Рішення адміністративного суду від 2008-11-03 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він інвалідом 2 групи, захворювання якого пов»язане з наслідками аварії на ЧАЕС, потерпілим від наслідків аварії 1 категорії і згідно законодавства має право на щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати, але відповідачем виплачено вказану допомогу за 2007 рік у значно нижчому розмірі. Оскільки відповідач відмовляється провести доплату вказаної грошової допомоги, то позивач просить суд стягнути з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2180 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнила та підтримала позовні вимоги, суду показала, що позивач має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», дію якої було зупинено п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік». Рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 року від 9 липня 2007 року, яке має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді спорів, які виникли у зв»язку з застосуванням положень законів, які визнані неконституційними, визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» в частині зупинення названих виплат. Позивачу відповідачем проведено виплату одноразової грошової допомоги 29.12.2007 року, після прийняття рішення Конституційним судом України, в розмірах, які встановлені постановою Кабінету Міністрів України всупереч вимогам закону в сумі 120 грн., тоді як сума нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» повинна була вираховуватись з мінімального розміру заробітної плати розміру 460 грн., а тому просить визнати дії відповідача неправомірними та зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену суму одноразової щорічної грошової допомоги на оздоровлення згідно вимог Закону в сумі 2180грн, позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, подав до суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що виплата вказаної допомоги на оздоровлення позивачу проведена у розмірах, визначених постановою КМ України № 562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», управління соціального захисту населення є розпорядником бюджетних коштів, діє в межах наданих йому асигнувань і не може виходити за межі бюджетних призначень, визначених Державним бюджетом України, а тому підстав для нарахування та виплати позивачці допомоги в розмірах, які встановлені законом, не було. Зміни до Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» не вносились, а тому рішення Конституційного суду України не могло бути реалізовано. Просять відмовити в задоволенні позову, так як нарахування допомоги на оздоровлення було проведено позивачу в квітні 2007 року в розмірі 120 грн., правомірно. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши та дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню по таким підставам. Згідно ст.104 КАС України, до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Даний спір за участю Управління соціального захисту населення як суб'єкта владних повноважень ( п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно - правовим і його вирішення згідно д.1 ч.1 ст.17 КАС України належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки УСЗН як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення. Судом встановлено, і це не заперечується відповідачем, що позивач являється інвалідом 2 групи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради. Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи - п'ять мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Судом встановлено, що щорічну одноразову допомогу на оздоровлення позивач отримав 29.12. 2007 року в розмірі 120 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача «Райфайзен банк Аваль» від 16.10.2008 року, а тому суд вважає що правові відносини щодо виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення позивачу продовжувались і після рішення Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 року, тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині того, що вони не порушили вимоги закону, так як нарахування проведено згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 562. Зазначена допомога на оздоровлення виплачена позивачу в тому розмірі, який встановлено постановою КМ України від 12.07.2005 року за № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позивач просить суд зобов»язати відповідача донарахувати та виплатити на його користь недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати, а саме за 2007 рік - 460 грн. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України. Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 152 Конституції України нормативні акти, їх окремі положення, визнані рішенням Конституційного Суду України неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп від 09.07.2007 року визнані неконституційними деякі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», в т.ч. п.30 ст.71, яким зупинено дію ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».Таким чином, дія абзацу третього частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» почала знову діяти з 09.07.2007 року, відповідачі, які нарахували та виплатили позивачу допомогу на оздоровлення за 2007 рік, повинні були керуватись вимогами законодавства, а саме, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вимогами ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлено розмір мінімальної заробітної плати в 460 грн., що ними не було вчинено, а тому їх дії в частині недонарахування та невиплати належної допомоги позивачеві слід визнати неправомірними. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і Законами України. Ст.162 ч.2 КАС України передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову, суд може визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень та зобов'язати його вчинити пенні дії щодо усунення порушень або прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав суб'єктів у сфері публічно-правових відносин. Поскільки судом встановлено, що відповідач неправомірно, всупереч вимогам Закону, рішенню Конституційного Суду України, які мають переважну силу над Постановами Кабінету Міністрів, нарахував та виплатив позивачеві допомогу на оздоровлення за 2007 рік, суд вважає такі дії Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради неправомірними, а тому позов слід задовольнити, зобов"язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу недоотриману суму допомоги на оздоровлення за 2007 рік в розмірі 2180 грн. /460 грн. - мінімальна заробітна плата на момент виплати допомоги х 5 = 2300 грн. за мінусом 120 грн. виплаченої допомоги/. Крім цього, суд вважає безпідставними посилання відповідача в запереченнях проти позовних вимог щодо неможливості реалізації вимог Закону у зв"язку з відсутністю змін в Законі України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" як на підставу відмови в задоволенні вимог позивача, так як вважає, що бездіяльність іншого суб"єкта владних повноважень щодо внесення змін в Закон, положення якого визнані неконституційними, відсутність грошових коштів у відповідача не являється підставою для порушення закону, обмеження Конституційних прав людини в частині нарахування і виплати передбачених Законом соціальних допомог і виплат. Позивач звільнений від сплати держмита на користь держави на підставі ст.4 Декрету КМ України "Про державне мито".

Результат розгляду: granted