Рішення адміністративного суду від 2008-09-10 00:00:00+03

В серпні 2008 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення за період 2005 та 2007 рр., посилаючись на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на обліку у відповідача. Як учасник ліквідації аварії на ЧАЄС 2 категорії на підставі ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ ( далі - Закон № 796-ХІІ) він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідачем виплати провадяться по 100 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 рік, яка суперечить Закону № 796-ХІІ. Вважає, що виплата допомоги повинна розраховуватися з мінімальної заробітної плати на момент виплати, тобто за 2005 рік йому слід було виплатити 1875 грн., а 2007 рік йому слід було виплатити 2300 грн. З урахуванням вже отриманої ним допомоги, загальна сума виплат повинна була становити 3975 грн., йому ж виплачено 200 грн. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті сум на оздоровлення в розмірах передбачених законодавством України та стягнути з відповідача заборгованість з щорічної допомоги на оздоровлення за період 2005 та 2007 рр. у розмірі 3975 грн. Крім того, просить визнати причину пропуску ним для звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині стягнення недотриманих сум за 2005 рік поважною, оскільки він був юридично необізнаний та вважав, що відповідач, сам йому виплатить згодом дану суму. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, пояснивши, що позивач дійсно є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії та отримує в Управлінні щорічну допомогу на оздоровлення. Сума цієї допомоги визначена Постановою КМ України № 562 від 12 липня 2005 року, зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії встановлена сума 100 грн. Виконувати постанови КМ України вони зобов'язані і не мають зайвих коштів для задоволення вимог позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення виплачується учасникам ліквідації аварії на ЧАЕС П категорії у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Ст. 67 вказаного Закону передбачає, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Ст. 62 Закону передбачено право Кабінету Міністрів України роз'яснювати порядок застосування Закону, та встановлює, що рішення КМУ обов'язкові для виконання всіма органами державної виконавчої влади, суб'єктами господарювання, незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форм власності. Постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року всупереч Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлений конкретний розмір щорічної допомоги у твердій грошовій сумі, зокрема, для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн. З моменту прийняття Постанови № 562 встановлені нею розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишаються незмінними, в той час як Верховною Радою України неодноразово змінювався розмір мінімальної заробітної плати, щорічно затверджувався новий державний бюджет. Висновок УПСЗН про те, що Закон України «Про державний бюджет України на 2005 рік», Закон України «Про державний бюджет України на 2007 рік», нібито виключають можливість застосування розміру мінімальної заробітної плати для розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, встановленої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - є безпідставними. Статтею 83 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» від 25.03.2005 року № 2505 встановлено з 01 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати 262 гривень на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 01 липня 2005 року - 310 гривень на місяць, з 01 вересня 2005 року - 332 гривень на місяць. Статтею 81 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року № 3235-15 встановлено з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 гривень на місяць, з 1 липня 2006 року - 375 гривень, з 1 грудня 2006 року - 400 гривень. Статтею 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.2006 р. № 489-V встановлено з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень, з 01 жовтня 2007 року - 460 гривень. Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми. Що стосується призупинення дії частини сьомої статті 48 на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006р. № 489- V, суд вважає, що норми цих законів не можуть бути застосовані при виплаті позивачу компенсації, оскільки відповідно до ч.3 ст.22, ст.64 Конституції України право громадян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 05.10.2006 року № 231-V зазначений Закон доповнено статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону. Рішенням Конституційного суду від 09 липня 2007року положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» в частині призупинення дії ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними. Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк. Відповідно до ст.100 КАС України, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України. Позивач пропустив річний строк для звернення до адміністративного суду із позовом в частині стягнення недотриманих сум за 2005 рік з поважної причини, оскільки був юридично необізнаний та вважав, що відповідач згодом сплатить йому дану суму. Представники відповідача проти визнання причини поважною не заперечували. Враховуючи викладене, суд вважає, що дії Управління праці та соціального захисту населення м.Ясинувата щодо відмови позивачу у виплаті допомоги на оздоровлення з урахуванням положень ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» є незаконними. Тому, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає саме стаття 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення м.Ясинувата із заявою про виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 та 2007 рр. Виплата у розмірі 100 грн. була у липні 2006 року та у листопаді 2007 року. Листом від 18.08.08 року Управління повідомило Позивача про те, що компенсація йому нараховується та сплачується відповідно до вимог Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 р., тобто по 100 грн. за 2005 та 2007 рр. Право Позивача на одержання сум компенсації не оспорюється Відповідачем, тому на підставі ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню. На підставі викладеного, з урахуванням отриманих Позивачем сум і розміру мінімальної заробітної плати на час виплати йому допомоги, на користь Позивача підлягає стягненню 3975 грн., виходячи з розрахунку: За 2005 рік (375 x 5) - 100 грн. = 1775 грн. За 2007 рік (460 x 5) - 100 грн. = 2200 грн. Крім того, з Відповідача слід стягнути на користь держави суму державного мита. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted