Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» (далі - позивач) звернулось із адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 298 від 06.11.2013 про проведення позапланової перевірки позивача на підставі листа Генеральної прокуратури України від 21.10.2013 № 07/1/3-16314-13, звернення народного депутата України В.Б. Бойка від 11.10.2013 № 216 к та листа Держспоживінспекції України від 05.11.2013 № 5090-2-7/6; визнати протиправними дії відповідача по проведенню позапланової перевірки позивача на підставі листа Генеральної прокуратури України від 21.10.2013 № 07/1/3-16314-13, звернення народного депутата України В.Б. Бойка від 11.10.2013 № 216к та листа Держспоживінспекції України від 05.11.2013 № 5090-2-7/63; визнати протиправними і скасувати проекти рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, прийнятті на підставі акту перевірки характеристик продукції № 000131 від 06.11.2013; визнати протиправним і скасувати протокол про виявлене порушення вимог ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ст. 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» № 000066 від 11.11.2013; скасувати постанову про накладення штрафних санкцій № 000068 від 14.11.2013. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.02.2014 адміністративний позов в частині позовних вимог ТОВ «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу № 298 від 06.11.2013 про проведення позапланової перевірки та визнання протиправними дій відповідача по проведенню позапланової перевірки позивача на підставі листа Генеральної прокуратури України від 21.10.2013 № 07/1/3-16314-13, звернення народного депутата України В.Б. Бойка від 11.10.2013 № 216к та листа Держспоживінспекції України від 05.11.2013 № 5090-2-7/63- залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 155 КАС України. Таким чином, з урахуванням ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 26.02.2014 предметом розгляду у даній справу є визнання протиправними і скасування проектів рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, прийнятих на підставі акту перевірки характеристик продукції № 000131 від 06.11.2013; визнання протиправним і скасування протоколу про виявлене порушення вимог ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та ст. 15 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції» № 000066 від 11.11.2013; скасування постанови про накладення штрафних санкцій № 000068 від 14.11.2013. В обґрунтування позову товариство посилається на те, що позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки від 06.11.2013 №000131, щодо встановлення факту розповсюдження продукції, на якій відсутній та неналежно застосований Національний знак відповідності. На підставі даного акту перевірки відповідачем винесено спірну постанову від 14.11.2013 № 000068, якою встановлені порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Технічного регламенту з електромагнітної сумісності обладнання» від 29.07.2009 № 785 та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Технічного регламенту безпеки низьковольтного обладнання» від 29.10.2009 № 1149. Позивач зазначає, що належно застосоване маркування Національним знаком відповідності на продукції, зазначеній в акті перевірки, було у наявності на містилось на упаковці товару, етикетці, супровідній документації та було продемонстровано посадовим особам відповідача під час проведення перевірки. Таким чином, позивач зазначає, що висновки відповідача ґрунтуються лише на припущеннях, а не на належних об'єктивних та достовірних доказах, а відтак спірні проекти рішень, протокол та постанова підлягають скасуванню. Після ознайомлення з матеріалами справи, 05.03.2014 позивачем подані додаткові письмові пояснення (вх. № 9005), в яких викладено співставлення фотоматеріалів, зроблених відповідачем під час перевірки та наданих товариством на виконання вимог рішення про вжиття корегувальних заходів. Також зазначено, що матеріали справи не містять жодного належного доказу виявлених у позивача порушень вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», висновки викладені в акті є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав, викладених вище, наполягає на задоволенні позову. Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях від 15.01.2014 вх. № 1295 посилається на те, що в ході проведення позапланової перевірки одного з об'єктів торгівлі позивача було виявлено порушення п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», а також «Технічного регламенту низьковольтного електричного обладнання» та «Технічного регламенту електромагнітної сумісності обладнання», а саме виявлено розповсюдження продукції в маркуванні (пакуванні) яких відсутній Національний знак відповідності та відсутні відомості про найменування і адресу виробника, найменування і адресу постачальника (резидента), що зафіксовано в акті перевірки. Зазначає, що на фотоматеріалах, які додаються до матеріалів перевірки характеристик продукції чітко вбачається відсутність Національного знаку відповідності та відсутні відомості про найменування і адресу виробника, найменування і адресу постачальника (резидента). Вказує, що внаслідок перевірки було прийнято два проекти рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та 14.11.2013 прийнята постанова № 000068 про накладення штрафних санкцій на позивача у розмірі 4 250,00 грн. Вважає, що Інспекцією було дотримано процедуру прийняття оскаржуваних проектів рішень, протоколу та постанови, а обставини порушення підтверджуються належними доказами. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити. 05.03.2014 представником відповідача також подані письмові пояснення (вх. № 8811) в яких зазначає, що 28.11.2013 Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області, на підставі акту перевірки характеристик продукції за № 000131 від 06.11.2013, було прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 28.11.2013 № 000069, яке обґрунтоване встановленими фактами розповсюдження позивачем продукції в маркуванні яких не нанесено Національний знак відповідності. Стверджує, що позивач визнав та виконав дане рішення, а продукцію, перелічену в п.п. 1-8 акту перевірки, привів у відповідність, шляхом нанесення маркування на продукцію із залученням постачальників цієї продукції, що підтверджується Повідомленням про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 16.12.2013. Під час розгляду справи по суті представник відповідача підтримав заперечення з підстав викладених вище. В судовому засіданні 05.03.2014, на підставі частини 3 статті 160 КАС України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. За приписами частини 5 статті 10 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», повноваження та порядок діяльності органів ринкового нагляду, права та обов'язки їх посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, встановлюються цим Законом, Законами України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами України. Згідно з пунктом 1, підпунктом 1 пункту 3, пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 465/2011, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економічного розвитку і торгівлі України (далі - Міністр). Держспоживінспекція України входить до системи органів виконавчої влади і реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Держспоживінспекція України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. Основними завданнями Держспоживінспекції України є реалізація державної політики у сферах: державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері; державного ринкового нагляду; державного нагляду за додержанням технічних регламентів, стандартів, норм і правил. Держспоживінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Отже, відповідач є органом, уповноваженим здійснювати державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів та, згідно з підпунктом 1 пункту 6 вказаного Положення, для виконання покладених на неї завдань має право у встановленому порядку, зокрема, перевіряти у суб'єктів господарювання сфери торгівлі якість продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, додержання правил торгівлі. Відповідно до частини 1 статті 4, пунктів 4, 6, 11 частини 1 статті 11, ппунктів1, 3-6 частини 1 статті 15, пункту 2 частини 1 статті 22, частин 1-4, 6 статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», метою здійснення ринкового нагляду є вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з відповідним інформуванням про це громадськості щодо продукції, яка при її використанні за призначенням або за обґрунтовано передбачуваних умов і при належному встановленні та технічному обслуговуванні становить загрозу суспільним інтересам чи яка в інший спосіб не відповідає встановленим вимогам. З метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб'єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог. Посадові особи, які здійснюють ринковий нагляд, мають право: проводити у випадках і порядку, визначених цим Законом, документальні перевірки та обстеження зразків продукції, відбирати зразки продукції і забезпечувати проведення їх експертизи (випробування); вимагати від суб'єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів; вимагати від посадових осіб суб'єктів господарювання та фізичних осіб - підприємців надання у погоджений з ними строк усних чи письмових пояснень з питань, що виникають під час проведення перевірок і вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів; складати акти перевірок та застосовувати в установленому законом порядку штрафні санкції до суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону, Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" та встановлених вимог; складати на основі актів перевірок протоколи про адміністративні правопорушення у сфері здійснення ринкового нагляду та розглядати справи про відповідні адміністративні правопорушення згідно із законом України. Органи ринкового нагляду проводять планові та позапланові перевірки характеристик продукції. Планові перевірки характеристик продукції проводяться у розповсюджувачів цієї продукції, а позапланові, - у розповсюджувачів та виробників такої продукції. Під час таких перевірок перевіряються характеристики лише того виду продукції, що є предметом перевірки. Перевірка характеристик продукції може бути невиїзною (за місцезнаходженням органу ринкового нагляду) або виїзною. Крім того, згідно з Переліком органів державного ринкового нагляду та сфер їх відповідальності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 573, Держспоживінспекція здійснює нагляд, зокрема, у сфері низьковольтного електричного обладнання та електрообладнання побутового призначення; електромагнітної сумісності обладнання; мийних засобів; безпеки машин та устаткування. Судом з'ясовано, що на підставі наказу від 06.11.2013 № 298 та направлення на проведення перевірки від 06.11.2013 №156-IIр фахівцями Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області проведено позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої складено акт перевірки характеристик продукції від 06.11.2013 № 000131 (далі - Акт перевірки), яким встановлено факти розповсюдження продукції зазначеної в п.