Рішення адміністративного суду від 2014-03-07 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ворошиловської районної в м. Донецьку ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на наступне. Позивачка є матір'ю [PERSON] згідно до свідоцтва про народження, [INFO], у зв'язку з чим перебуває на обліку в УПСЗН Ворошиловської районної у м. Донецьку ради, отримує грошову допомогу як застрахована особа у розмірі 130,00 грн., виплату якої здійснює відповідач, що підтверджується наданою ним довідкою. Відповідно по приписів ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону № 107-VІ відповідачем було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень. Проте, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», розділ ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким викладена зазначена редакція ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», діяла по 31.12.2008 року. Станом на день звернення позивачки до відповідача із заявою при призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ч. 1 ст. 15 Закону діє в наступній редакції: допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку і виплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому законом, прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; відновити порушені права позивачки шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку починаючи з 08 квітня 2013 року до дати винесення судового рішення по справі на дитину [PERSON], [INFO], у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з урахуванням фактично виплачених сум. Відповідно до резолютивної частини ухвали Ворошиловського районного суд м. Донецька від 17 січня 2014 року було відкрите скорочене провадження у справі №2а/255/62/2014 за позовом [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення Ворошиловської районної у м. Донецьку ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії та враховуючи приписи ст. 183-2 КАС України справу розглянуто одноособово суддею, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Відповідач - УПСЗН Ворошиловської районної у м. Донецьку ради надало заперечення, в яких позовні вимоги не визнає. Просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Позивачка, [PERSON] є матір'ю [PERSON] [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження, та перебуває на обліку у відповідача як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08.04.2013 року (а.с. 10, 16). В грудні 2013 року позивачка звернулась до УПСЗН Ворошиловської районноїу м. Донецьку ради с заявою про призначення їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Листом від 19.12.2013 року відповідач повідомив про нарахування їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у мінімальному розмірі 130 грн. щомісячно відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'я з дітьми, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2001 року №1751 (а.с. 12). Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлений Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, пов'язані з призначення та виплатою державної допомоги на неповнолітніх дітей. Статтею 5 цього Закону визначено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновителів, опікуна, піклувальника). Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством покладений обов'язок щодо нарахування та виплати допомоги сім'ям з дітьми до досягнення нею трирічного віку. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за цим Законом має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Умови призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку передбачені статтею 14 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», при цьому зазначений закон не передбачає обмежень чи особливих умов або розподілу осіб, що мають право на отримання такої допомоги. Статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому, з аналізу цієї норми не вбачається, що Кабінету Міністрів України делеговані функції щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ст. 18 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751 допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку призначається з дня звернення за її призначенням, але не раніше ніж з дня, що настає після закінчення відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами для непрацюючих осіб та осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, а для працюючих осіб - з дня настання відпустки по догляду за дитиною по день її закінчення. Днем звернення за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку вважається день прийняття органом праці та соціального захисту населення відповідної заяви з усіма необхідними документами. Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням або похованням» (Закон № 2240). Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із народженням дитини, смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий випадок - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи або членів її сім'ї на отримання матеріального забезпечення або соціальних послуг за цим Законом. Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Одним із принципів загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням є державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав. Право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було внесено зміни до Закону №2240-III та виключено статті 40-44. Конституційний Суд України Рішенням від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону №107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону №2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону №107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31.12.2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення №10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону №2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №2811-ХІІ. Статтею 46 Закону України від 26.12.2008 №835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 45 Закону України від 27.04.2010 року №2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» (далі - Закон №2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону №2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2001 року №1751 саме на виконання Закону №2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання ст. 45 Закону №2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону №2240-III на виконання ст 45 Закону №2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. Оскільки ані Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», ані Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», не встановлювалось на 2011 рік та на 2012 рік іншій, ніж у Законі №2240-III розмір допомоги, а положення Постанови КМУ №1751 «Про порядок призначення та виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» від 27.12.2001 року було затверджене саме на виконання Закону №2811-ХІІ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (п.1), то застосовувати зазначену постанову Кабінету Міністрів України до особи, яка застрахована в системі загальнообов'язкового страхування не можливо, оскільки на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України в Постанові від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. За приписами ч.2 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» також не встановлювався іншій розмір вказаного виду допомоги ніж у Законі України №2240. Аналізуючи встановлені обставини та приведені норми закону, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки спір виник щодо виплати допомоги особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст. 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. За частинами 1, 2 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. За вимогами ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася до суду 14.01.2014 року із вимогами щодо захисту її порушеного права за період з 08.042013 року по теперішній час. Тобто звернення до суду мало місце поза строками, передбаченими ст. 99 КАС України. Оскільки позивачкою та її представником не надано доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом, хоча в матеріалах справи і є клопотання про поновлення строків, але не наведено підстав для його поновлелення, суд вважає пропущеним шестимісячний строк звернення до адміністративного суду та задовольняє позовні вимоги [PERSON] щодо перарахунку та виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.07.2013 року. Згідно з ч.1 ст.94 КАС України на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 73,08 грн. з Державного бюджету України. На підставі викладеного

Результат розгляду: partial