Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

03.04.2012р. [PERSON] звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до ГУ МВС України в Одеській області та УДАІ ГУМВС України в Одеській області та, з урахуванням уточненої заяви, просив суд: - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області №203 від 17.02.2012р. «Про покарання винних» в частині звільнення його з ОВС за п.66 Положення; - визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Одеській області №87 ос від 01.03.2012р. в частині його звільнення у запас Збройних сил за п.66 Положення (т.б. за дискредитацію»); - зобов'язати відповідача поновити його на посаді водія-співробітника автогосподарства УДАІ ГУМВС України в Одеській області; - стягнути з УДАІ ГУМВС України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази були видані ГУМВС України в Одеській області з порушенням норм діючого законодавства, а тому, є протиправними і підлягають скасуванню. Також, позивач в своєму позові вказує на те, що його звільнили за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», а саме «за дискредитацію», фактично не зазначивши при цьому, конкретних підстав для такого звільнення з займаної посади. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року в адміністративний позов [PERSON] - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №203 від 17.02.2012 року «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС України» в частині звільнення позивача. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №87 о/с від 01.03.2012 року в частині звільнення у запас Збройних Сил за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (за дискредитацією) ст.прапорщика міліції [PERSON], водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області. Зобов'язано ГУ МВС України в Одеській області поновити [PERSON] на посаді водія-співробітника автогосподарства ДАІ, підпорядкованого Управлінню ДАІ ГУ МВС України в Одеській області. Зобов'язано Управління ДАІ ГУ МВС України в Одеській області виплатити на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представники ГУМВС України в Одеській області та УДАІ ГУМВС України в Одеській області, відповідно, 27.09.2012р. і 01.10.2012р., подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просять скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2012 року, прийняти нову постанову, якою відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для їх задоволення. Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. Позивач - [PERSON] проходив службу в органах МВС України з 01.01.1996 року, та з 01.10.2011 року, відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області від 22.09.2011р. №555о/с, був призначений на посаду «водія-співробітника» автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, яку обіймав до звільнення. 03.10.2006 року, [PERSON], керуючи службовим автомобілем «Фольцваген Пассат», д.н. 160-203, рухався по пр.Добровольського у м.Одесі, і, уникаючи зіткнення з пішоходом, що перетинав проїзну частину у невстановленому місці, виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107», д.н. [NUMBER], яким керував потерпілий [PERSON] Внаслідок цієї ДТП транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження, а водій «ВАЗ-2107» [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження. За вказаним фактом матеріали цієї ДТП були направлені до прокуратури Суворовського району м. Одеси для прийняття відповідного рішення та до ГУМВС України в Одеській області для проведення службової перевірки. Відповідно до висновку службової перевірки, затвердженого в.о. начальника ГУМВС України в Одеській області В.П. Шуманським 04.10.2006 року, питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ст.прапорщика міліції [PERSON] та посадових осіб, відповідальних за транспортну дисципліну в Управлінні ДАІ ГУМВС України в Одеській області, а також відшкодування нанесених матеріальних збитків УДАІ ГУМВС України в області, слід вирішити після прийняття остаточного рішення прокуратурою Суворовського району м. Одеси по вказаній дорожньо-транспортній пригоді. 17.10.2006 року постановою слідчого прокуратури Суворовського району м. Одеси за фактом даної ДТП прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину. Слід зазначити, що вказана постанова стосовно питання щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, неодноразово оскаржувалася та скасовувалася вищестоящим прокурором та судами різних інстанцій і нарешті, 16.02.2012 року після тривалого розслідування даного факту ДТП і матеріалів кримінальної справи №051200700025, порушеної прокуратурою Одеської області по факту ДТП 03.10.2006р., слідчим прокуратури м.Одеси ст.радником юстиції Поповим С.Н. остаточно винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно [PERSON] по факту порушення правил дорожнього руху, які спричинили нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON], за ст.286 ч.2 КК України. Крім того, слідчим в той же день, т.б. 16.02.2012 року, було складено протокол затримання підозрюваного - [PERSON], підставою для якого був факт застосування останнім негативного впливу та тиску на свідків, після чого, він був поміщений в ІТТ. Однак, в подальшому, суд відмовив у поданні прокуратури щодо обрання відносно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. 17.02.2012 року начальник ГУМВС України в Одеській області Рєзников С.Д. отримав від начальника УВБ в Одеській області лист вих.№18/16-67, в якому повідомлялося про те, що 16.02.2012 року відносно [PERSON] слідчим прокуратури м.Одеси порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та він затриманий в порядку ст.115 КПК України. Резолюцією начальника ГУМВС України в Одеській області від 17.02.2012 року визначено провести службове розслідування та вжити заходів реагування. Відповідно до висновку вказаного службового розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності ст.прапорщика міліції [PERSON], затвердженого начальником ГУМВС України в Одеській області 17.02.2012 року, в ньому зазначено, що за грубе порушення [PERSON] вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Правил дорожнього руху, наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 26.03.2010 року №90, що виразилось у скоєнні ним ДТП, внаслідок якої потерпілий гр.[PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини по справі, запропоновано звільнити його з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України». В подальшому, на підставі вказаного вище висновку службового розслідування, начальник ГУМВС України в Одеській області прийняв наказ №203 від 17.02.2012 року «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС», яким, в свою чергу, за грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України (затв. ЗУ від 22.02.2006 року №3460-IV), Правил дорожнього руху, наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 26.03.2010 року №90, що виразилось у скоєнні ДТП, внаслідок якої постраждав гр. [PERSON], що призвело до порушення кримінальної справи, вчиненні тиску на свідків з метою надання ними завідомо неправдивих показів, перешкоджанню встановленню істини по справі, водія-співробітника автогосподарства ДАІ підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області ст.прапорщика міліції [PERSON] вирішено звільнити з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України». Далі, на підставі цього наказу від 17.02.2012 року №203, начальником ГУМВС України в Одеській області С.Д. Рєзниковим прийнято наказ №87 о/с від 01.03.2012 року, згідно з яким, у відповідності до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», ст.прапорщика міліції [PERSON] звільнено у запас Збройних сил за п.66 Положення (т.б. за дискредитацію) - з 05 березня 2012 року. Не погодившись з вказаними вище діями відповідачів та прийнятими ГУМВС України в Одеській області наказами від 17.02.2012 року №203 та №87 о/с від 01.03.2012 року, позивач оскаржив їх до суду. Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, а також з того, що дії та оскаржувані накази відповідача є неправомірним та передчасними. Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. А у відповідності до ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Порядок проходження служби особовим складом міліції регламентується Законом України «Про міліцію», Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», «Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991р. та «Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України», затвердженою наказом МВС України №552 від 06.12.1991 року. Так, ст.ст.2,3 Закону України «Про міліцію» встановлені основні завдання та принципи діяльності міліції. Відповідно ж до вимог ч.1 ст.18 цього Закону, порядок та умови проходження служби в міліції безпосередньо регламентуються «Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ», затвердженим Кабінетом Міністрів України. Згідно п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою КМ УРСР №114 від 29.07.1991р., особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ «за дискредитацію». При цьому, звільнення проводиться з урахуванням вимог п.62 цього Положення. Слід вказати, що в преамбулі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ зазначено, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень. Відповідно до положень ст.1 цього Дисциплінарного Статуту, «службова дисципліна» - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та «Присяги працівника органів внутрішніх справ України». Також, ст.7 «Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України» визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У відповідності ж до вимог ст.14 Статуту, якою визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 03.10.2006 року, співробітник УДАІ - ст.прапорщик міліції [PERSON], керуючи службовим автомобілем «Фольцваген Пассат», виїхавши на смугу зустрічного руху, зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-2107», в результаті чого, обидва транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження, а потерпілий - водій «ВАЗ-2107» [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження. Також, з матеріалів справи вбачається, що розслідування даного факту дорожньо-транспортної пригоди, а в подальшому, і кримінальної справи відносно позивача, фактично триває вже більше 7 років. Крім того, апеляційним судом встановлено, що після ухвалення слідчим останньої постанови про порушення відносно позивача кримінальної справи та звільнення останнього з ОВС, 18.04.2012 року прокуратурою м. Одеси було складено обвинувальний висновок та в той же день дана кримінальна справа №051200700025 по обвинуваченню ст.прапорщика [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, була направлена до Суворовського районного суду м. Одеси, який, в свою чергу, до цього часу розглядає її по суті. Таким чином, на підставі вищевикладеного та з урахуванням пояснень представників відповідачів, колегія суддів приходить до висновку про те, що співробітник УДАІ - ст.