Рішення адміністративного суду від 2008-11-04 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова поновити право здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним ім'ям; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова виконати відносно [PERSON] вимоги частини 2 статті 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів», застосувати до неї раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів - за прізвищем, ім'ям та по-батькові; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова анулювати ідентифікаційний номер [PERSON] і інформацію про неї з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова зробити в паспорті [PERSON] на сторінках 7-9 відмітку наступного змісту: «Має право здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру», завіривши її підписом відповідальної особи та гербовою печаткою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова. В обґрунтування позову зазначила, що у грудні 2007 року звернулася до ДПІ у Київському районі м. Харкова та офіційно повідомила, що відмовляється від наданого їй індивідуального номера. Позивачка не згодна заповнювати заяву ф. №В2, запропоновану до заповнення ДПІ у Київському районі м. Харкова, та вважає цей обов'язок незаконним. Позивачка не згодна щоб її облік як платника податків здійснювався за серією та номером паспорта, що порушує її право на ім'я. Присвоєння людині ідентифікаційного номера - цифрового позначення, по якому б принципу він не складався, та примушення людину здійснювати будь-які майнові зобов'язання або немайнові права під ідентифікаційним номером, замість власного імені, порушують права людини, закріплені міжнародними та державними законодавчими актами та позбавляють позивача особистих немайнових благ, в першу чергу імені, та надавати порушуючи ст. 32 Конституції України конфіденційну інформацію про себе. Також, позивачка не погоджується одержувати в ДПІ та надавати до органу внутрішніх справ довідку ф. №В3, бо згідно з Законом України «Про державну податкову службу в Україні» функції обліку платників податків покладено на ДПІ, тому вона є тим відповідальним органом, який повинен надати право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, завіривши підписом відповідальної особи та гербовою печаткою. У відповідності до п.2 ст. 14 Цивільного Кодексу особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. 11 серпня 2008 року через канцелярію суду було отримано уточнення позову, в якому позивачка просила зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Харкова визнати конституційне право здійснювати конституційний обов'язок сплати податків і зборів під власним ім'ям та по-батькові. Також зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав і обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, що є громадянином України, складається з прізвища, власного імені і по батькові, якщо інше не передбачено законом або звичаями національної меншини, до якої вона відноситься. Відповідно до ст. 294 Цивільного кодексу України фізична особа має право на ім'я. Відповідно до ст. 296 Цивільного кодексу України фізична особа має право використовувати своє ім'я у всіх сферах своєї діяльності. Відповідно до ст. 201 Цивільного кодексу України - ім'я людини належить до особистих немайнових благ, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ст. 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В Конституції не передбачено обов'язок сплати податків і зборів під індивідуальним ідентифікаційним номером або під номером та серією паспорта. Також, порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів, затверджений наказом ДПАУ та МВСУ №602/1226 від 19 жовтня 2004 року, за словами позивача, не може бути застосований відносно нього, бо [PERSON]. відмовляється від вимог стосовно внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов'язкових платежів. Представник відповідача Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає, що не з'явлення відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, розглянути справу за наявними в ній матеріалами. У своєму запереченні відповідач вказав, що до ДПІ 18 грудня 2007 року надійшла заява [PERSON]., в якій вона повідомила, що відмовляється від заповнення заяви ф.№В2, бо незгода з тим, що її облік буде здійснюватись за серією та номером паспорту та вимагає здійснювати її облік за прізвищем ім'ям та по-батькові й анулювати її ідентифікаційний номер та інформацію про неї з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, про що зробити відмітку у паспорті. ДПА України разом з Міністерством внутрішніх справ України розроблено «Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язових платежів», затвердженого Наказом ДПА України та МВС України від 19 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2004 року №1345/9944. Згідно ст. 1 Закону України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» для осіб, які через релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно повідомляють про це відповідні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Вищезазначений Порядок розроблений згідно із Законом України «Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів» та Постановою ВР України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження», визначає процедуру внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби. Згідно з пунктом 1.5. розділу 1 та пунктом 2.1. розділу 2 Порядку, визначено, що особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від ідентифікаційного номера, у разі наявності в неї ідентифікаційного номера, повідомляє у формі заяви (форма №В2 наведено в додатку 2 до Порядку) орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації. У залежності від свого статусу фізична особа надає відповідний комплект документів. Відповідно до розділу 