Рішення адміністративного суду від 2008-02-27 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Сосницького районного суду Чернігівської області із позовною заявою до Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області про визнання незаконними дій та стягнення заборгованості за матеріальну допомогу, позовні вимоги мотивуючи тим, що він проходив службу в Сосницькому РВ УМВС України в Чернігівській області з 22.06.2001 року по 12.12.2006 року на посаді помічника начальника оперативного чергового Сосницького РВ УМВС. Відповідно до абз. 5 п.2 Указу Президента України № 926/96 від 14.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», який згідно п.31 ст.106 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України, йому повинна була виплачуватись щорічна матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік протягом 2001-2006 років. Незважаючи на це йому її виплачували в розмірі посадового окладу. З 22.06.2001 року по 27.01.2004 року місячне грошове забезпечення становило 650 грн., а матеріальну допомогу йому виплачували в сумі 125 грн., недоплата становить 1 575 грн.. З 27.01.2004 року по 12.12.2006 року місячне грошове забезпечення становило 800 грн., а матеріальну допомогу йому виплачували в сумі 135 грн., недоплата становить 1 995 грн. Він просить визнати незаконними дії посадових осіб Сосницького УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати йому матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік і стягнути на його користь суму в розмірі 3 570 грн. В додатковій позовній заяві позивач збільшив позовні вимоги та просить визнати незаконними дії посадових осіб Сосницького УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати йому матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік і стягнути на його користь суму в розмірі 4399,33 грн., мотивуючи позовну заяву тим, що грошове забезпечення в 2001 році становило 625 грн, у 2002 році -650 грн,у 2003 році-650 грн.,у 2004 році-696 грн.,у 2005 році -726 грн.,у 2006 році-1002,33 грн. і тому йому повинні виплатити щорічну матеріальну допомогу в розмірі грошового забезпечення на рік. В уточнюючій позовній заяві позивач просить визнати незаконними дії посадових осіб Сосницького УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати йому матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік і стягнути на його користь суму в розмірі 3619,33 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить визнати незаконними дії посадових осіб Сосницького УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області щодо невиплати йому матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік і стягнути на його користь суму в розмірі 3619,33 грн., в своїх поясненнях посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, додатковій та уточнюючій позовних заявах. Крім того, додатково пояснив ,що був некомплект штатної численності працівників Сосницького РВ УМВС і він вважає, що ці кошти повинні були бути направлені на виплату матеріальної допомоги. Також позивач пояснив ,що відповідно до п.9 Указу Президента України № 926/96 від 14.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» Міністерство внутрішніх справ України повинно було здійснити додаткові заходи щодо скорочення чисельності органів внутрішніх справ з метою вивільнення коштів для фінансування додаткових витрат, пов»язаних з реалізацію цього Указу, що фактично не було зроблено. Представник відповідачів Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивач починаючи з 2001 року щорічно отримував суми матеріальної допомоги, проте жодного разу не оскаржив ні порядок виплати, а ні її розмір. Матеріальна допомога є додатковим видом грошового забезпечення. Розгляд скарг рядового або начальницького складу ОВС проводилось в порядку, встановленому главою 31-А ЦПК України в редакції 1963 року , відповідно до якої встановлювався 2-х місячний строк на право звернення до суду з приводу оскарження рішення (дій або бездіяльності) суб'єкта владних повноважень. Позивач вказані строки оскарження пропустив і не просить їх поновити. Крім того позивач пропустив і строк звернення до суду ,передбачений ст..99 КАС України з приводу оскарження дій чи бездіяльності відповідача про виплату допомоги в розмірі посадового окладу в 2006 році, оскільки в квітні 2006 року йому було відомо про розмір отриманої ним матеріальної допомоги в розмірі посадового окладу. Він вважає, що посилання позивача на те, що йому не доводили до відома Указу Президента № 926/96 від 14.10.1996 року не можна взяти до уваги, оскільки це не є обов»язком відповідачів і цей Указ доступний для широкого кола і позивач мав можливість ознайомитися з даним нормативним актом. Крім того, виключно законом України «Про Державний бюджет України» визначаються будь які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Ст..51 Бюджетного кодексу України встановлено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов»язання ,взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов»язаннями Законами України «Про Державний бюджет України» встановлено, що керівники бюджетних установ і організацій (військових формувань) утримують чисельність працівників (військовослужбовців) та здійснюють видатки на заробітну плату (грошове утримання), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати(грошове утримання), затверджених для бюджетних установ і організацій (військових формувань) у кошторисах доходів і видатків. Відповідно до ст. 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір та їх цільове спрямування визначаються виключно законом «Про Державний бюджет України». Згідно ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього кодексу та закону «Про Державний бюджет України». Відповідно до бюджетного законодавства, грошові кошти на утримання особового складу Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області надходять щомісячно на підставі розпоряджень головного розпорядника коштів та в межах затвердженого ним кошторису видатків. Як вбачається з довідок ,наданих Сосницьким РВ УМВС України в Чернігівській області , по кошторису КЕКВ-1112 залишка коштів ,виділених на грошове утримання за 1999-2006 року по Сосницькому РВ УМВС не має. Також не має заборгованості перед позивачем по грошовій допомозі за 2001-2006 роки. Представник відповідачів також пояснив, що він вважає, що кошти, які були затверджені кошторисом на грошове утримання і були вивільнені в зв»язку з некомплектністю виплачувались позивачу у вигляді інших надбавок ,премій, які не є обов»язковими для виплат, а виплата їх є правом керівника установи. Він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в зв»язку з недоведеністю та безпідставністю та в зв»язку з пропуском строку звернення до суду , передбаченого главою 31-А ЦПК України в редакції 1963 року та ст..99 КАС України. