Рішення адміністративного суду від 2008-08-27 00:00:00+03

Позивачка звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона являється ліквідатором Чорнобильської катастрофи 2 категорія і має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат оскільки управління праці та соціального захисту населення за її зверненням не провело перерахунок одноразової допомоги і не провели її виплати, то вона просить стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги на оздоровлення за 2005-2007 роки в розмірі 52832,30 грн. та визнати в зв”язку з цим дії відповідача неправомірними. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з”явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розгляд справи відповідно до вимог ч.4 ст. 128 КАС України і знаходить, що позов слід задоволити з слідуючи підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка являється ліквідатором Чорнобильської катастрофи 2 категорія, що стверджується копією посвідчення [NUMBER]. Відповідно до вимог ст.48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” позивачка має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької РДА виплатило позивачу у 2005 р. - 26,7 грн., у 2006 р. - 100 грн., у 2007 р. - 100 грн. допомогу на оздоровлення в розмірі, встановленому ПКМ України від 26.07.1996 року № 836 “Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 1 ст.92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Відповідно до ст..48 ч.4 п.3 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. При цьому розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати ( частина 7 ст.48 Закону). Відповідно до ст.. 83 Закону України “Про Державний бюджет України на 2005 рік” розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2005 року у розмірі 290 грн. на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 грн. на місяць, а з 1 вересня 2005 року - 332 грн. на місяць. Законом України від 2.12.2005 р. № 3235 розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 січня 2006 року 350 грн., з 1.07.2006 р. - 375 грн., з 1.12.2006 р. - 400 грн. Законом України від 19.12.2006 року № 489 розмір мінімальної заробітної плати встановлений з 1 квітня 2007 року 420 грн., з 1.07.2007 р. - 440 грн.. Зі змісту вимог вказаного Закону не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст..48 Закону України №796-ХІІ. Виходячи із засад пріоритетності Законів України над урядовими нормативно-правовими актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосовувати не Постанову КМ України №836, а ст.. 48 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. За таких обставин суд знаходить відмову відповідача у перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення - неправомірною, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути недоплачені суми одноразової допомоги загальною сумою 5283,3 грн., зокрема за 2005 рік в розмірі 1633,3 грн. ( 332х5-26,7 грн.), так як виплата одноразової допомоги на оздоровлення позивачу в сумі 26,7 грн. виплачувалася у жовтні 2005р., за 2006 р. 1650 грн. (350х5-100 грн.), так як виплата проводилася - у березень 2006р. в сумі 100 грн.; за 2007 рік - 2000грн. ( 420х5-100грн.), так як 100 грн. були позивачу виплачені вересні 2007 р. Від сплати судового збору відповідача слід звільнити на підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: granted