п. 1-8 акту перевірки характеристик продукції від 06.11.2013 № 000131 без нанесення Національного знаку відповідності в маркуванні (пакуванні) та супровідної документації, в маркуванні техніки та її супровідній документації відсутні відомості про найменування і адресу виробника та найменування і адресу постачальника (резидента) чим порушено пункти 10, 30 Технічного регламенту № 785 та пункт 7 Технічного регламенту № 1149. Враховуючи викладені положення та обставини, а також те, що перевірку проведено з питань відповідності продукції, що реалізується позивачем, Технічним регламентам безпеки у зазначених сферах, суд прийшов до висновку, що таку перевірку відповідачем проведено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. 11.11.2013 провідним спеціалістом відділу ринкового нагляду Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області [PERSON] складено протокол № 000066 «Про виявлені порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Вказаний протокол констатує факт виявлених під час перевірки порушень та по суті є додатковим засобом фіксації таких обставин. Будь-якого обов'язкового характеру протокол не має, відповідальності та санкції за не виконання на позивача не покладає. З огляду на це суд вважає, що протокол від 11.11.2013 № 000066 «Про виявлені порушення вимог статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» не порушує права позивача, а тому не може бути оскаржений та відповідно скасований судом. Також, відповідачем прийнято проекти рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а саме: відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», поставлено вимогу вжити заходи щодо приведення продукції (пункти 1-8 акту перевірки), яка надається на ринку, у відповідність із встановленими вимогами; відповідно до частини 5 статті 30 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», надання продукції (пункти 1-8 акту перевірки) на ринку тимчасово забороняється. Щодо оскарження позивачем вказаних проектів рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що неналежно застосовано Національний знак відповідності, не нанесено Національний знак відповідності, якщо його нанесення передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, не складено декларацію про відповідність, якщо її складання передбачено технічним регламентом на відповідну продукцію, декларацію про відповідність складено з порушенням встановлених вимог або органу ринкового нагляду не надано чи надано технічну документацію на відповідну продукцію не в обсязі, передбаченому технічним регламентом, орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб'єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. В свою чергу, ч. 5 ст. 30 вказаного Закону передбачає, що тимчасова заборона надання продукції на ринку застосовується органами ринкового нагляду у разі прийняття ними рішення про: 1) відбір зразків продукції для проведення їх експертизи (випробування) - на строк проведення експертизи (випробування); 2) приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами - на строк дії відповідного обмеження. Проте, слід враховувати, що відповідно до пункту 11 статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до прийняття рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів орган ринкового нагляду надає (надсилає) суб'єкту господарювання, щодо якого передбачається прийняти рішення, проект відповідного рішення з пропозицією надати в письмовій формі свої пояснення, заперечення до проекту рішення, інформацію про вжиття ним заходів, спрямованих на запобігання або уникнення ризиків суспільним інтересам, усунення невідповідності продукції, що є предметом проекту рішення, встановленим вимогам. Суб'єкт господарювання, якого стосується проект рішення, має право надати (надіслати) органу ринкового нагляду свої пояснення, заперечення та/або інформацію до проекту такого рішення протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту. Цей строк може бути продовжено органом ринкового нагляду за обґрунтованим клопотанням відповідного суб'єкта господарювання. Згідно п. 16 статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» надання, несвоєчасне надання чи ненадання пояснень, заперечень та/або інформації до проекту рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів не позбавляє суб'єкта господарювання, якого стосується рішення, права оскаржити таке рішення. Тобто, правовий аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що проект рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів сам по собі не є для суб'єкта господарювання обов'язковим і його не виконання не тягне застосування відповідальності. По суті це є офіційним повідомленням (попередженням) суб'єкта господарювання про можливість вжиття певних обмежувальних заходів. В даному випадку, рішенням суб'єкта владних повноважень є саме рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, а не проект такого рішення. Більш того, оскаржувані позивачем проекти рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів припинили свою дію у зв'язку із прийняттям відповідачем 28.11.2013 рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 000069, яким, відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», вимагалось від позивача вжити заходи щодо приведення продукції (п.