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов з наступних міркувань. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] ,позивач [PERSON] служив в органах внутрішніх справ з 01 жовтня 1987 року і 12.12.2006 року (а.с.54). Відповідно до ст..24 Закону України «Про міліцію» фінансування і матеріально-технічне забезпечення міліції здійснюється за рахунок коштів республіканського і місцевих бюджетів. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов»язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов»язання ,взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов»язаннями. Витрати державного бюджету та покриття таких зобов»язань не можуть здійснюватися. Відповідно до ст..75 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення)включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення),затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів. Такі ж правила були встановлені бюджетним законодавством і у попередніх бюджетних періодах, зокрема законами України «Про Державний бюджет» від 07.12.2000 року, від 20 грудня 2001 року ,від 26 грудня 2002 року, від 27 листопада 2003 року ,від 25 березня 2005 року. Як вбачається з довідки за №1361 від 22.02.2008 року ,виданої Сосницьким РВ УМВС згідно плану асигнувань коштів по коду економічної класифікації видатків (КЕКВ -1112 залишок коштів виділених на грошове утримання за період з 1999-2006 роки по Сосницькому РВ УМВС України відсутній. З довідки за №839,виданої Сосницьким РВ УМВС України в Чернігівській області 04.02.2008 року вбачається ,що заборгованість по грошовій допомозі за період 2001-2006 років перед [PERSON] відсутня. Відповідно до п.2 Указу Президента України № 926/96 від 14.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», постановлено виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. З довідок № 82,83,87 від 04.01.2008 року Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області видно, що протягом 2001-2003 років позивач отримував матеріальну допомогу в сумі 125 грн. щорічно, з довідок № 84,85,86 від 04.01.2008 року Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області вбачається, що позивач протягом 2004-2006 років отримував матеріальну допомогу в сумі 135 грн. щорічно. (а.с.15-21). Як встановлено в судовому засідання ,вказана матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася у зв»язку з набранням чинності вищевказаними законами України, які мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні нормативно-правові акти, які передбачають зокрема виплату щорічної матеріальної допомоги. Також судом приймається до уваги посилання представника відповідачів на порушення строків звернення до суду з позовною заявою. Розгляд скарг рядового або начальницького складу ОВС проводилось в порядку, встановленому главою 31-А ЦПК України (в редакції 1963 року зі змінами та доповненнями) ,відповідно до якої встановлювався 2-х місячний строк на право звернення до суду з приводу оскарження рішення (дій або бездіяльності) суб'єкта владних повноважень. Щодо звернення до суду про стягнення матеріальної допомоги за 2006 рік позивачем також пропущений строк звернення до суду, оскільки як вбачається з довідки №84 від 04.01.2008 року матеріальна допомога в розмірі 135 грн. була отримана позивачем в квітні 2006 року, а з відповідною заявою до суду позивач звернувся 12.12.2007 року. Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який , якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом річний строк на звернення до адміністративного суду за захистом порушених його прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що отримуючи матеріальну допомогу в розмірі посадового окладу за період з 2001 по 2006 роки позивач про порушення своїх прав дізнався або повинен був дізнатися в день її отримування у вищевказаному розмірі, оскільки в судовому засіданні позивач підтвердив, що знав про виплату йому матеріальної допомоги за вказані періоди в розмірі посадового окладу. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснив ,що з заявою (рапортом) про виплату матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення не звертався. Посилання позивача на те, що керівництво Сосницького РВ УМВС не доводило йому до відома інформацію про існування Указу Президента України № 926/96 від 14.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»,суд не може прийняти до уваги, оскільки такий обов»язок на Сосницький РВ УМВС України в Чернігівській області будь-якими законодавчими актами України не покладений . Оскільки цей нормативний документ є доступним для широкого кола ,позивач мав можливість ознайомитися з даним нормативним актом в період 2001-2006 років. Єдиною підставою для виплати щорічної допомоги є заява (рапорт)працівника. Тому для отримання матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік, затвердженої пунктом 2 Указу Президента України №926/96 від 04.10.1996 року позивачеві необхідно було звернутися з відповідною заявою до відповідача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач вказані строки оскарження дій посадових осіб Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області, УМВС України в Чернігівській області пропустив і не просив суд їх поновити. Відповідно до ст..100 КАС України ,пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови у позові, якщо на цьому наполягає одна із сторін, представник відповідачів наполягає на застосування ст..248-5 ЦПК України 1963 року та ст.. 99 КАС України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосуваннями судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 , зокрема частина 2 пункту 2 зазначає, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ) і тому в суду достатньо підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, в зв»язку з пропущенням строків звернення до суду. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Сосницького РВ УМВС України в Чернігівській області, УМВС України в Чернігівській області про визнання незаконними дій відповідачів та стягнення заборгованості за матеріальну допомогу задоволенню не підлягають . На підставі вищевикладеного ,

Результат розгляду: denied