Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

Позивачка звернулася із зазначеним позовом, посилаючись на те, що є громадянкою Росії, але з дитинства проживає на території України. Законне проживання в Україні гарантується посвідкою на постійне проживання в Україні. При подачі заяви на обмін посвідки до Голопристанського РС УДМС відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову за ст.203 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 510,00грн. Позивачка не погоджується з даною постановою, посилаючись на ст.ст. 1,9,16,22,23,24,34,280 КУпАП та ст.26,56,57 Конституції України просила визнати постанову ПН МХС 008667 протиправною та скасувати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що допустила вказане правопорушення через свою необізнаність. Порушила строк подачі заяви на обмін посвідки на постійне проживання в Україні лише на один місяць, оскільки службові особи УДМС ніякої роз'яснювальної роботи з громадянами не проводять, необхідна інформація в приміщенні УДМС відсутня, а в самій посвідці вказано, що вона є безстроковою. На підставі викладеного просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач Цуркан Н.Л. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачкою було порушено п.9 «Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання», затвердженого постановою КМУ 28.03.2012р. №251, тому відносно неї правомірно складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.203 КУпАП та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за даною статтею з накладенням штрафу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25.01.2014 року відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 203 КУпАП, та винесено постанову про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Порушення полягає в тому, що громадянка Росії [PERSON] проживала за недійсною посвідкою на постійне проживання з 30.11.2013р. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянкою Росії, та згідно посвідки на постійне проживання в Україні серії ХС №049402, виданої 21.05.2010р., проживає на території України. Згідно п.9 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ №251 від 28.03.2012р., строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку. Позивачка [PERSON] досягла 25-річного віку 29.10.2013р., проте із заявою про обмін посвідки звернулась в грудні 2013р. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Однак, в порушення вимог ст.280 КУпАП посадовою особою, яка розглядала справу, під час визначення стягнення та розміру штрафу не було враховано наявність обставин, що пом'якшують відповідальність, а саме: відсутність тяжких наслідків вчиненого правопорушення, матеріальне становище винної особи. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, судом встановлено, що в діях [PERSON] вбачається склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, але, враховуючи відсутність тяжких наслідків вчиненого правопорушення, матеріальне становище винної особи, а також малозначності адміністративного правопорушення, суд вважає можливим звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial