Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області та до Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Паламарчук П. В. про визнання протиправними дій при винесенні 27.01.2014року постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 83827,45грн. і постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 6025,00грн. та про скасування зазначених постанов. В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і зазначили, що 07.02.2014року Позивачем були отримані оскаржувані постанови про стягнення судового збору та витрат на проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню, відкритому на виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого ще 21.08.2007року. Про наявність вказаного виконавчого провадження Позивачу не було відомо протягом більше 6 років. На думку Позивача та його представника, вказані постанови підлягали винесенню ще в 2007році, тобто на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання виконавчого напису нотаріуса, та при першому надходженні виконавчого документу. Як пояснили Позивач та його представник, вказані вимоги щодо строків винесення оскаржуваних постанов не були дотримані, а тому вони (постанови) є протиправними та підлягають скасуванню. Представник Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, Відповідача по даній справі, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що 04.09.2007року за виконавчим написом нотаріуса було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь АКТБ "УкрСиббанк" 838274,57грн. боргу за рахунок заставного майна. Копія вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження 05.09.2007року бала направлена всім сторонам виконавчого провадження, в тому числі Позивачу, як боржнику. Як пояснила представник Відповідача, про наявність вказаного виконавчого провадження [PERSON] було достовірно відомо, так як йому, як боржнику, протягом 2008року та послідуючих років неодноразово направлялися листи про вчинення певних виконавчих дій, а 25.04.2008року при опису й арешту квартири, в якій зареєстрований Позивач, була присутня [PERSON], а 07.06.2011року при опису іншого нерухомого майна був присутній безпосередньо сам Позивач. Зазначене виконавче провадження не закінчено по даний час, а після опису, арешту, оцінки та передачі на реалізацію всього нерухомого майна, що перебувало в заставі, 27.01.2014року були винесені оскаржувані постанови у повній відповідності до вимог ст.ст.28 і 46 Закону України "Про виконавче провадження". На думку представника Відповідача, розмір виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій визначений у повній відповідності до чинного законодавства. Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Паламарчук П. В. в судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена у відповідності до вимог ст.ст.35-38 КАС України. Розгляд справи проведено без її участі, так як відповідно до частини третьої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення Позивача і представника Позивача та заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав. Правовідносини між сторонами щодо визначення розміру виконавчого збору та розміру витрат на проведення виконавчих дій та їх стягнення регулюються правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" (надалі-Закон), що були чинні на день виникнення таких відносин. В судовому засіданні встановлено, що 27.01.2014року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Паламарчук П. В. були винесені оскаржувані постанова про стягнення з [PERSON], Позивача по даній справі, виконавчого збору в сумі 83827,45грн. і постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 6025,00грн. Зазначені постанови Позивачем були отримані 07.02.2014року, а з позовом про їх оскарження Позивач звернувся 10.02.2014року, тобто в межах строків визначених ст.181 КАС України. За приписами ч.3 ст.28 Закону постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні. Як зазначено в оскаржуваних постановах, їх винесення було зумовлено наявністю в провадженні Відповідача виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь АКТБ "УкрСиббанк" 838274,57грн. боргу за рахунок заставного майна. Вказане виконавче провадження було відкрито 04.09.2007року (а.с.27), копія постанови про відкриття виконавчого провадження 05.09.2007року бала направлена всім сторонам виконавчого провадження, в тому числі Позивачу, як боржнику, що підтверджується листом від 05.09.2007року (а.с.28). При дослідженні в судовому засіданні виконавчого провадження встановлено, що воно відкрито за первісним зверненням виконавчого документу (виконавчого напису, виданого 21.08.2007року приватним нотаріусом) та по даний час перебуває у провадженні Відповідача. Зазначене свідчить, що при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору були дотримані вимоги ч.3 ст.28 Закону та про безпідставність доводів Позивача і його представника в цій частині. В розумінні вимог ч.1 ст.28 Закону постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання. Відповідно до виконавчого провадження, дослідженого в судовому засіданні, з Позивача як боржника за даним виконавчим провадженням підлягало стягненню на користь АКТБ "УкрСиббанк" 838274,57грн. боргу за рахунок заставного майна. В оскаржуваній постанові від 27.01.2014року сума виконавчого збору визначена в розмірі 83827,45грн. (10% від 838274,57грн.), що відповідає вимогам ч.1ст.28 Закону. Суд вважає безпідставними також доводи Позивача та його представника про те, що Позивачу взагалі не було відомо про наявність зазначеного виконавчого провадження. Так, як вже зазначалося, копія постанови про відкриття виконавчого провадження 05.09.2007року була направлена всім сторонам виконавчого провадження, в тому числі Позивачу, як боржнику, що підтверджується листом від 05.09.2007року (а.с.28 ). З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що Позивачу, як боржнику, протягом всього періоду з часу відкриття виконавчого провадження систематично та в значній кількості направлялися повідомлення про здійснення тих чи інших виконавчих дій, в тому числі щодо проведення оцінки арештованого майна Позивача. Більш того, 25.04.2008року при опису й арешту квартири, що відносилася до заставного майна і в якій зареєстрований Позивач, була присутня [PERSON], а 07.06.2011року при опису іншого нерухомого майна був присутній безпосередньо сам Позивач. Проведення вказаних виконавчих дій за участі вказаних осіб та наявність в актах опису та арешту майна їх підписів визнав в судовому засіданні сам Позивач. При цьому, Позивач в судовому засіданні не заперечив, що в добровільному порядку кошти в сумі 838274,57грн. АКТБ "УкрСиббанк" не сплачені по даний час. Безпідставними є також обґрунтування Позивачем та його представником позовних вимог несвоєчасним винесенням постанови про стягнення судового збору. Доводи Позивача та його представника про те, що така постанова підлягала винесенню виключно на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке. По-перше, жодна правова норма Закону, що були чинні з моменту відкриття виконавчого провадження до дня винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (з 04.09.2007р. по 27.01.2014року) не містять строків для винесення такої постанови. По-друге, жодна правова норма Закону, що були чинні з моменту відкриття виконавчого провадження до дня винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору (з 04.09.2007р. по 27.01.2014року) не містять такої підстави для визнання протиправної чи для скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Безспірно, в підпункті 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (надалі-Інструкція), зазначається, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. Разом з тим, вказана правова норма не може регулювати відносини, що мали місце ще у вересні 2007року при відкритті виконавчого провадження, і вказана норма не узгоджується із вимогами Закону. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами суд при вирішенні даного спору щодо правомірності оскаржуваної постанови застосовує правові норми Закону України "Про виконавче провадження". В судовому засіданні встановлено, що винесення оскаржуваної постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 6025,00грн. зумовлено наявністю витрат Відповідача на проведення виконавчих дій по вказаному виконавчому провадженню, в тому числі винагороди експерту за оцінку нерухомого майна в розмірі 6000,00грн. та інших витрат (внесення виконавчих дій до ЄДРВП, використання конвертів, заправка картриджів, паперу, тощо) на загальну суму 25,00грн. Вказані обставини підтверджуються актом державного виконавця від 27.01.2014р., Розпорядженням Відповідача від 06.11.2013року та постановою про оплату винагороди експерту від 06.12.2013року (а.с.43,53-54) За приписами ч.4 ст.41 Закону 4. до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: - послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; - виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; - інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Вказане свідчить, що зазначені в оскаржуваній постанові від 27.01.2014року витрати є витратами органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання за виконавчим провадженням про стягнення з [PERSON] на користь АКТБ "УкрСиббанк" 838274,57грн. боргу за рахунок заставного майна. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що винесення оскаржуваних постанов від 27.01.2014року про стягнення виконавчого збору в сумі 83827,45грн. і постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 6025,00грн. проведено на підставі вимог чинного законодавства та в межах повноважень органу державної виконавчої служби, з урахуванням всіх обставин, зумовлених виконанням виконавчого провадження, а тому доводи Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.94 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Результат розгляду: denied