п. 1-8 акту перевірки характеристик продукції від 06.11.2013 № 000131), яка надається на ринку у відповідність із встановленими вимогами. Вказане рішення позивач не оскаржив і більш того визнав та виконав, про що 19.12.2013 Інспекції надане відповідне повідомлення, відповідно до якого позивач повідомив, що продукція приведена у відповідність, шляхом нанесення додаткового маркування, безпосередньо на саму продукцію, із залученням постачальників цієї продукції. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» про визнання протиправними і скасування проектів рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, прийнятих на підставі акту перевірки характеристик продукції № 000131 від 06.11.2013, задоволенню не підлягають. Також, 14.11.2013 на підставі Акту перевірки начальником Інспекції з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області винесено постанову № 000068 про накладення на позивача штрафних санкцій в розмірі 4 250,00 грн. Судом з'ясовано, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови були факти розповсюдження позивачем продукції (комп'ютерної та побутової техніки) без Національного знаку відповідності. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; дату виготовлення; відомості про умови зберігання; гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. За приписами частини 2, пункту 3 частини 4 статті 13, частин 1, 2 статті 33 Закону України «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності», відповідність введених в обіг в Україні продукції, процесів та послуг технічним регламентам є обов'язковою. Вимоги технічних регламентів поширюються на товари вітчизняного та іноземного походження незалежно від їх походження. Кабінет Міністрів України визначає зразок (опис) та затверджує правила застосування національного знака відповідності, що використовується для засвідчення відповідності технічним регламентам. Національний знак відповідності, визначений у технічному регламенті, застосовується до всієї продукції, яка є об'єктом та відповідає вимогам цього технічного регламенту. Відповідно до пунктів 1, 2 Правил застосування національного знака відповідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року № 1599, національний знак відповідності (далі - знак відповідності) засвідчує відповідність позначеної ним продукції вимогам технічних регламентів, які поширюються на неї. Знак відповідності наноситься тільки на ті види продукції, опис яких міститься в технічних регламентах. При цьому нанесення знака відповідності є обов'язковим. Відповідно до пункту 19 Технічного регламенту № 785, Національний знак відповідності наносять на апаратуру або на табличку з її технічними даними згідно з правилами застосування національного знака відповідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року №1599. У разі коли його нанесення на апаратуру неможливе або невиправдане через її конструкцію, національний знак відповідності повинен бути нанесеним на пакування, якщо таке наявне, та на супровідні документи. З аналізу даної норми вбачається, що нанесення Національного знака відповідності можливе двома способами: 1) нанесення на апаратуру, та 2) нанесення на пакування, якщо таке наявне, та на супровідні документи. При чому, суд зазначає, що другий спосіб нанесення Національного знака відповідності не являється альтернативним «або на пакування» - «або на супровідні документи», а визначає обов'язок нанесення маркування на пакування та на супровідні документи одночасно. Крім того, згідно з пунктами 7, 10, 11 Технічного регламенту №1149, перед введенням в обіг на електрообладнання повинен бути нанесений національний знак відповідності, який підтверджує відповідність електрообладнання вимогам цього Технічного регламенту, включаючи виконання процедури оцінки відповідності (внутрішній контроль виробництва) згідно з додатком 3 до цього Технічного регламенту. Національний знак відповідності має відповідати вимогам, наведеним у додатку 4 до цього Технічного регламенту. Національний знак відповідності наноситься виробником чи уповноваженим представником виготовлювача продукції в Україні на кожний виріб електрообладнання або, якщо це неможливо, на пакування, інструкцію або документ, в якому визначені гарантійні зобов'язання, у спосіб, що забезпечує його видимість, розбірливість та незмивність. Нанесення на електрообладнання будь-якого іншого маркування, здатного ввести в оману щодо значення та форми національного знака відповідності, забороняється. Під час проведення перевірки 06.11.2013 контролюючим органом виявлено факти розповсюдження позивачем продукції (комп'ютерної та побутової техніки): стабілізатор напруги LUXEON, країна виготовлення Китай, модель AVR-500D, д/в 2011.11.16 (імпортер відсутній); мережевий фільтр DATEX, PF-C21, д/в 2011.10.05, виробник Китай (імпортер відсутній); мережевий фільтр SVEN, PROXIMA 3, виробник Китай (імпортер відсутній); інтегрований телефон PANASONIC KX-TS 2388, вироблено в Малазіїї; інтегрований телефон PANASONIC KX-TS 2362, вироблено в Малазіїї; інтегрований телефон PANASONIC KX-TS 2350, вироблено в Малазіїї; активна акустична система DEFENDER SPK 165, вироблено в Китаї; планшет PRESTIGIO MULTIPAD, PMP 5580C_DUO, країна виробник Китай (імпортер відсутній) без Національного знаку відповідності, а також відсутності у маркуванні техніки та її супровідній документації відомостей про найменування і адресу виробника та найменування і адресу постачальника (резидента), чим порушено положення Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», Технічного регламенту № 785 та Технічного регламенту № 