Рішення адміністративного суду від 2008-05-26 00:00:00+03

29.05.07р. [PERSON]направив письмове звернення до заступника Голови Служби безпеки України, в якому навів інформацію про денонсацію угоди «Про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в області пенсійного забезпечення», перегляд угод про розподіл банківських активів та власності колишнього СРСР, видання відповідних нормативних актів для нейтралізації ініціатив Російської православної церкви в Україні та розробку заходів із виявлення російських агентів на ключових посадах Української держави. За результатами розгляду 26.06.2007 за підписом заступника Голови СБУ Скляра В.О. (вих. № 16/1454) [PERSON] надано відповіді на поставлені ним питання. 04.07.07р. [PERSON] направив звернення аналогічного змісту на ім'я тимчасово виконуючого обов'язки Голови СБУ Наливайченка В.О., за результатами розгляду якого 10.08.07р. (вих. № 6/М-9/2) [PERSON] надано відповідь, де роз'яснено порядок проведення службових розслідувань та зазначено, що викладені ним питання чинним законодавством віднесено до компетенції Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. Не погоджуючись із змістом відповідей, позивач 19.09.07р. направив на адресу Президента України скаргу на бездіяльність посадових осіб СБУ, яку Секретаріатом Президента України скеровано до Генеральної прокуратури України. За результатами розгляду звернення від 19.09.2007р. [PERSON] надано відповідь старшим прокурором Генеральної прокуратури України Клімовим І.А. за вих. № 10/1/3-25508-07 від 15.10.2007, у якому роз'яснено право позивача на оскарження до суду дій службових осіб СБУ. 22.11.07р. до Генеральної прокуратури України надійшло звернення позивача від 19.11.2007р., у якому йшлося про неналежний розгляд його попереднього звернення від 19.09.2007. На це звернення позивачу за № 10/1/3-25508-07 від 05.12.2007р. виконуючим обов'язки начальника відділу Генеральної прокуратури України Кузьміним К.І. надано відповідь про відсутність підстав для проведення перевірки та роз'яснено право оскарження до суду дій службових осіб. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На виконання ч.1 ст.97 КПК України, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя, отримавши заяву про злочини, зобов'язані її прийняти, а прийнявши, на виконання свого наступного обов'язку, покладеного на них ч.2 ст.97 КПК України, не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: - порушити кримінальну справу; - відмовити в порушенні кримінальної справи; - направити заяву про злочини за належністю. Коли необхідно перевірити заяву про злочини до порушення справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів. Відповідно до ст. 99 КПК України при відсутності підстав до порушення кримінальної справи прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя своєю постановою відмовляють у порушенні кримінальної справи, про що повідомляють заінтересованих осіб і підприємства, установи, організації. Стаття 71 КАС України покладає обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладає на відповідача, якщо той заперечує проти адміністративного позову. Стаття 3 Конституції України встановлює, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а отже й всіх державних органів та їх посадових і службових осіб. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про прокуратуру»органи прокуратури здійснюють свої повноваження на підставі додержання Конституції України та законів України. Прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами (ст. 1 Закону України «Про прокуратуру»). З положення статті 1 наведеного Закону вбачається, що дійсно на органи прокуратури не покладено повноважень щодо здійснення прокурорського нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів Верховною Радою України, а тому зауваження відповідача є слушними також з огляду на спеціальний правовий статус народного депутата України. Проте, відповідно до ст. 4 Закону завдання прокурорського нагляду за додержанням законів полягає у такій діяльності органів прокуратури, яка спрямована на всемірне утвердження верховенства закону, зміцнення правопорядку і має своїм завданням захист від неправомірних посягань. У частині першій статті 92 Основного Закону України закріплений принцип пріоритету (верховенства) закону в системі інших нормативно-правових актів, за допомогою якого здійснюється правове регулювання найважливіших суспільних відносин. Перелік питань, що мають регулюватися виключно законами України, передбачений цією нормою, має імперативний характер, а це означає, що всі рішення щодо них повинні прийматися у формі закону. До них належать, зокрема, організація і порядок діяльності Верховної Ради України, статус народних депутатів України (пункт 21); організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби (пункт 12); судоустрій, судочинство, статус суддів (пункт 14). У такий спосіб Конституція України встановила, що лише Верховна Рада України у відповідному законі має право визначати організацію і порядок діяльності органів законодавчої, виконавчої, судової влади та статус їх посадових осіб. Нормами Конституції України передбачено однакові правові підходи до нормативного механізму врегулювання порядку організації і діяльності органів державної влади, їх посадових осіб. Так, згідно з частиною четвертою статті 76 повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України; організація і порядок діяльності комітетів Верховної Ради України, її тимчасових спеціальних і тимчасових слідчих комісій встановлюються законом (частина п'ята статті 89); здійснення парламентського контролю у межах, визначених Конституцією та законом (пункт 33 статті 85); організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади визначаються Конституцією і законами України (частина друга статті 120); порядок організації і діяльності Конституційного Суду України, процедура розгляду ним справ визначаються законом (стаття 153). Враховуючи, що відповідачем пред'явлено докази реагування на звернення позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту бездіяльності СБУ. Відповідно до Закону України від 02.10.96р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян»(далі -Закон № 393/96-ВР) цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян Закон № 393/96-ВР розуміє викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Розділом ІІ Закону № 393/96-ВР встановлено порядок розгляду звернень громадян. Так, відповідно до ст.ст. 15, 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати звернення громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Отже, з огляду на положення Закону України «Про звернення громадян»відповідь на звернення позивача повинна відповідати наведеним вимогам Закону України «Про звернення громадян», а тому позов в цій частині визнається судом обґрунтованим. Таким чином, позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково.

Результат розгляду: denied