Рішення адміністративного суду від 2008-02-18 00:00:00+02

Позивач просить стягнути грошову компенсацію замість не виданого продовольчого пайка, з урахуванням коефіціента інфляції за несвоєчасну виплату у розмірі 28154-30 грн., мотивуючи, що з 10.03.2000 року та до звільнення з військової служби 27.12.2006 року відповідач не видавав йому забезпечення продовольчим пайком та не виплачував грошову компенсацію замість продовольчого пайка, чим порушив його законні права. В судовомау засіданні позивач підтримав позов. Представник відповідача у судове засідання не з”явився, причин неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи не звертався, про розгляд справи сповіщений належно. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: в судовому засіданні встановлено, що позивач у вказаний період проходив військову службу у ЗС України на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою та знаходився на забезпеченні продовольчим пайком у в/ч А-4114 та в/ч А-2357 де у період до 11.03.2000 року забезпечувався продовольчим пайком відповідно до Закону України від 20.12.91 № 2012 „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за нормою № 7 „Пайок видачі на руки генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 „Про норми забезпечення продовольством пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового складу Міністерства внутрішніх справ". Згідно з вимогами статті 2 Закону України від 17.02.2000 року № 1459-III „Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" з 11 березня 2000 року призупинено дію частини другої статті 9 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що призвело до втрати військовослужбовцями права отримувати продукти харчування або компенсацію замість них. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 „Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань" постанова Кабінету Міністрів України від 12.03.1996 року № 316 втратила чинність, а будь-яка норма цією постановою не передбачена. В зв'язку зі змінами до статті 9 Закону України „Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", які вступили в дію з 01.01.07, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. На день розгляду справи у суді механізм забезпечення військовослужбовців продуктами харчування, або компенсації замість них Кабінетом Міністрів України не відпрацьований. За вказаних обставин дії відповідача з ненадання продовольчого пайка та компенсації його вартості грунтуються на законі та не можуть бути визнані неправомірними, а у позивача не виникло права на отримання пайка та компенсації, в зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити. Враховуючи, що позивач, відповідно до п.18 ст.4 Декрету КМ „Про Державне мито” звільнений від сплати судового збору, судові витрати віднести за рахунок держави.

Результат розгляду: denied