1149. Так, згідно з частиною 5 статті 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суб'єкти господарювання зобов'язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: будь-який суб'єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; будь-який суб'єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію. До акту перевірки долучені фотоматеріали, які підтверджують відсутність на пакуванні товару Національного знаку відповідності. Позивач в адміністративному позові зазначав про те, що під час розгляду справи по суті будуть надані докази наявності на товарі, пакуванні та супровідних документах Національного знаку відповідності. Проте, такі докази суду надані не були. Більш того, представник позивача під час розгляду справи по суті не міг чітко визначити де насправді був проставлений Національний знак відповідності, зазначивши про його наявність спочатку на самому товарі, а згодом на товаросупровідних документах. Так позивач стверджував, що маркування Національним знаком було здійснено на пакуванні та супровідних документах, через неможливість нанесення такого маркування безпосередньо на саму продукцію, що передбачено пунктом 10 Технічного регламенту №1149, відповідно до якого національний знак відповідності наноситься виробником чи уповноваженим представником виготовлювача продукції в Україні на кожний виріб електрообладнання або, якщо не неможливо, на пакування, інструкцію або документ, в якому зазначені гарантійні зобов'язання, у спосіб, що забезпечує його видимість, розбірливість та незмивність. Однак, на підтвердження своєї позиції представником жодного письмового доказу суду надано не було. З метою усунення суперечностей судом було викликано та допитано в якості свідка інспектора, який проводив перевірку - [PERSON] Свідок в судовому засіданні 05.03.2014 пояснив, що під час перевірки оглядався як безпосередньо сам товар, так і його пакування та товаросупровідні документи. В ході перевірки було встановлено відсутність Національного знаку відповідності на товарах, визначених в акті по восьми позиціям. При цьому зазначив, що Національний знак відповідності був відсутній не тільки на самому товарі, а також на пакуванні та товаросупровідних документах. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що додатковим обґрунтуванням його позовних вимог є те, що у ході перевірки порушення щодо відсутності декларацій оцінки відповідності на продукцію не були встановлені, оскільки усі такі декларації на перевірений товар були у наявності та надавались перевіряючим під час перевірки. На вказане суд зазначає таке. Відповідно до пунктів 13, 23, 24, 27 Технічного регламенту №785, відповідність апаратури основним вимогам повинна підтверджуватися декларацією про відповідність, складеною виробником або уповноваженим представником. Виробник або уповноважений представник повинен зберігати декларацію про відповідність не менш як 10 років після дати випуску останньої одиниці апаратури. У разі коли виробник не є резидентом України та не має свого уповноваженого представника в Україні, зобов'язання щодо збереження технічної документації та декларації про відповідність покладається на особу, яка ввела апаратуру в обіг. Кожна одиниця апаратури повинна бути ідентифікована стосовно типу, партії, серійного номера та будь-якої іншої інформації, яка надає можливість ідентифікувати апаратуру. Кожна одиниця апаратури повинна супроводжуватися інформацією про найменування та адресу виробника і, якщо він не є резидентом України, - найменування та адресу уповноваженого представника, а у разі, коли уповноважений представник відсутній, - найменування та адресу імпортера. Інформація, необхідна для застосування апаратури за призначенням, повинна міститися в інструкціях, якими супроводжується апаратура. Проте, зазначаючи про наявність таких документів, представник позивача їх суду не надав. Крім того, суд зазначає, що декларації про відповідність продукції вимогам технічних регламентів не встановлюють наявність маркування Національним знаком відповідності, який проставляється на продукцію, пакування та супровідні документи. Будь-яких інших доказів, які б підтвердили факт відсутності допущення позивачем порушень чинного законодавства, зазначених в акті перевірки, уповноваженим представником позивача у ході судового розгляду справи не надано. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» до розповсюджувача застосовуються штрафні санкції у разі: розповсюдження продукції, на якій відсутній національний знак відповідності, якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, - у розмірі від ста п'ятдесяти до двохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі від двохсот до трьохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Враховуючи те, що під час розгляду справи по суті знайшли своє підтвердження обставини, викладені в акті перевірки від 06.11.2013 щодо розповсюдження позивачем продукції (по 8 позиціям) без Національного знаку відповідності, суд вважає законним та обґрунтованим прийняття відповідачем 14.11.2013 постанови про накладення штрафних санкцій № 000068. Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд, оцінивши докази по справі у їх сукупності та заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, дійшов до висновку, що відповідачем доведено обставини, викладені в акті перевірки від 06.11.2013 та спростовано докази позивача. З огляду на викладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю. Враховуючи вищезазначене, та

Результат розгляду: denied