грудня 2007 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення з 1999 року по 2007 рік в сумі 19800 грн. за мінусом фактично сплаченої та компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням їх виплати в сумі 831 грн. 60 коп. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позов не визнала і просила відмовити в задоволенні. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення ( а.с. 2 ) та перебуває на обліку в управлінні з 13.03.2000 року. Виплата щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії передбачена ст. 48 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до ст. 95 Конституції України, будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та їх цільове спрямування визначаються виключно Законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Пунктом 37 ст. 77 Закону України “Про державний бюджет України на 2006 рік” було зупинено дію на 2006 рік абзацу 7 частини 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” ( далі - Закон ), якими розміри допомоги на оздоровлення встановлені відповідно до мінімальної заробітної плати. Також зупинено на 2006 рік дію частину 7 ст. 48 Закону щодо визначення розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Крім того, ст. 109 Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік”, Кабінету Міністрів України в 2006 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Також п. 30 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” зупинено дію на 2007 рік абзацу 7 частини 4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, якими розміри допомоги на оздоровлення встановлені відповідно до мінімальної заробітної плати та дію ч. 7 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, щодо визначення розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. Одночасно ст. 101 згаданого вище Закону, Кабінету Міністрів України в 2007 році надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки дія абзацу 7 ч. 4 ст. 48 та ч. 7 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щодо встановлення розмірів допомоги на оздоровлення до мінімальної заробітної плати, було зупинено Законами України „Про Державний бюджет України на 2006 рік”, „Про Державний бюджет України на 2007 рік” тому з липня 2005 року застосовуються розміри щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Відповідачем за період з 01.06.2005 року по 30.06.2005 року на підставі розпорядження № 700740 від 21.06.2005 року, з 01.01.2006 року по 31.01.2006 року на підставі розпорядження № 700740 від 30.01.2006 року, з 01.02.2007 року по 28.02.2007 року на підставі розпорядження № 700740 від 22.02.2007 року була виплачена щорічна допомога на оздоровлення в 2005 році - 26 грн. 70 коп., в 2006, 2007 роках в розмірі по 100 грн. 00 коп. щороку. Відповідно до ст. 248-5 ЦПК України в редакції 1963 року, який діяв на час нарахування коштів позивачу в 1999 - 2005 роках, скаргу на рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб може бути подано до суду у двомісячний строк, обчислюваний з дня коли особі стало відомо або їй повинно було стати відомо про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Пропущений строк може бути поновлено судом, якщо буде встановлено, що його пропущено з поважних причин. Відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Про порушення своїх прав [PERSON] знав протягом 1999 - 2005 року, під час виплати йому коштів, однак з вимогою до суду звернувся лише 12.12.2007 року, пропустивши двохмісячний строк, передбачений ст. 248-5 ЦПК України в редакції 1963 року та річний строк передбачений ст. 99 КАС України. Будь-яких поважних причин пропуску зазначеного строку позивач в судовому засіданні не навів, а тому суд не знаходить підстав для його поновлення. Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Оскільки, виплата відповідачу була проведена у лютому 2007 року, що підтверджується розпорядженням від 22.02.2007 року у період дії Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, які були чинними на цей час, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову, так як вказані норми Закону були визнані не чинними Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року, тобто вже після здійснення виплат позивачу. Крім того, Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року було прийнято в період бюджетного року, коли закінчився термін щорічної виплати позивачу на оздоровлення і додаткових коштів на виконання зазначеного рішення у 2007 році не виділялися, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення з 1999 року по 2007 рік в сумі 19800 грн.. Разом з тим, ст. 2 Закону України „Про індексацію грошових доходів населення” та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 визначений перелік грошових доходів громадян, які підлягають індексації. В даному переліку не значиться щорічна допомога на оздоровлення особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому не підлягає індексації. Законом України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати” передбачено проведення компенсації нарахованих громадянам доходів, але не своєчасно виплачених, однак відповідачем проведені виплати у відповідності до прийнятих розпоряджень, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням їх виплати в сумі 831 грн. 60 коп.

Результат розгляду: denied