Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]) звернувся в суд з адміністративним позовом до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Ковельська ОДПІ, відповідач, інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0002631702 та №0002621702 від 12.07.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ревізорами-інспекторами Ковельської ОДПІ проведено комплексну документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства за результатами якої складений акт від 26 червня 2013 року №226/17-1968201918. На підставі цього акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 яким нарахований податок на додану вартість за основним платежем у розмірі 13 169,86 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 868,69 грн., та від 12 липня 2013 року №0002621702 яким нарахований податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 12 833,93 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 3 208,48 грн. Під час перевірки податкова інспекція дійшла висновку про фактичне не повернення підприємцем грошових коштів з каси за реалізоване пальне, оскільки позивачем не були складені акти про отримання коштів від покупців. Крім того, на думку інспекції, ФОП [PERSON] завищив валові витрати за 2011 рік на суму 11 871,30 грн. та за 2012 рік на суму 6 005,80 грн. внаслідок віднесення до цих витрат амортизації автозаправної станції. Позивач не погоджується з такими висновками податкової інспекції, вважає їх протиправними та зазначає, що на підставі вимог чинного законодавства реалізовує пальне через АЗС із застосування спеціалізованого комп'ютерно-касового апарата MINI-500.01 АЗС, який включений до Державного реєстру розрахункових операцій та відповідає Технічним вимогам до спеціалізованих контрольно-касових апаратів для автозаправних станцій, затвердженим протокольним рішенням Державної комісії з питань впровадження електронних систем і засобів контролю та управління товарним і грошовим обігом від 27 червня 2002 року №13. Технічними можливостями даного ЕККА передбачено автоматичний друк видаткового чека в разі: - припинення відпуску пального споживачу в разі коливання напруги електропостачання - у такому випадку оператор АЗС готівкових коштів внесених до каси не повертає, а лише повторює операцію на залишок недолитого пального і продовжує передавати пальне у власність споживача; - наповненні паливного бака транспортного засобу, якщо споживач заповнює паливний бак до максимальної кількості пального і наперед не знає кількості пального, яке ним може бути відпущено, а замовляє певну кількість. - у разі відміни операції, але до початку фактичної передачі пального у власність споживача, що може мати місце у разі, якщо оператор, у відповідності до функціонального програмного забезпечення паливо роздавальної колонки помилково у положенні «ЛІТРИ» набрав суму коштів, але не розпочав відпуск пального, і відмінив операцію та перевів пульт паливо роздавальної колонки у положення «КОШТИ». У всіх цих випадках розрахунок споживача проводиться по фактичній кількості отриманого пального, тобто після передачі йому у власність палива та надання чеку і лише тоді відбувається сплата готівкових коштів по останньому чеку. На думку позивача складати окремого акту приймання-передачі коштів немає необхідності, оскільки в даному випадку фактично видається решта, а не повертаються кошти в обмін на пальне. Зазначене зумовлюється технічними особливостями касового апарату MINI-500.01 АЗС, які підтверджується листом підприємства, що здійснює технічне обслуговування цього апарату (ТзОВ «Ера») від 15 липня 2013 року №125. Зазначені обставини були повідомлені позивачем перевіряючим Ковельської ОДПІ, однак вони безпідставно не взяли їх до уваги та необґрунтовано визнали всі чеки продажем палива. Крім того позивач зазначає, що акт передачі коштів покупцю складається лише у випадку фактично передання йому у власність пального, однак у всіх розглядуваних випадках такої передачі не відбувається. На підставі вищезазначеного підприємець вважає, що автоматичне друкування чеків у випадках, які описані вище без передачі пального у власність покупця не є продажем палива, а тому збільшення його доходу на суму видаткових чеків з послідуючим донарахуванням податку з доходів фізичних осіб є неправомірним, а тому й неправомірними в цій частині є податкові повідомлення-рішення №0002631702 та №0002621702 від 12.07.2013 року. Щодо зменшення валових витрат у зв'язку з не включенням амортизаційних нарахувань по основних засобах (автозаправочної станції) які задіяні в господарській діяльності позивач зазначає, що документи пов'язані з амортизаційним нарахуванням в момент проведення перевірки не витребовувалися, але такі документи були надані підприємцем добровільно в порядку пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України. Позивач не погоджується з висновком Ковельської ОДПІ що до складу витрат фізичних осіб-підприємців не можуть включатися суми амортизації основних засобів, оскільки Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат та при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних фондів. Тому, на підставі вищевикладеного, фізична особа-підприємець [PERSON] просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0002631702 та №0002621702 від 12.07.2013 року Позивач у судовому засіданні визнав факт порушення по операціям з ПАТ «Волиньобленерго», що призвело до надмірного нарахування ПДВ у зв'язку не проведенням коригування податкового кредиту та правомірність податкового повідомлення-рішення №0002631702 від 12.07.2013 року в цій частині. Решту позовних вимог просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та в письмових запереченнях від 23 грудня 2013 року (т.1 а.с.227-228) проти задоволення адміністративного позову заперечувала з тих підстав, що під час перевірки був встановлений факт повернення ФОП [PERSON] протягом 2011-2012 років раніше реалізованого пального згідно видаткових чеків на загальну суму 72 547,79 грн., в тому числі ПДВ 12 091,29 грн. та, відповідно, зменшувались задекларовані суми валових доходів та податкових зобов'язань з податку на додану вартість. В акті перевірки вказано, що суми коштів, а також відповідна кількість пального певного виду, зазначених у видаткових чеках, у складі денних Z-звітів до загальної суми продажу в гривнях та об'єму літрів пального за відповідні дні включалися. У разі повернення товару від'ємна сума коштів реєструється через РРО та в разі, якщо така сума перевищує 100 грн. складається акт, який повинен містити реквізити, визначені Порядком реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року №614. Підприємцем [PERSON] під час перевірки такі акти не надано, а додані до заперечення та первинної скарги акти про скасування помилково проведених через РРО сум не відповідають вимогам, передбаченим вищевказаним Порядком. На підставі цих обставин перевіркою зроблено висновок про відсутність підстав для врахування зменшення виручки (валових доходів) на суму повернення коштів або скасування помилково проведених сум на підставі складених актів та про неправомірне заниження підприємцем [PERSON] валових доходів (виручки, отриманої через реєстратор розрахункових операцій) на загальну суму 60 456,50 грн. Також перевіркою правильності визначення витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу встановлено їх завищення на суму 17 877,10 грн, оскільки для фізичних осіб-підприємців, які застосовують загальну систему оподаткування, законодавством не передбачено ведення бухгалтерського обліку, в тому числі основних засобів, що підлягають амортизації, тому вони не можуть формувати в своєму податковому обліку об'єкти основних засобів, нараховувати податкову амортизацію і відповідно не можуть відносити до складу податкових витрат витрати по амортизації основних засобів. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково на підставі нижчевикладеного. Судом встановлено, що перевіряючими Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області у період з 30 травня 2013 року по 18 червня 2013 року проведено комплексну документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового та іншого законодавства підприємця [PERSON] за результатами якої складений акт від 26 червня 2013 року №226/17-1968201918 (т.1 а.с.16-37). Як слідує з висновків акту перевірки Ковельською ОДПІ встановлено порушення позивачем пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України оскільки в книгах доходів і витрат №130-П від 29 грудня 2009 року №42-П від 26 грудня 2011 року за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року неналежним чином вівся облік доходів та витрат, а саме завищено суму витрат та занижено суму доходів, чим встановлено перекручення даних обліку. Також встановлено порушення пункту 163.1 статті 163, пунктів 177.2, 177.4 статті 177, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України щодо завищення витрат та заниження валового доходу та відповідно заниження об'єкта оподаткування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 - 2012 роки в сумі 12 833,93 грн. Крім того, в порушення пункту 185.1 статті 185, частини «б» пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України підприємцем занижено суму ПДВ за 2011-2012 роки на 12 091,29 грн. Аналогічно податковою інспекцією встановлено порушення позивачем частини «б» підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, а саме, на думку інспекції, підприємець не зменшував суми податкового кредиту при отриманні відповідних розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних чим занижено 1 078,57 грн. ПДВ (т.1 а.с.37). Вищевикладені висновки податкового органу мотивовані тим, що згідно чеків перерахованих в додатку №2 до акту, ФОП [PERSON] відбувалося повернення коштів з каси за реалізоване пальне. Дане повернення не було доведено, оскільки підприємцем не було надано до перевірки відповідні акти, що засвідчують передачу коштів покупцю. Тому до суми одержаного доходу не було враховано за 2011 рік - 49 990,64 грн. в тому числі ПДВ 8 331,77 грн. та за 2012 рік - 22 557,15 грн. в тому числі ПДВ 3 759,52 грн. (т.1 а.