Рішення адміністративного суду від 2008-03-11 00:00:00+02

Позивач 15.01.2008 року звернулася в суд із позовом до відповідачів про стягнення недоплаченої одноразової щорічної допомоги, поновлення строку позовної давності. Підставою свої вимог вважає, те що згідно посвідчення серії [NUMBER] від 23 січня 2003 року вона має статус ветерана війни - учасника війни, та у зв'язку із цим пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно із статтею 12 цього закону до 5 травня кожного року виплачується разова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком учасника війни. За 2004 - 2007 року вона не отримала вказаної разової допомоги у повному обсязі. Відповідачі зобов'язані їй виплатити разову допомогу у розмірі 3 мінімальних пенсій: - 2004 рік - 308, 46 гривень (102,82*3); - 2005 рік - 996,00 гривень (332,00*3); - 2006 рік - 1077,00 гривень (359,00*3); - 2007 рік - 1230,00 гривень (410,00*3), всього 3611,46 гривень. Їй фактично виплачено за 2004 - 2007 роки лише 220 гривень. Таким чином борг відповідачів становить 3391,46 гривень (3611,46 - 220,00). Причиною недоплати даної компенсації відповідач пояснює відсутністю коштів, та при цьому посилається на Закон України «Про державний бюджет» на відповідний рік. Такі доводи відповідача вважає необґрунтованими, а також такими, що не звільняють відповідачів від обов'язку виконання вимог закону щодо виплати належних її коштів як ветерану війни. Згідно із статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади, які обмежують права пільги ветеранів війни, передбачені цим законом є недійсними. Крім цього, оцінюючи норми Закону України «Про державний бюджет» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»у їх конкуренції, слід застосувати норми спеціального закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки, даний закон є спеціальним нормативним актом, який визначає статус ветеранів війни та спрямований на їх захист, що передбачено преамбулою цього закону. Таким чином, не можуть умови соціального захисту ветеранів війни змінюватись іншими законами, в тому числі і Законом України «Про державний бюджет». Більше того, згідно рішення Конституційного суду України від 9.07.2007 року № 6 - рп/2007 норми Закону України «Про державний бюджет», якими призупинилася виплата компенсацій та надання пільг певним категоріям громадян, в тому числі і ветеранам війни, інвалідам війни, визнані неконституційними, та у зв'язку із цим не підлягають застосуванню. Згідно правової позиції Конституційного Суду України, висловлену у вказаному рішенні від 20.03.2002 року № 5 - рп/2002, право громадян на соціальний захист може бути обмежено лише в умовах надзвичайного або воєнного стану на певний строк. За таких обставин підстав для зупинення належних їй виплат та соціальних гарантій у держави не було. Згідно із п. 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду України, дане рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ним позовів у зв'язку із правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними. Про порушення її права відповідачем вона дізналась в липні 2007 року із засобів масової інформації у зв'язку із оприлюдненням рішення Конституційного суду, а тому вважає, що нею не пропущено строк позовної давності для стягнення вказаних сум допомоги. За таких обставин змушена просити суд поновити строк позовної давності. Просить поновити строк позовної давності та стягнути недоплачену одноразову щорічну допомогу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить адміністративний позов задоволити повністю. Представник відповідача Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Надав заперечення на позовну заяву № 584 від 30.01.2008 року, згідно якого позивач звернулась до Монастирищенського районного суду Черкаської області із адміністративним позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації про поновлення строку позовної давності та стягнення невиплаченої щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2004 - 2007 років як учаснику війни в сумі 3391,46 гривень. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не можуть бути задоволеними, а тому адміністративний позов повинен бути залишений без задоволення з наступних підстав. Позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст. 12 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551 - ХII - щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженими орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Дійсно, відповідно до ст. 14 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі 3 мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідно до ст. 17 Закону фінансування витрат, пов'язаних із введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів. Тобто, застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги для ветеранів війни потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України. Статтею 34 Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» установлено, що у 2005 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється у розмірі 50 гривень, які були і нараховані (виплачені) у встановленому законом порядку. Пунктом 18 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» № 3235-IV від 20.12.2005 року положення дій частини п'ятої ст. 14 Закону України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги призупинено на 2006 рік. Крім того, статтею 30 Закону установлено, що у 2006 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 50 гривень, які і були нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Також, пунктом 13 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489 - V від 19.12.2006 року положення дій частини п'ятої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги взагалі призупинено