Рішення адміністративного суду від 2008-04-02 00:00:00+03

У відповідності до пункту 1.3. статі 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (№2181-III від 21.12.2000 р.; далі -Закон про порядок погашення) податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Абзацем 2 та 3 підпункту 5.3.1. пункту 5.3. статті 5 Закону про порядок погашення встановлено, що у разі, коли відповідно до закону контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків за причинами, не пов'язаними із порушенням податкового законодавства, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені у законі з відповідного податку, а за їх відсутності - протягом тридцяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення про таке нарахування. У разі визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах "а" - "в" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник податків зобов'язаний погасити нараховану суму податкового зобов'язання протягом десяти календарних днів від дня отримання податкового повідомлення, крім випадків коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру апеляційного узгодження. Пунктом 6.1. статті 6 Закону про порядок погашення передбачено, що у разі коли сума податкового зобов'язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов'язань, сума податку чи збору (обов'язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення, а також попередження про наслідки їх несплати в установлений строк та граничні строки, передбачені законом для оскарження нарахованого податкового зобов'язання (штрафних санкцій за їх наявності). Підпунктом 6.2.4. пункту 6.2. статті 6 Закону про порядок погашення передбачено, що Податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписки або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові повідомлення. Податкові повідомлення або податкові вимоги, розміщені з порушенням правил, установлених цим підпунктом, вважаються такими, що не були врученими (надісланими) платнику податків. У відповідності до підпункту 5.2.1. пункту 5.2.статті 5 Закону про порядок погашення, податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення. Позивач зазначив суду про здійснення ним поштового відправлення відповідачеві з повідомленням про вручення відповідного податкового повідомлення відповідачу, але жодних доказів про це суду не надав у зв'язку з їх відсутністю. Відсутність доказів обумовлена тим, що термін зберігання документів (матеріали справи фізичних осіб -платників податків становить 5 років) вже минув, а документи знищені. Крім того, журнал реєстрації податкових повідомлень та вимог, направлених громадянам, за 2003 рік був переданий до архіву у 2006 році для подальшого знищення. Таким чином позивач жодних доказів про дотримання ним процедури узгодження податкового зобов'язання з відповідачем суду не надав. Суд не приймає до уваги покликання позивача про використання у якості доказу відомостей у обліковій картці фізичної особи [PERSON] з огляду на невідповідність зазначеного доказу вимогам та порядку, встановлених Законом про порядок погашення, щодо порядку узгодження податкового зобов'язання й, відповідного, надсилання податкового повідомлення. Позивач жодним чином не спростував і не надав про це суду відповідних доказів щодо покликання відповідача про те, що останній не отримував податкового повідомлення з зазначенням відповідного податкового зобов'язання. Отже, сума податкового зобов'язання не була узгоджена позивачем з відповідачем у встановленому Законом про порядок погашення порядку, й, відповідно, зазначені обставини унеможливлюють нарахування на таку суму зобов'язань штрафних санкцій. Крім того, в такому разі взагалі відсутня вина позивача та причинно-наслідковий зв'язок з належного виконання податкового зобов'язання та накладенням відповідних штрафних санкцій з огляду на неузгодженість податкового зобов'язання. Враховуючи вищезазначене у сукупності суд вважає, що позивачем не дотримана процедура узгодження податкового зобов'язання з відповідачем, з огляду на що нараховані штрафні санкції є безпідставними, а позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України (№254к/96-ВР від 28.06.1996р.) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач не довів наявності узгодженого податкового зобов'язання, і, у зв'язку з чим, правомірності прийнятого ним рішення. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied