Рішення адміністративного суду від 2014-03-11 00:00:00+02

Позивач [PERSON] 19.11.2013 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Апостолівського районного центру зайнятості (далі - Апостолівський РЦЗ), в якому просив суд скасувати накази Апостолівського РЦЗ № 166 від 06.08.2012 року та № 176 від 17.08.2012 року про стягнення коштів в сумі 26008 грн. 01 коп. Відповідач Апостолівський РЦЗ заперечував проти позову та просив суд в задоволенні позову відмовити. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволені, визнані протиправними та скасовані накази Апостолівського РЦЗ № 166 від 06.08.2012 року та № 176 від 17.08.2012 року. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідачем Апостолівським РЦЗ подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.08.2011 року позивач [PERSON] подав заяву до Апостолівського районного центру зайнятості про надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю, в якій зазначив, що він на той час не був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається. 25.08.2011 року відповідачем Апостолівським РЦЗ прийнятий наказ № НТ110825 про надання позивачу [PERSON] статусу безробітного відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» та призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» тривалістю з 25.08.2011 року по 11.08.2012 року на загальну суму 11073 грн. 77 коп. 23.02.2012 року між Апостолівським РЦЗ та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір № 040112022300012 про працевлаштування безробітного [PERSON] з наданням дотації відповідно до ст. 30 Закону та Порядку надання роботодавцю дотації на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.01.2001 року № 1 та 27.02.2012 року наказом № НТ 120227 позивача знято з обліку у зв'язку з працевлаштуванням з наданням дотації роботодавцю. За наслідками укладання такого договору приватному підприємцю [PERSON] Апостолівським РЦЗ нарахована дотація на створення додаткового робочого місця для працевлаштування безробітного [PERSON] на загальну суму 14934 грн. 24 коп. за пріод з 27.02.2012 року по 31.07.2012 року. Відповідно д пп. «б» п. 3 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», до категорії зайнятого населення відноситься громадяни «…які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю…». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідачем при перевірці встанволено, що [PERSON] з 26.07.2006 року є засновником і власником приватного підприємства «Апостолівський будмонтаж», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб (а.с.46) та не заперечується позивачем. В силу викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що позивач з зазначеного часу 26.07.2006 року належав до зайнятого населення (ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення»), а тому не мав права на отримання статусу безробітного та метеріального забезпечення за період часу з 27.02.2012 року по 31.07.2012 року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач власноручно в заяві на отримання статусу безробітного та призначення допомоги зазначив, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, та незаконно отримав кошти від фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття як матеріальне забезпечення, та наданих йому соціальних послуг у вигляді дотацій роботодавцю у загальному розмірі 26 008,01 грн. Відповідно до ст. 36 п. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати йому забезпечення та надання соціальних послуг. В силу викладеного суд апеляційної інстанції вважає правомірним винесення відповідачем Апостолівським РЦЗ оскаржуваних наказів №166 від 6.08.2012 року, та №176 від 17.08.2012 року щодо вжиття заходів по поверненню позивачем неправомірно отриманих коштів на суму 26 008,01 грн. На підставі вказаного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог.

Результат розгляду: denied