Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тандем-Центр» (далі - позивач, ТОВ «Тандем-Центр») звернулося до суду з адміністративним позовом до Гайворонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі відповідач, Кіровоградська ОДПІ) з вимогою визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №0000742200 та №0000732200 від 19.07.2013 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі висновку акта перевірки про порушення позивачем: п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту за серпень 2010 року на суму 101950,33 грн.; п.5.1 ст.5, пп..5.2.1,п.5.2 ст.5,пп..5.3.9 п.5.3 ст.5, пп..11.2.1,п.11.2 ст.11 Закону України «Про оприбуткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 5604,58 грн. Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеному в акті перевірки, оскільки господарські операції з контрагентом - ПП «Ековторпром» мали реальний характер, підтверджені належними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Угоди, укладені між позивачем та ПП «Ековторпром» недійсними у судовому порядку не визнавались, загальні вимоги які передбачені вимогами Цивільного кодексу України були дотримані. Відповідачем до суду надано письмове заперечення, відповідно до якого позов ним не визнається в повному обсязі з наступних підстав. Проведеною документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлено, що господарські операції позивача з ПП «Ековторпром» не мали реального характеру, так як укладені правочини є нікчемними. Тому, винесені за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення, прийняті згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 17.01.2014 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено до 22.01.2014 р., про що сторонам оголошено в судовому засіданні після проголошення вступної та резолютивної частини постанови з урахуванням вимог ч. 2 ст. 167 КАС України. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши у судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступних висновків. ТОВ «Тандем-центр» зареєстроване як юридична особа 19.07.2010 р. Гайворонською РДА Кіровоградської області (а.с.23-24). Види діяльності за КВЕД: будівництво доріг і автострад; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; оптова торгівля хімічними продуктами (а.с.25). На підставі наказу №329 від 20.06.2013 року посадовою особою Гайворонської МДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Тандем-центр»з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з платником податків ПП «Ековторпром» за період з 21.07.2010 року по 30.09.2010 року, за результатами якої складено акт № 39/2200/36761266 від 04.07.2013 року (а.с.11-20). В акті перевірки податковим органом зроблені висновки про те, що правочини між позивачем та ПП «Ековторпром» здійснені без мети настання реальних наслідків. Отже зазначені правочини є нікчемними і не створюють юридичних наслідків. Такі правочини по суті вчинялися з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків. Діяльність позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з отриманням податкової вигоди з контрагентами-постачальниками, які не виконували своїх зобов'язань. На підставі висновків викладених в акті перевірки податковим органом прийнято: - податкове повідомлення - рішення № 0000732200 від 19.07.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 6725,54 грн., в тому числі за основним платежем - 4483,69 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2241,85 грн. (а.с.21); - податкове повідомлення - рішення № 0000742200 від 19.07.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі за 8406,87 грн., в тому числі: за основним платежем - 5604,58 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі -2802,29 грн. (а.с.22). Суд, досліджуючи спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996- XIV (далі за текстом -Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами 1, 2 ст.9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю. Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі -Закон №334/94-ВР), валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2. ст.5 Закону №334/94-ВР). Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР). Під господарською діяльністю, відповідно до п.1.32 ст.1 Закону №334/94-ВР слід розуміти будь-яку діяльність особи, яка направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи. Відповідно до положень пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР не включаються до складу валових витрат: витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час); суми збитків платника податку, понесених у зв'язку з продажем товарів (робіт, послуг) або їх обміном за цінами, що нижчі за звичайні, пов'язаним з таким платником податку особам; будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені статтею 198 Податкового кодексу України. Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльні платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу. Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податкової накладною. В пункті 198.6 ст. 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сумі податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України). Згідно п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Отже, для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на фактично отриманий товар (роботи, послуги), що призначений для використання у власній господарській діяльності. У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону. Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Суд вважає, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів, робіт, послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту. До складу податкового кредиту можуть бути віднесені тільки ті суми податку на додану вартість, які сплачені (нараховані) в зв'язку з придбанням товарів, послуг чи основних фондів, призначених для використання в межах господарської діяльності платника податку. Перевіркою встановлено, що в серпні 2010 року ТОВ «Тандем-Центр» документально оформило придбання наступних товарів: кран козловий, пічне паливо, асфальтоукладник, послуги механізмів ( в тому числі каток НААМ), послуги механізмів, в тому числі автогрейдер, бульдозер, мотокаток, погрузчик на загальну суму придбання 269842,00 грн., в тому числі ПДВ - 44973,60 грн. у ПП «Ековторпром» (стор. 6 акту перевірки, а.с. 13, зворотній бік). Представником позивача в судовому засіданні зазначено, що в серпні 2010 року дійсно позивач мав господарські взаємовідносини з ПП «Ековторпром» - придбавав щебінь, кран козловий та пічне паливо. За результатами даних відносин позивачем до складу податкового кредиту за серпень 2010 року віднесено придбання товару по взаємовідносинах з ПП «Ековторпром». В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2010 року між ТОВ «Тандем-Центр» (покупець за договором ) та ПП «Ековторпром» (постачальник за договором) укладено договір поставки №25. Відповідно до умов договору постачальник зобов'язується поставити пічне паливо у кількості 15500л, відповідно до видаткових накладних (а.с.135-136). Крім того, в обґрунтування своєї позиції позивачем надано договору купівлі - продажу №21 від 26.08.2010 року, укладеного між позивачем (покупець за договором) та ТОВ «Ековторпром» (постачальник за договором) на поставку щебеню (а.с. 131). Відповідно до п.2.1 Договору товар поставляється автотранспортом покупця самовивозом з накопичувального складу ПП «Ековторпром» (72-й км траси Вінниця-Умань). В свою чергу, позивачем не надано товарно-транспортних накладних на транспортування щебеню з вказаного вище місця транспортування, в зв'язку з чим неможливо встановити, коли та за яких обставин відбувся перехід права власності на товар за договором. На підтвердження реальності даного договору позивачем надано лише податкову накладну №191 від 29 липня 2010 року та видаткову накладну №191 від 29 липня 2010 року, з яких неможливо встановити на виконання умов якого саме договору вони виписані (а.с.43-44). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 26.08.2010 року між позивачем (покупець за договором) та ПП «Ековторпром» (постачальник за договором) укладено договір купівлі - продажу №23 від 26.08.2010року крану козлового. Відповідно до п.2.1 Договору встановлено, що товар поставляється автотранспортом покупця самовивозом з м. Гайсин Вінницької області (а.с.133-134). На підтвердження виконання умов даного договору, позивачем надано копію видаткової накладної №228 від 27.08.2010 року та податкової накладної №234/267 від 27.08.2010 року (а.с.47-48). Суд зазначає, що позивачем також не надано товарно-транспортних накладних на транспортування крану козлового з м. Гайсин Вінницької області, в зв'язку з чим неможливо встановити, коли та за яких обставин відбувся перехід права власності на товар за договором. Закон України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі за текстом - Правила), визначають товарно-транспортні накладні обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до пункту 11.1 Правил товарно-транспортні накладні та дорожні листи ватажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу - юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їхнього переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (пункт 1 Правил). При оформленні товарно-транспортних накладних необхідно дотримуватися загальних вимог щодо змісту первинних документів. Такі вимоги містяться у пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, на підтвердження реальності транспортування товару по видаткових накладних позивачем не надано належно оформлених товарно-транспортні накладних. Таким чином, відсутність на час проведення перевірки відповідних документів, які підтверджують факт перевезення та факт настання обставин, з якими законодавець пов'язує виникнення права на податковий кредит, вказує на неправомірність включення ТОВ «Тандем - Центр» сум ПДВ у серпні 2010 року по взаємовідносинам з ПП «Ековторпром» до складу податкового кредиту. Суд приходить до висновку, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до Закону про ПДВ необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, що узгоджується з позицією Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України викладеною в інформаційному листі від 20.07.2010 р. №1112/11/13-10. Відповідно до акту перевірки позивачем включено до податкового кредиту за серпень 2010 року суму ПДВ у розмірі 101950,33 грн. на підставі податкових накладних виписаних ПП «Ековторпром». Як вбачається з акту перевірки та пояснень представника позивача зазначені податкові накладні були виписані при здійсненні господарської операції з ПП «Ековторпром». Однак, як слідує з матеріалів справи позивач являється платником податку на додану вартість, а тому зобов'язаний був вести податковий облік згідно вимог податкового законодавства України. Позивач не підтвердив відповідними бухгалтерськими документами реальність здійснення господарських операцій та факту отримання товару від ПП «Ековторпром». Крім того судом враховано, що відповідно до Акту №5226/22-2/35720601 від 13.12.2012 року про результати позапланової невиїзної документальної перевірки ПП «Ековторпром» з питань дотримання вимог податкового законодавства, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів з 01.10.2009 року по 30.09.2012р., встановлено, що за юридичною адресою підприємство не знаходиться, первинні та бухгалтерські документи (договори, накладні, товарно - транспортні накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, банківські виписки) відсутні, виробничі потужності, необхідні для здійснення будь-якої фінансово-господарської діяльності в частині купівлі, продажу, зберігання та навантаження товарно-матеріальних цінностей відсутні (а.с.107-121) Як вказано вище, податкові накладні не можуть бути визнані безумовною підставою для віднесення суми ПДВ до податкового кредиту. З огляду на зазначене суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження наявність підстав у позивача для віднесення суми ПДВ до податкового кредиту у серпні 2010 року, зокрема в частині доведеності фактичного придбання товару у ПП «Ековторпом», а тому висновок податкового органу про порушення п.185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту за серпень 2010 року на суму 101950,33 грн., в результаті чого донараховано податок на додану вартість в сумі 6725,54 грн. є обґрунтованим. Враховуючи той факт, що до валових витрат можуть бути віднесені лише ті витрати, які підтверджені документально та які безпосередньо пов'язані з діяльністю платника податків, суд вважає що позивачем до складу валових витрат за ІІІ квартал 2010 р. безпідставно віднесено витрати на придбання товарів у ПП «Ековторпром», а тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного Відповідач довів суду обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також відсутності витрат позивача, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: denied