Рішення адміністративного суду від 2008-05-15 00:00:00+03

У квітні 2008 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Зазначив, що заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст. 39) за період з січня 1998 року по грудень 2007 рік становить 46952 грн., а по доплаті у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст.37) за період з 2003 по 2005 роки позивач визначив в розмірі 3297,20 грн. Посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач в спірний період часу проживав і проживає на даний час в [ADDRESS] яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення., є потерпілим від аварії на ЧАЕС 3 категорії. Відповідно до ст. 39 Закону, заробітна плата особам які працювали на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача. Однак, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N3235-IV(3235-15) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N489-V (489-16) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N6-рп/2007 (v0a6p710-07) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні заборгованість перед [PERSON] за період з 1998 по 2005 роки та з липня по грудень 2007 року становить (ст.39 Закону) 33061 грн. Заборгованість по допомозі в зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва (ст.37) за період з 2003 по 2005 роки не може бути стягнута на користь позивача, оскільки відповідно до ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав встановлюється річний строк. Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial