Рішення адміністративного суду від 2008-06-02 00:00:00+03

Згідно посвідчення [NUMBER], виданого 6 лютого 1997 року, [PERSON] є учасником бойових дій, в зв'язку з цим у 2007 році йому до Дня Перемоги була виплачена щорічна разова допомога в розмірі 280 грн. В позовній заяві позивач просить провести перерахунок вказаної суми відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, згідно якої разова грошова допомога повинна становити 5 мінімальних пенсій за віком, та рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, яким визнані неконституційними деякі статті ЗУ «Про Державний бюджет на 2007 рік», в тому числі щодо вказаних виплат, а також стягнути з відповідача на його користь 1 770 грн. недоплаченої в 2007 році щорічної разової допомоги. В судовому засіданні позивач збільшив свої позовні вимоги і просить визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови йому у перерахунку і виплаті недоплаченої допомоги. Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що розмір виплат згідно вказаного закону встановлюється ЗУ «Про Державний бюджет України» та здійснюються в межах і в обсягах державного фінансування визначеного лише цим Законом. ЗУ «Про держаний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року дії положень ч. 5 ст. 12 - 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру щорічної разової грошової допомоги на 2007 рік призупинено, а разова допомога учасникам бойових дій визначена в сумі 280 грн., які і були нараховані та виплачені позивачу до 5 травня 2007 року. На момент виплати допомоги [PERSON] рішення Конституційного Суду про визнання неконституційними положень Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» не було і діяли положення ст. 29 та п. 13 ст. 71 ЗУ «Про державний бюджет» , яким було зупинено на 2007 рік дію ст.ст. 12 - 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і чітко визначено розмір їх виплат. Рішення КС України було ухвалено тільки 9 липня 2007 року і як вважає представник відповідача, зворотної сили на правовідносини, що відбулися до цього не має, крім того Головне управління виконує лише делеговані функції, а не владні управлінські, а тому не є суб'єктом владних повноважень і не може бути відповідачем по справі. Заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що стверджується посвідченням [NUMBER], виданого 6 лютого 1997 року. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій до 5 травня поточного року виплачується щорічна допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Законом України «Про Державний бюджет України» на 2007 рік мінімальну пенсію за віком, визначено в розмірі 410 грн. Таким чином, позивач у 2007 році, як учасник бойових дій, повинен був отримати разову допомогу в сумі - 2050 грн.(410х5 = 2050), а отримав тільки 280 грн. Відповідно до ст. ст. 22, 48 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, а також кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї. Оскільки право позивача на отримання вказаного виду допомоги було передбачено діючим законодавством, виходячи з норм Конституції України, ЗУ «Про Державний бюджет України» не може позбавляти його права, визначеного іншим Законом України, а тому з відповідача слід стягнути недоплачену щорічну разову допомогу в розмірі 1770 грн. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що вони керувалися саме ЗУ «Про Державний Бюджет на 2007 рік» та відповідними постановами КМУ, оскільки вони звужують права позивача та не відповідають вимогам ст. 22 Конституції України, а також ст. 2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що передбачає неможливість скасування, встановлених раніше законодавством України чи колишнього СРСР, прав та пільг для ветеранів і членів їх сімей без їх рівноцінної заміни, а також передбачає визнання недійсними будь-яких актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, які не відповідають цим вимогам. З тих же підстав рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року визнано неконституційними ст. ст. 29, 71 п.13 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Відповідно до п.п. 5, 6 рішення КС України від 5 липня 2007 року воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними і є обов'язковим до виконання на території України. Посилання представника відповідача на те, що їх дії по виплаті [PERSON] разової грошової допомоги відповідали діючому на той час законодавству безпідставні, виходячи з наступного. Дійсно, ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші правові акти, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КС України відповідного рішення. Рішенням КС України від 9 липня 2007 року визнано неконституційними ст. 29 та п. 13 ст. 71 ЗУ «Про державний бюджет на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дії ст.ст. 12-14 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і встановлена сума виплати учасникам бойових дій в розмірі 280 грн. Отже, з цього часу, починають діяти норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого учасникам бойових дій повинна виплачуватись разова грошова допомога не в розмірі 280 грн., а в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, тобто 2050 грн. (410х5 = 2050). З цього ж часу підлягають захисту і права позивача, тобто у нього виникає право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Оскільки позивачу до 5-го травня 2007 року відповідачем виплачено 280 грн. разової допомоги, стягненню підлягає недоплачена сума в розмірі 1770 грн. Головне управління не заперечує права позивача на отримання недоплаченої суми допомоги і підтверджує це своїм листом від 19 травня 2008 року № 1024 / 11, де посилається тільки на відсутність «механізму практичного застосування рішення КС України від 9 липня 2007 року», хоча недосконалість законодавства, де є суперечливість норм одного Закону іншому, не може бути підставою невиконання зобов'язань держави перед особою, щодо якої передбачені відповідними Законами України пільги чи допомоги. Що стосується адміністративної юрисдикції, то згідно ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень може бути будь-який орган при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі і на виконання делегованих повноважень. Відповідач саме і виконує делеговані функції, тобто проводить нарахування та виплату вказаної щорічної допомоги відповідно до вимог ст. 171 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Так як відповідач є державною установою, отримує лише цільове фінансування з державного бюджету, самостійних коштів не має, тому витрати по справі у вигляді 3 грн. 40 коп. судового збору, суд вважає необхідним віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та ст.ст. 22, 48 Конституції України, ст. 12 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”,

Результат розгляду: granted