Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (надалі - УПФУ в м. Черкасах) про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON].) заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за ІІІ квартал 2010р. в сумі 284,82грн. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2011р. №803 та постановою Правління Пенсійного фонду України від 01.07.2011р. №21-2 прийнято рішення про припинення УПФУ в Соснівському районі м. Черкаси та УПФУ в Придніпровському районі м. Черкаси шляхом злиття в управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області, яке є правонаступником всіх прав та обов'язків управлінь, що злились. Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначає, що відповідач, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058 та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. за №21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.01.2004р. за №64/8663, зобов'язана вчасно та в повному обсязі здійснювати сплату страхових внесків. Разом з тим, всупереч цьому відповідач належні суми внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в повному обсязі не сплачувала, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за ІІІ квартал 2010р. в розмірі 284,82грн. Оскільки, ФОП [PERSON] вказану суму страхових внесків в добровільному порядку не сплатила, позивач просив стягнути її у судовому порядку. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника УПФУ в м. Черкасах. Відповідач у судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, причини повторної неявки суду не повідомила. В підтвердження того, що відповідач належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться супровідні листи, з яких вбачається, що відповідачеві направлялися ухвали про відкриття провадження у справі та призначення судових засідань на 25.12.2013р. та 08.01.2014р. (а.с.13,18). Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. За таких обставин, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Частиною 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач - фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрована суб'єктом господарювання 24.07.2008р., за ідентифікаційним номером [NUMBER] (а.с.8-10). Як вбачається з матеріалів справи, управлінням Пенсійного фонду України було проведено перевірку щодо нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичною особою-підприємцем [PERSON] за період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р., про що складено акт №1993. Висновками зазначеного акта перевірки встановлено порушення відповідачем п. 6 ст. 20 Закону №1058, а саме: відсутність сплати в повному обсязі страхових внесків за період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. на загальну суму 294,82грн. (а.с.5). В подальшому, ФОП [PERSON] було частково погашено заборгованість по страхових внесках на загальну суму 10,00грн. В зв'язку з частковою сплатою, сума заборгованості відповідача зі сплати страхових внесків за вищевказаний період становить 284,82грн. (294,82грн. - 10,00грн. = 284,82грн.), що підтверджується розрахунком суми боргу (а.с.4). На підставі приписів ст. 106 Закону №1058-IV відповідачу було направлено вимогу про сплату боргу №Ф-1993 від 27.10.2010р. на суму 284,82грн. (а.с.6). зазначена вимога була повернута до управління з відміткою - «за закінченням терміну зберігання» (а.с.7). Частиною першою ст.67 Конституції України закріплено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно ч.1 ст.3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997р. №400/97-ВР (надалі - Закон №400/97-ВР), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору сплачують до Пенсійного фонду України в порядку визначеному законодавством України. Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом №400/97-ВР, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV). Норми Закону №1058-IV викладаються в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст.14 Закону №1058 страхувальниками є - фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру. Згідно п.6 ч.2 ст. 17 вище зазначеного Закону страхувальник зобов'язаний - нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески. Підпунктом 4 п.8 Прикінцевих положень Закону №1058-IV зазначено, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом. Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якої сплачуються страхові внески. У відповідності до п.6 ст.20 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 ст.14 цього Закону, базовим звітним періодом є календарний місяць. Частиною 12 ст.20 вищезазначеного Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Згідно п. 2 ч. 8 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV суб'єкти підприємницької діяльності, які знаходяться на загальній системі оподаткування сплачують страхові внески, що перераховуються до солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених для платників збору (юридичних і фізичних осіб) Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», але не менше мінімального страхового внеску. Визначення мінімального страхового внеску наведено у ст.1 Закону №1058. У відповідності до вищевказаної статті мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу). Відповідно до ст.4 Закону № 400/97-ВР страхувальники повинні сплачувати внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в розмірі 33,2% від фонду оплати праці підприємства. Оскільки мінімальний розмір заробітної плати згідно Законів України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року №1646-VI та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року №2154-VI з 1 липня по 1 жовтня 2010 року становив 888грн., розмір мінімального страхового місячного внеску за цей період становив 294,82грн. (888грн. х 33,2%). Так як сума страхових внесків на пенсійне страхування за місяць, сплачених відповідачем нижча мінімального страхового внеску, то за період з 01.07.2010р. по 31.12.2010р. ФОП [PERSON] було донараховано 284,82грн. страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Беручи до уваги те, що суму боргу до УПФУ в м. Черкасах у розмірі 284,82грн. відповідач у встановлені законодавством строки не сплатила, а також оскільки матеріали справи не містять доказів погашення ФОП [PERSON] зазначеної заборгованості, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted