Рішення адміністративного суду від 2008-02-04 00:00:00+02

[PERSON]. звернувся в суд з позовом про стягнення недоплаченої разової щорічної грошової допомоги . В судовому засіданні представник позивача по довіреності [PERSON]. в підтвердження позовних вимог пояснив суду, що позивач являється ветераном війни - учасником бойових дій , а з 30.11.2005 року йому встановлено статус інваліда війни 1-ї групи і відповідно до ст.ст. 12 ,13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому щорічно до 5 травня повинна надаватись грошова допомога в 2005році у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, а в 2006-2007 роках у розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком. Однак, відповідачем в порушення вимог цього закону в 2005р. виплачено тільки 250грн., в 2006р. - 400грн., в 2007р. - 450грн. Враховуючи, що мінімальна пенсія в 2005р. становила 332грн., в 2006р. - 359грн., в 2007р. - 410грн.06коп., то за період 2005-2007рр. йому було недоплачено 8250грн.60коп., що є порушенням Конституції України, Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту „. Тому, просить стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму невиплаченої допомоги. Представник відповідача Василевська Н.М. позов визнала, пояснивши суду, що при виплаті щорічної грошової допомоги, яка передбачена Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” учасникам бойових дій та інвалідам війни 1 групи Управління керується Законами України” Про Державний бюджет” на відповідні роки у розмірах, що передбаченні цими законами та відповідно до виділення фінансування, що і було зроблено позивачу та іншим учасникам війни, хоча позивач має право на більший розмір грошової допомоги. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.3 ст.112 КАС України, у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом, приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Судом встановлено, що позивач згідно посвідчення серія [NUMBER]від02 серпня 1996року. є учасником бойових дій, а згідно посвідчення серія Є № 076503 від 30 листопада 2005року- інвалідом війни 1- групи і має право на пільги, встановлені законодавством України. Відповідно до ст.ст.12,13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” від 22.10.1993р. із змінами і доповненнями, учасникам бойових дій щорічно до 5-го травня повинна надаватись разова грошова допомога у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком , а інвалідам війни 1 групи щорічно - надаватись разова грошова допомога у розмірі 10-ти мінімальних пенсій за віком і виплату якої відповідно до ст.17-1 цього закону проводять органи праці та соціального захисту населення. Законами України „Про Державний бюджет” на 2005-2007рр. мінімальна пенсія за віком встановлена: в 2005р. -332грн.; в 2006р. - 359грн.; в 2007р. -410,06грн. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Дунаєвецької РДА позивачу одноразова грошова допомога до 5 травня як учаснику бойових дій в 2005 році виплачувалась в розмірі 250грн.,в 2006р. в розмірі 400грн.; в 2007р. - 450грн. Дані розміри виплат допомоги встановлені Законами України „Про Державний бюджет України” на відповідні роки, якими і керувався відповідач при виплаті цієї допомоги, а не розмірами виплат, що встановлені Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Однак, така позиція відповідача не відповідає чинному законодавству. Так, згідно рішення Конституційного Суду України №20 від 01.12.2004р. та №6 від 19.07.2007р., визначено неконституційними положення Закону України „Про Державний бюджет України на 2004р.”, які обмежують щорічні разові грошові виплати, передбачені Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, зокрема і його ст.14-1, та неконституційним зупинення Законом „Про Державний бюджет України” дії інших законів України, щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, оскільки ст.22 Конституції України не допускає звуження змісту обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, ст.95 Конституції України та ст.38 Бюджетного Кодексу України встановлено вичерпний перелік правовідносин, які регулюються Законом України „Про Державний бюджет” та згідно ст.27 цього Закону він не може встановлювати інше правове регулювання відносин, що є предметом регулювання інших Законів України. А тому, враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач при виплаті зазначеної допомоги позивачу як учаснику бойових дій та з 2006 року як інваліду війни 1-ої групи повинен був керуватись положеннями Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” і його дії по обмеженню розміру зазначених виплат та не виплат допомоги є неправомірними. Зазначеним вище розрахунком встановлено, що сума не доплаченої щорічної грошової допомоги відповідачем позивачу за 2005-2007рр. становить 8250грн60коп., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Результат розгляду: granted