Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації про визнання незаконною бездіяльність суб'єкта владних повноважень, зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, спрямовані на поновлення прав і свобод громадянина, стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] указує, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та інвалідом 3-ї групи постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до положень ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому, як інваліду 3-ї групи постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, передбачена щорічна допомога на оздоровлення у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Вказана допомога виплачується відповідачем не в повному обсязі, а лише 90грн. на рік. На звернення позивача про проведення перерахунку допомоги, відповідачем відмовлено з посиланням на те, що вказані асигнування не передбачені Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562. Згідно вимог чинного законодавства фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету України. Управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області надіслало до суду письмове заперечення від 12.02.2014р., в якому вказано, що нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення [PERSON], як інваліду 3-ї групи постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС, проводиться згідно вимог діючого законодавства, зокрема Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005р. №562, в межах бюджетних асигнувань (90грн. на рік) і тому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. У відповідності до ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії та інвалідом 3-ї групи та отримує допомогу на оздоровлення в Управлінні праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області. Статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачена щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Також суддя вважає за необхідне керуватися наступним. Відповідно до ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Статтею 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету та виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету України. Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» підтверджено право Кабінету Міністрів України, як державного органу, що має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, на визначення механізму реалізації законів України, в тому числі встановлення порядку та розмір соціальних виплат виходячи з наявного фінансовано ресурсу бюджету. Статтею 152 Конституції України врегульовано процедурне питання, відповідно до якого, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 25 січня 2012 року у справі № 1-11/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 5 та 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 22 Закону України "Про міліцію", статті 49 Закону України "Про прокуратуру", статті 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статті 9 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку", статті 20 Закону України "Про захист рослин", статті 43 Гірничого закону України, статей 6 1, 6 2, 6 3 та 6 4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. На підставі викладеного, суд не вбачає протиправності дій Управління праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області, щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної допомоги на оздоровлення, що гарантована ст.. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 90 гривень 00 копійок, та вважає, що дана сума виплати відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, суд констатує той факт, що дії відповідача є законними та не порушують права позивача, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачем Управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області позивачу [PERSON] моральної шкоди у визначеному ним розмірі 1218 гривень. Крім того, позивачем не надано до суду доказів, щодо завдання діями відповідача йому моральної шкоди та не обґрунтовано вказаний позивачем розмір моральної шкоди у сумі 1218 гривень.

Результат розгляду: denied