Рішення адміністративного суду від 2008-05-30 00:00:00+03

Згідно з витягом з начальника Збройних Сил України (по особовому складу державних службовців) від 14.05.04 № 34 позивачку було звільнено з 16.05.04, відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України, за переведенням до Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України на підставі заяви позивачки від 29.04.04 (вх. № 1696/ДС від 12.05.04), листа ТВП начальника Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 29.04.04. Згідно з витягом з Наказу командира військової частини А 2330 від 17.05.04 № 7 позивачка вважається такою, що вибула у відпустку по догляду за дитиною, а також вважається такою, що призначена на посаду та приступила до виконання службових обов'язків провідного інженера відділу планування інженерно-технічного забезпечення управління начальника інженерних військ Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України з 17 травня з посадовим окладом 245 грн. на місяць, з виплатою надбавки за підтримку бойової готовності в розмірі 50 %. Таким чином подія на яку позивачка посилається в позовній заяві відбулася 16.05.04. В наданих в судовому засіданні поясненнях позивачка посилалася на те, що заява про переведення від 29.04.04 була написана нею в нестабільному психо-емоційному стані, після народження дитини та під час перебування у відпустці по догляду за дитиною. Як пояснив відповідач-1 по справі, у період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною, посаду, на якій працювала позивачка, була скорочена у зв'язку з реорганізацією Центрального апарату, з 01.02.05. Заяву про звільнення позивачка написала власноруч, а тому звільнення її відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства про працю. Вимог щодо роботодавця - Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України не заявлялося. Відповідно до ч.1-3 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що даний спір виник з правовідносин, які пов'язані із проходженням публічної служби, а саме з аналогічних трудовим правовідносинам, то відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що також підтверджується наданими письмовими поясненнями позивачки, трудову книжку їй видали в серпні 2007 року, проте остання не вказує конкретної дати отримання трудової книжки. Таким чином, зважаючи на правила, викладені в ч.3 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України та ст.233 Кодексу законів про працю України строк на звернення до суду з позовною вимогою про визнання незаконним та скасування сплив у вересні-жовтні 2007 року. Разом з тим, позивачка звернулася до суду лише 05.11.2007. Крім того, суд звертає увагу на те, що ні позивачка, ні її представник не заявляли клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку та не довели поважності причин його пропуску. Більш того, останні вважали, що звернення до суду мало місце з дотриманням вимог ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч.1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідачі по справі наполягали на застосуванні судом наслідків пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви відповідачів про пропуск позивачем строку на звернення до адміністративного суду та про відсутність підстав для задоволення позову. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позивач пропустила строк на звернення до суду з позовом про оскарження наказу відповідача, то відповідно і вимоги про відшкодування моральної шкоди в прядку адміністративного судочинства розгляду не підлягають. Зважаючи на вищевикладене та

Результат розгляду: denied