прапорщик міліції [PERSON] фактично був звільнений з займаної посади з наступних підстав: по перше, в зв'язку із скоєнням ДТП, в результаті якого потерпілому [PERSON] було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а службовому автомобілю - численні технічні пошкодження; по-друге, у зв'язку із порушенням відносно нього кримінальної справи по факту цієї ДТП та направленням її до суду і, по-третє, в зв'язку з його затриманням та знаходженням в Ізоляторі тимчасового тримання (ІТТ) з підстав виявлення факту застосування останнім негативного впливу та тиску на свідків. Отже, вказані обставини та підстави, з урахуванням змісту приписів Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на думку судової колегії, беззаперечно свідчать про факт скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання співробітника міліції, в зв'язку із чим, останнього і було обґрунтовано звільнено з органів внутрішніх справ саме «за дискредитацію», т.б за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Стосовно ж позиції позивача щодо відсутності відносно нього набувшого законної сили вироку суду, яким повинна бути встановлена його вина у скоєнні даного злочину, судова колегія зазначає, що дана обставина ніяким чином не впливає на факт його звільнення з ОВС за п.66 Положення і її наявність необхідна виключно лише тільки при звільнення співробітника міліції за пунктом 67 Положення. При цьому, також слід зазначити, що відповідно до змісту вимог ст.25 Закону України «Про міліцію» та п.23 Положення, працівник міліції самостійно несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну, адміністративну чи кримінальну відповідальність згідно з законодавством. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку. Таким чином, зі змісту вищезазначених норм законодавства вбачається, що вчинення злочину та скоєння вчинку, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, є окремими (різними) і самостійними підставами для звільнення зі служби. Окрім того, судова колегія, при прийнятті остаточного рішення вважає за необхідне зазначити та звернути увагу ще й на ту обставину, що оскаржена постанова окружного суду від 06.09.2012р. в частині поновлення позивача на посаді була в примусовому порядку виконана та, на її виконання, начальником ГУМВС України в Одеській області був винесений наказ №565 о/с від 05.11.2012р., яким, в свою чергу, було скасовано спірний наказ №87 о/с від 01.03.2012р. про звільнення [PERSON] і, відповідно, останнього було поновлено на посаді (службі). Разом з тим, в подальшому, як встановлено з матеріалів справи, наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №642 о/с від 07.12.2012 року позивача знову (повторно) було звільнено зі служби у запас Збройних Сил за п.66 Положення (т.б. за дискредитацію). Як встановлено судовою колегією, позивач оскаржив до суду і цей наказ №642 о/с від 07.12.2012 року, однак, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2012 року (по справі №815/432/13а), яка відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013р. набрала законної сили, даний позов [PERSON] було задоволено частково та зобов'язано ГУМВС України в Одеській області внести до даного наказу №642 о/с від 07.12.2012 року зміни, а саме, замість підстави звільнення - за п.66 Положення, вказати належну підставу звільнення - п.63 Положення (т.б. через службову невідповідність). Таким чином, з вказаних вище обставин вбачається, що позивач, після примусового його поновлення на службі, фактично на путь виправлення не став і, в зв'язку із отриманням незадовільних результатів по всім дисциплінам службової (професійної) підготовки, знову був звільнений з органів внутрішніх справ, але вже за п.63 Положення (т.б. через службову невідповідність). Отже, з урахуванням зазначеного та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що спірні накази ГУМВС України в Одеській області №203 від 17.02.2012 року «Про покарання співробітника УДАІ ГУМВС» та №87 о/с від 01.03.2012 року в частині звільнення ст.прапорщика міліції [PERSON] за п.66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ винесені» були винесені відповідачем в межах повноважень, без порушення норм діючого законодавства, обґрунтовано та з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому, відповідно, є правомірними і не підлягають скасуванню, що, в свою чергу, помилково не було встановлено судом 1-ї інстанції. З вказаних підстав не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги [PERSON], оскільки вони є похідними від п/вимог про скасування наказів про звільнення та нерозривно з ними пов'язані. До того ж, ще слід зазначити, що вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є неконкретизованими, так як ні позивачем, ні окружним судом, не зазначено за який саме період часу необхідно йому виплатити цей середній заробіток, в якій саме загальній сумі та з якого саме розміру грошового забезпечення. Крім того, суд 2-ї інстанції звертає увагу ще й на те, що згідно із ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. При цьому, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено представниками відповідачів при розгляді справи в суді 2-ї інстанції. За таких обставин, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства. Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія,

Результат розгляду: denied