на 2007 рік. Крім того, статтею 29 Закону установлено, що у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 55 гривень, які були і нараховані (виплачені) позивачу у встановленому законом порядку. Частиною 2 ст. 95 Конституції України зазначено, що виключно законом про Держаний бюджет України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Крім того, при розподілі державних коштів повинні враховуватись вимоги частин 1 та 3 статті 95 Конституції України щодо справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами та територіальними громадами, а також збалансованості бюджету України. Єдиним Законом України, який Конституція України відокремлює серед інших - це Закон України «Про державний бюджет». Зокрема, суттєві його відмінності полягають у тому, що згідно з Конституцією України цей закон приймається щорічно та має визначений термін дії, суб'єктом права законодавчої ініціативи щодо цього закону є тільки Кабінет Міністрів України. Відповідно до цих конституційних норм, у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги ветеранам війни, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь - яким іншим законом, крім Закону про державний бюджет України на відповідний рік. Відповідно до ст. ст. 116, 117 Конституції України забезпечення проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту та розробка проекту закону про Державний бюджет України покладено на Кабінет Міністрів України, постанови і розпорядження якого в межах його компетенції є обов'язковими до виконання. Статтею 51 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджеті зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. У 2005-2006 роках Конституційним Судом України не розглядалось питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 34 та 30 Законув України про бюджет на 2005 та 2006 роки, а тому виплати щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни проводились відповідно до положень Законів України про бюджет на відповідні роки. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6 - рп/ 2007 положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», за якою у 2007 році виплати щорічної разової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни здійснюється в розмірі 55 гривень, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Крім того, пункт 13 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію частини 5 ст. ст. 12,13,14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги визнано також неконституційним. Вказані положення Закону відповідно до ст. 152 Конституції України втрачають чинність з дня ухвалення рішення про їх неконституційність, тобто з 09.07.2007 року - дати прийняття рішення, однак позивачу як учаснику війни щорічна виплата допомоги здійснювалася у травні 2007 року. Постановою Кабінету міністрів України «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерства праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірах, установлених законом про Державний бюджет на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто, місцевими та районними управліннями праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій та міст обласного значення учасникам бойових дій виплачуються кошти в тому обсязі, які були відділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Позивач у пред'явленому позові вважає, що Головне управління праці та соціального захисту населення неправильно здійснювало нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, тобто з порушенням норм Закону, однак вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювались у чіткій відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами. Крім того, Головне управління як розпорядник коштів 2 рівня не є в даному випадку суб'єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України, так як при здійсненні (виконанні) владних управлінських функцій на основі законодавства до його повноважень (компетенції не входить прийняття рішень по визначенню конкретних розмірів допомоги. Допомога здійснювалась в тому обсязі, яка була виділена Міністерством фінансів України і Державним казначейством України у розмірах, установлених законом про державний бюджет на відповідний рік, зокрема, позивач невірно визначив відповідача по справі адміністративної юрисдикції (п.1 ч. 1 ст. 3 КАС України), який здійснює (повинен здійснювати) владні управлінські функції (Мінпраці та /або Кабмін України), а не виконувати їх, як Головне управління. У зв'язку із тим, що позивачем не надано відповідних доказів про поважні причини пропущення річного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ст. 99 КАС України, Головне управління, як відповідач по справі взагалі наполягає на відмові у задоволенні адміністративного позову в частині виплати щорічної допомоги на оздоровлення протягом 2005 - 2006 років. Крім того, Конституційним Судом визнані неконституційними положення соціальних статей лише щодо Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», а не положень соціальних статей відповідних Законів України про державний бюджет на 2005 - 2006 роки, які є чинними. Представник відповідача управляння праці та соціального захисту населення Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Надав заперечення № 582 від 30.01.2008 року, згідно з яким управління праці та соціального захисту населення повідомляє, що не може виступати відповідачем щодо позову жительки м.Монастирище, учасника війни [PERSON], оскільки, Головним розпорядником коштів по призначенню і виплаті разової грошової допомоги, відповідно до ч. 2 Закону України «Про внесення змін» до Закону України від 25.12.1998 року № 367 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є Кабінет Міністрів України, який визначає порядок виплати допомоги ветеранам війни і щорічно у Законі України «Про державний бюджет України» передбачає цільові кошти, необхідні для виплати допомоги ветеранам війни. У Монастирищенському районі нарахування цих коштів проводиться централізовано Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА безпосередньо на пенсійні рахунки ветеранів війни. Функція районного управління праці та соціального захисту населення зводиться лише до перевірки списків осіб, які мають право на даний вид виплати без означення суми. Щодо пояснення по суті, то позовні вимоги позивача вважають безпідставними та не можуть бути задоволені. Позивачем у позові сума необхідної виплати розраховувалась відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ - щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Допомога 5 травня [PERSON] виплачена у 2004 - 2007 роках відповідно до розміру, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» за відповідні роки: 2004 рік - не виплачувалась, 2005 рік - 50 гривень, 2006 рік - 50 гривень, 2007 рік - 55 гривень. Постановою Кабінету Міністрів «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги», передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 177 від 18.02.2004 року установлено, що Міністерство фінансів і Державне казначейство забезпечують щороку до 10 квітня виділення коштів Міністерству праці та соціальної політики для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірах, установлених Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік, і для подальшого перерахування їх місцевим органам праці та соціального захисту населення. Тобто учасникам війни кошти виплачувались у тому обсязі, в якому були виділені Головному управлінню для даної виплати. Слід зазначити, що відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти, зокрема рішення Конституційного Суду України, не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Вказані нарахування та визначення їх розміру здійснювалися Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації у чіткій відповідності до Законів України про державний бюджет на відповідні роки та іншими нормативними актами. Відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства строк позовної давності встановлено в 1 рік з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Позивачу при видачі посвідчення учасника війни повідомлялися всі його права на пільги відповідно до законодавства України, в тому числі і право на отримання допомоги. Підтвердженням цього є і той факт, що позивач протягом всіх цих років реалізовував своє право на отримання допомоги. У зв»язку з тим, що позивачем пропущений річний термін звернення до адміністративного суду, наполягають на відмові у задоволенні адміністративного позову. Посилання на незадовільний стан здоров»я, не підтверджений відповідними документами не може бути поважною причиною для поновлення терміну позовної давності. Представник відповідача Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаського головного управління праці та соціального захисту населення у судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та надав заперечення № 908 від 13.02.2008 року, згідно якого центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі Центр) не має (і ніколи не мав) розпорядчих повноважень щодо призначення будь - яких сум грошових допомог, встановлених законодавством для тієї чи іншої категорії громадян. Відповідно Центр не призначав, і тим більше не визначав розміру щорічних допомог до Дня Перемоги [PERSON], як учаснику війни. Призначення соціальних допомог здійснювалося (і здійснюється) управліннями праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації згідно з п. 3 Типового положення про управління праці та соціального захисту населення районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000 року № 1498. Згідно з п. 4 Типового положення про головне управління праці та соціального захисту населення обласної, Київської міської державної адміністрації і управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2000 року № 1498, у 2004 - 2007 роках управління проводило роботу з надання адресної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадян, у тому числі інвалідів; здійснювало контроль за правильністю і своєчасністю призначення та виплати соціальних виплат і допомоги, проведення інших заходів соціального захисту населення; здійснювало керівництво і контроль за роботою відповідних підрозділів з нарахування та виплати соціальних виплат і допомоги. Вищезазначені функції закріплені за головним управлінням парці та соціального захисту населення і сьогодні - постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 року № 790. Щороку Головне управління своїм наказом доручає Центру здійснити виплату допомог ветеранам війни, перераховуючи для цього на спеціально відкриті рахунки Центру в казначействі відповідну суму коштів із розрахунку на одну особу, а також передаючи Центру Списки отримувачів допомоги, у яких проти кожного отримувача зазначена сума до виплати. На виконання доручення Головного управління Центр нараховує відповідно суми отримувачам, оформляє виплатні документи і перераховує кошти уповноваженим банківським установам. Діяльність Центру полягає в автоматизованій обробці документів на виплату. Вони направляють на виплату кожному отримувачу таку суму коштів, яка призначена райуправлінням і профінансована Головним Управлінням. Вони не можуть здійснювати виплати понад цю суму, оскільки, відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу будь - які платежі можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Ст. 17 - 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися із нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Результат розгляду: denied