Рішення адміністративного суду від 2008-04-14 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення Сімеїзської селищної ради «Про розгляд заяви ОСББ «Приморська-6» № 11 від 19 грудня 2006 року. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що оскаржуваним актом місцева рада скасувала своє попереднє рішення № 91 від 22 грудня 2005 року, на підставі якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали дві земельні ділянки: площею 0,15 га - у загальну спільну власність, площею 0,2342 га - у довгострокову оренду. Позивач визначив оскаржуване рішення як неправомірне, ухвалене з перевищенням повноважень та підлягаючим скасуванню. Представник відповідача проти позову заперечував та посилався на правила Земельного кодексу України, які передбачають, що у разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися у власність або у користування об'єднанню його власників. З інформації, яка надана сторонами у попередньому судовому засіданні, вбачається, що на спірній земельній ділянці розташоване домоволодіння [ADDRESS], мешканці якого створили товариство співвласників багатоквартирного будинку. З огляду на це та на підставі ст.ст. 53, 54 КАС України зазначене об'єднання було залучене до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки. Представник третьої особи позов визнав та просив задовольнити його у повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані сторонами докази, дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, з позиції їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, суд дійшов наступних висновків. У відповідності зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Це в повному обсязі узгоджується з правилами ст. 6 КАС України, яка кожному гарантує право на захист свобод та інтересів неупередженим судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями з боку суб'єктів владних повноважень. Згідно з частиною 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень органів державної влади та місцевого самоврядування. В цьому відношенні не може бути будь-яких обмежень або виключень, оскільки частина 2 ст. 124 Конституції України зазначає, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Це положення було закріплене рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року (справа про досудове врегулювання спорів) та знайшло відображення в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Ст. 16 ЦК України встановлює, що права та інтереси фізичних осіб можуть бути захищені в тому числі і шляхом визнання незаконним рішення суб'єкта владних повноважень. Таким чином, [PERSON] як належний позивач мав конституційні та законні підстави звернутися безпосередньо до адміністративного суду для поновлення його порушеного права. Згідно частини 3 ст. 140 Конституції України, зі змісту якої випливає, що місцева рада є представницьким органом місцевого самоврядування - колегіальним органом, який здійснює владні управлінські функції. Суд вважає, що ця справа є публічно-правовим спором, на який поширюється компетенція адміністративних судів, оскільки у відповідності до частини 1 ст. 2 КАС України захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій - є завданням адміністративного судочинства. Суд взяв до уваги ст.ст. 17, 18 КАС України, зі змісту яких вбачається, що на спори із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності поширюється компетенція адміністративних судів. При цьому адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган місцевого самоврядування, підсудні місцевим загальним судам. Під час розгляду справи судом безпосередньо встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 січня 2001 року виконавчий комітет Сімеїзської селищної ради ухвалив рішення № 254, на підставі якого будинок [ADDRESS] був виключений із реєстру комунальної власності житлово-комунального господарства та наданий у приватну власність його мешканцям - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 24 травня 2002 року Ялтинський міський суд постановив ухвалу про затвердження мирової угоди, яка була укладена власниками будинку [ADDRESS] з питання користування прибудинковою земельною ділянкою, площа якої згідно з виконаним спеціалістами комунального підприємства «Ялтинське бюро технічної інвентаризації» інвентарним планом, становить 0,3842 га. 22 грудня 2005 року Сімеїзська селищна ради ухвалила рішення № 91, яким затвердила технічну документацію з землеустрою та надала власникам будинку [ADDRESS] дві земельні ділянки: площею 0,15 га - у загальну спільну власність, площею 0,2342 га - у довгострокову оренду. 19 грудня 2006 року селищна рада це рішення скасувала у зв'язку із створенням вказаними особами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Приморська-6». Ухвалюючи постанову у справі, суд взяв до уваги, що у відповідності до ст. 14 Конституції України кожному громадянинові гарантується право власності на землю. Згідно з частиною 1 ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності, управляє територіальна громада, здійснюючи це безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до пункту 12 розділу Х ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні підприємства, здійснюють відповідні місцеві ради. З матеріалів справи вбачається, що селищна рада вже розпорядилася спірною ділянкою, надавши землю власникам домоволодіння в порядку, встановленому ст.ст. 118, 124 ЗК України. Таким чином, органи місцевого самоврядування втратили дискреційне право на подальше розпоряджання землею до її повернення територіальній громаді. Частина 9 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що місцевою радою може бути скасоване рішення лише виконавчого комітету ради з питань, віднесених до його компетенції. Як вбачається із зазначеної норми, законом не передбачена можливість скасування місцевою радою своїх власних рішень. Згідно з частиною 10 цієї статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути визнаними незаконними виключно у судовому порядку. Отже, Сімеїзська селищна рада не наділена компетенцією щодо відміни власних актів, а тому рішення № 11 від 19 грудня 2006 року, яке ухвалене з перевищенням повноважень, підлягає скасуванню в порядку адміністративного судочинства. Суд вважає , що при ухваленні рішення селищна рада діяла з порушенням чинного законодавства, виходячи за межі наданих повноважень, без урахування всіх обставин, без дотримання принципу рівності перед законом та балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав і свобод інших осіб. У відповідності до частини 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 71 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності оспорюваного рішення покладається на відповідача. Представник селищної ради не надав допустимих та змістовних доказів на підтвердження правомірності своєї позиції. Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкту владних повноважень. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted