Рішення адміністративного суду від 2008-09-11 00:00:00+03

У червні 2008 року позивач звернулась з вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що протягом з січня 1997 року по грудень 2007 року їй не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст. 39 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, що призвело до порушення її прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (ст.39) та доплати в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування (ст..37) позивач визначила в розмірі 31690,55 грн. Посилалась на те, що отримувала відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди. Позивач в судове засідання не з”явилась, про час, дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що позивач проживає в [ADDRESS], яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії . Відповідно до ст.39 Закону, заробітна плата особам які працюють на території гарантованого добровільного відселення, повинна була підвищуватись на дві мінімальні зарплати, а щомісячна грошова допомога в зв”язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва (ст.37) виплачується в розмірі 40% мінімальної заробітної плати. Проте в спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати. Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України. Виплатою доплат в твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивачки. Однак позов підлягає частковому задоволенню, оскільки дію абзацу третього частини першої статті 39 зупинено на 2006 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом N 3235-IV( 3235-15 ) від 20.12.2005. На 2007 рік дію цих норм зупинено згідно із Законом N 489-V ( 489-16 ) від 19.12.2006, і лише з 9 липня 2007 року їх дію відновлено рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 ( v0a6p710-07 ) від 09.07.2007. Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України „Про оплату праці” є складовою структури заробітної плати. Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін. Що стосується заборгованості по виплатах, передбачених ст. 37 Закону, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача. З врахуванням викладеного вище та розмірів мінімальної заробітної плати в Україні в спірний період часу, а саме : Розмір мінімальної заробітної плати становив: з 2 вересня 1996 року -15 грн., з 1 січня 1998 року -45 грн., з 1 липня 1998 року -55 грн., з 1 січня 1999 року -74 грн., з 1 квітня 2000 року -90 грн., з 1 липня 2000 р.- 118 грн., з 1 січня 2002 року -140 грн., з1 липня 2002 року -165 грн., з1 січня 2003 року -185 грн., з 1 грудня 2003 року- 205 грн., з 1 вересня 2004 року 237 грн., з 1 січня 2005 року 262 грн., з 1 квітня 2005 р- 290 грн., з 1 липня 2005 р.- 310 грн., з 1 вересня 2005 року -332 грн., з 1 січня 2006 року- 350 грн., з 1 липня 2006 р.- 375 грн., з 1 грудня 2006 року 400грн, з 1квітня 2007 року -420 грн., з 1 липня 2007 року- 440 грн., з 1 жовтня 2007 року -460 грн. Заборгованість перед [PERSON] . за період з січня 1997 року по грудень 2007 року становить ( по ст.39 Закону): -- за 1997 рік -209,91 грн. /(15грн. х 2 х 12) -150,09грн./ -- за 1998 рік -1073,89 грн. /(45грн. х 2 х 6) + (55грн. х 2 х 6) -126,11грн./; -- за 1999 рік -1661 грн. /(74грн. х 2 х 12) -115грн./ -- за 2000 рік -2264,93 грн. /(74грн. х 2 х 3)+(180грн. х 3)+(236грн. х 6)-135,07грн./; -- за 2001 рік -2705,19 грн. /(236грн. х 12) -126,81грн./; -- за 2002 рік -3542,64 грн. /((140грн. х 2 х 6) + (165грн. х 2 х 6)) -117,36грн./; -- за 2003 рік -4354,49 грн. /((185грн. х 2 х 11) + (205грн. х 2 х 1)) -125,51грн./; -- за 2004 рік -5056,38 грн. /((205грн. х 2 х 8) + (237грн. х 2 х 4)) -119,62грн./; -- за 2005 рік -7078,59 грн. /((262грн. х 2 х 3) + (290грн. х 2 х 3) + (310грн. х 2 х 2) + (332грн. х 2 х 4)) -129,41грн./; -- за липень - грудень 2007 року -5283,13 грн. /(440грн. х 2 х 3) + (460грн. х 2 х 3) - - 116,87грн./; а всього : 33230,15 грн. Заборгованість по допомозі в зв”язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на позивачу (ст..37) підлягає стягненню в межах одного року позовної давності з липня по грудень 2007 року і становить: 1067,40 грн. ((440грн. х х40%) х 3) + ((460грн. х 40%) х 3) -12,60). Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації, суд стягує заборгованість з нього.

Результат розгляду: partial