3,-посадова особа органу державної податкової служби отримує заповнену заяву з додатком. У разі відсутності розбіжностей між даними заяви та пред'явленими документами приймає заяву, про що робить відповідний запис на заяві та формує особову справу. Після прийняття заяви орган державної податкової служби за місцем реєстрації особи проводить перевірку наявності інформації про особу в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів, щодо достовірності поданих даних. У термін до 30 календарних днів з дня прийняття заяви орган державної податкової служби надає заявнику довідку, форму яка наведена в додатку 3 до Порядку, або відмовляє в наданні такої довідки із зазначенням причин відмови. Термін дії довідки - 30 календарних днів. Згідно розділу 4 Порядку, - фізична особа, яка відмовляється від ідентифікаційного номера, подає до органу внутрішніх справ за своїм місцем реєстрації довідку за формою №В3 та паспорт громадянина України. Згідно розділу 5 Порядку, передбачено, що посадова особа органу внутрішніх справ при зверненні громадянина за місцем його реєстрації щодо внесення відмітки до його паспорта розглядає довідку за формою №В3 щодо повноти і правильності її заповнення та відповідності пред'явленому паспорту. У разі відсутності невідповідностей посадова особа вносить, на 7-9 сторінку паспорта відмітку, зміст та форму якої наведено в додатку 4. У разі невідповідності довідки №В3 громадянину. До 10 числа кожного місяця посадова особа органу внутрішніх справ надсилає до органу державної податкової служби за своїм місцезнаходженням повідомлення органу внутрішніх справ про заміну паспортів і перенесення відміток та передачу відривних корінців до довідок за формою №В3 тих осіб, до паспортів яких було внесено відмітку вперше. У розділі 6 Порядку, визначено, що після надходження відривного корінця до форми №В3 від органу внутрішніх справ щодо внесення відмітки до паспорта громадянина посадова особа органу державної податкової служби протягом двох тижнів учиняє відповідні дії щодо внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів. Відповідно п.1.3. розділу 1 Порядку - громадяни України, які відмовились від прийняття ідентифікаційного номера, обліковуються як платники податків та інших обов'язкових платежів за серією та номером паспорта. Жодним нормативно-правовим актом органи державної податкової служби не уповноважені робити відмітки у паспорті громадян про право здійснювати будь-які платежі без індивідуального ідентифікаційного номеру та завіряти її підписом уповноваженої особи та гербовою печаткою підприємства. Відповідач просить відмовити в задоволені позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи, установив такі обставини. Позивачка у грудні 2007 року звернулася до відповідача із заявою про відмову від ідентифікаційного номера, виключення інформації про неї з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, застосування раніше встановлені форми обліку, внесення до паспорту відповідної відмітки. Листом №914/10/10026 від 28 грудня 2007 року позивачці надано відповідь на заяву, в якій вказано, що питання щодо вилучення із Державного реєстру ідентифікаційного номера позивача та внесення до паспорту відмітки про право здійснювати платежі без номера здійснюється згідно з Порядком внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів” від 22 грудня 1994 року № 320/94-ВР для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи дійсно передбачена можливість збереження раніше встановлених форм обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Тобто, законодавством передбачено та не заперечується право особи здійснювати платежі без ідентифікаційного номера. Разом з тим, нормативно визначений та є обов'язковим порядок реалізації цього права. Відповідно до вказаного Закону та Постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2004 року № 602/1226 затверджений Порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів. Згідно з п.п. 1.4, 1.5, затвердженого Порядку, особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття ідентифікаційного номера, в разі наявності в неї ідентифікаційного номера повідомляє у формі заяви орган державної податкової служби за своїм місцем реєстрації. Форму заяви наведено в додатку 2 до Порядку. П.п. 2.1, 2.2 Порядку передбачає чіткий комплект документів, що додаються до заяви, а саме особа пред'являє свідоцтво про народження, паспорт громадянина України, свідоцтво про шлюб(за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу(за наявності), свідоцтво про зміну імені(за наявності), копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера(за наявності). Як вбачається із матеріалів справи, звернення [PERSON]. про відмову від ідентифікаційного номера оформлено у вигляді заяви у довільній формі, адресоване начальнику Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова, встановленими Порядком вимогам не відповідало. Тому відмова відповідача у задоволенні вказаної заяви є правомірною, при цьому права, свободи чи законні інтереси позивача порушено не було. Посилання позивачки на те, що порядок внесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера є неприйнятним, оскільки законодавством не передбачено, що заява, з якою звертається громадянин повинна бути визначеної форми, є невірними. Необхідно зазначити, що право особи здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера передбачено Законом України “Про державний реєстр фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів”, в свою чергу процедура оформлення такого права визначена порядком, та є обов'язковою як для особи, так і для органів державної влади. Виходячи з викладеного, позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, дотримавшись відповідного порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied