Рішення адміністративного суду від 2008-09-22 00:00:00+03

26.08.2008 р. до суду із адмінпозовом звернулась позивач та мотивує свої вимоги тим, що вона має статус дитини війни і відповідно до ст. 6 розділу 2 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни ”№2195-ІV від 18.11.2004 р., щомісячно, починаючи із січня 2006 року, має право на отримання соціальної грошової допомоги в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Посилаючись на вказані обставини, позивач зазначає, що всупереч вимогам Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, рішенню Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп, управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі не здійснило перерахунок пенсії, в результаті чого їй недонарахувано та несплачено у вказаний період 3400 грн. 30 коп., які позивач просить стягнути на її користь. У судовому засіданні Смєлянська А.С. позовні вимоги підтримала повністю, просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй соціальну грошову допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни” за 2006-2007 роки та 7 місяців 2008 року. Представник відповідача Сємєйнова О.О., у судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи на те, що у 2006 році не був визначений Кабінетом Міністрів України порядок виплати підвищення до пенсії дітям війни, як то передбачено ст. 110 Закону України “Про Державний бюджет України на 2006 рік”. Із 01.01.07 р. по 09.07.07 р. діяли норми ст.ст. 71, 111 ЗУ “Про Державний бюджет на 2007 рік”, якими було зупинено дію ст. 6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни” щодо отримання підвищення пенсії на 30% від мінімальної пенсії за віком. Вимоги за період із 09.07.07 р. по 31.12.07 р. відповідач не визнає, оскільки був відсутній механізм реалізації положень ст. 6 ЗУ № 2195. У 2008 році позивачці проводиться виплата вказаної соціальної допомоги у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як передбачено п.4.1 розд. ІІ ЗУ “Про Державний бюджет на 2008 р.”. Крім того представник відповідача вказує, що УПФ діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, та звертає увагу суду на пропущений позивачем річний строк звернення до суду з зазначеним позовом. Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги порушено із правовідносин, обумовлених Законом України „Про соціальний захист дітей війни” № 2195-ІV від 18.11.2004 р., підлягають задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що позивач є дитиною війни, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.5). Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 7 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України. Згідно ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права й свободи гарантуються, і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни”, з урахуванням ст. 111 цього закону, було зупинено. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. по справі № 6-рп/2007 визнано неконституційним положення п. 12 ст. 71 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, якими зупинено пільги, компенсації, передбачені ст. 6 ЗУ “Про соціальний захист дітей війни”. Відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України” внесено зміни до ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни”, згідно якого дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”) до пенсії, або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність. Дане підвищення у вищенаведеному розмірі позивачу виплачується щомісячно починаючи із січня 2008 року. Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. було визнано не конституційними вищевказані положення Закону України “Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України”. Таким чином судом установлено, що всупереч вимогам ст. 6 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” та ст. 22 Конституції України, соціальна грошова допомога в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, позивачеві не виплачувалась. Конституцією України закріплено, що в Україні визнається, і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України й повинні відповідати їй (ст. 8). Принцип верховенства права передбачає, що всі підзаконні нормативно-правові акти мають відповідати за своїм змістом Конституції України. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України “Про соціальний захист дітей війни” державні гарантії установлені дітям війни не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення достатнього життєвого рівня (ст. 48 Конституції України), який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85, п. 19 ч. 1 ст. 92 Конституції України надзвичайного стану (ст. 64 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. № 5-рп\\2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України. Згідно ч.ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, установлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом. Як передбачено ст. 62 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з першого січня складав 380 грн. Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет на 2007 рік” від 15.03.2007 року прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 1 січня - 380 грн., з 1 квітня - 406 грн., з 1 жовтня - 411 грн. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тому, у даному випадку рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії в часі і задоволенню позовні вимоги Смєлянської А.С. про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період із 01.01.2006 р. по 08.07.07 р. та із 01.01.08 по 21.05.08 р. не підлягають. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі нарахувати та сплатити на користь позивачки щомісячну державну соціальну допомогу за 2007 р. у сумі 735,30 грн., прийнявши для розрахунку розмір прожиткового мінімуму починаючи із 1 квітня 2007 року по 406 грн., і, починаючи із 1 жовтня 2007 року по 411 грн. (406 х 3 + 411 х 3) х 30% = 735,30 грн. Згідно ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить: з 1 квітня - 481 грн., з 1 липня - 482 грн. Отже, є підстави для задоволення вимог позивача у частині нарахування та сплати управлінням Пенсійного фонду України у Тростянецькому районі на користь позивачки щомісячну державну соціальну допомогу за період з травня по липень включно 2008 р. у сумі 667 грн. із загального розрахунку (481 х 2 + 482) х 20% = 667 грн., із урахуванням того, що позивачці, починаючи із січня 2008 р. виплачується підвищення у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. Одночасно, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивачки у частині стягнення на її користь щомісячної державної соціальної допомоги на 2006 рік, оскільки дана виплата була обмежена Законом України “Про державний бюджет України на 2006 рік”, положення якого були діючі. Рішення Конституційним судом України щодо неконституційності норм вищенаведеного закону не приймались.

Результат розгляду: partial