с.25). Висновок Ковельської ОДПІ про відсутність у ФОП [PERSON] права відображати амортизаційні витрати мотивований тим, що право ведення бухгалтерського обліку підприємцями чинним законодавством та нормативно-правовими актами не визначено. Фізична особа - платник податку не є платником податку на прибуток, не має обов'язку вести бухгалтерський облік, тому тільки формує витрати згідно з переліком статті 138 Податкового кодексу України. Не передбачено також ведення підприємцем бухгалтерського обліку балансової вартості основних фондів і відповідно нараховувати амортизацію фізичні особи-підприємці не мають законодавчих підстав (т.1 а.с.28). Також при перевірці правильності формування податкового кредиту Ковельською ОДПІ встановлено завищення обсягів придбання послуг на загальну суму 6 471,45 грн., в тому числі ПДВ в сумі 1 078,57 грн. Дане завищення виникло у зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] включав до податкового кредиту суми ПДВ, які в подальшому були відкориговані Ковельською філією ВАТ «Волиньобленерго», однак не були відкориговані з боку підприємця (т.1 а.с.32-33). На підставі цього акту відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 яким нарахований податок на додану вартість за основним платежем у розмірі 13 169,86 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 1 868,69 грн., та від 12 липня 2013 року №0002621702 яким нарахований податок на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 12 833,93 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 3 208,48 грн. (т.1 а.с.13-14). Як слідує з матеріалів справи супровідним листом від 01 липня 2013 року №21 позивач на підставі пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України направив копії документів, які не були відображені в акті перевірки від 26 червня 2013 року №226/17-1968201918, а саме: 1) копії розрахунків амортизації основних засобів за 2011-2012 роки; 2) копію наказу від 01 квітня 2011 року №1 «Про організацію бухгалтерського обліку та обліку політику»; 3) копію наказу від 01 квітня 2011 року №2 «Про проведення інвентаризації станом на 01 квітня 2011 року»; 4) копію наказу від 02 квітня 2011 року №3 «Про наслідки проведеної інвентаризації станом на 01 квітня 2011 року». (т.1 а.с.54-70). Позивач оскаржував вищевказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку однак рішенням Міністерства доходів і зборів України від 18 листопада 2013 року №5944/П/99-99-10-01-03-14 його скаргу залишено без задоволення (т.1 а.с.194-199). Надаючи правову оцінку податковим повідомленням-рішенням Ковельської ОДПІ від 12 липня 2013 року №0002631702 та №0002621702, а також висновкам Ковельської ОДПІ, які викладені в акті перевірки від 26 червня 2013 року №226/17-1968201918 суд зазначає наступне. Згідно із п. 177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування фізичних осіб-підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно п. 177.4. ст. 177 ПК України до переліку витрат фізичних осіб-підприємців, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств»). Норма п. 177.4. ст. 177 ПК України є відправною нормою, яка вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницької діяльністю, формуються у тому ж порядку як у платників податку на прибуток. Згідно із пп. 139.1.5. п. 139.1. ст. 139 розділу III ПК України, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням п.п. 146.11 і 146.12 ст. 146 та п. 148.5 ст. 148 цього Кодексу. Згідно із п. 138.1. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п. п. 138.4, 138.6 - 138.9, п.п. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п.138.11 цієї статті. Відповідно до абз. «в»пп. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, це витрати на витрати на утримання основних засобів, до яких відноситься і амортизація. З наведених норм вбачається, що до складу витрат не включаються витрати на і придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів. Разом з тим, ці витрати підлягають амортизації у порядку, визначеному ст. ст. 144 - 146 ПК України та включаються до валових витрат у вигляді амортизаційних відрахувань. Витрати на технічне обслуговування також відповідно до пп. 138.10.2. п. 138.10. ст. 138 ПК України відносяться до інших витрат. Зокрема, це витрати позивача на ремонт техніки. Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України всі витрати на технічне обслуговування повинні бути підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України. Згідно зі пп. 17.1.3. п. 17.1. ст. 17 ПК України платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Частиною 3. ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності. Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дозволяє суду дійти висновку, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі-підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання паливно-мастильних матеріалів. Отже, висновок Ковельської ОДПІ про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат амортизацію основних фондів, є помилковим та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 та №0002621702 в цій частині є протиправними та підлягають скасуванню. Щодо доводів відповідача про заниження ФОП [PERSON] валових доходів внаслідок неправильного оформлення повернення покупцям грошових коштів суд зазначає наступне. Як слідує з матеріалів справи та не заперечуються сторонами, на автозаправній станції, що належить позивачу та на якій він здійснює підприємницьку діяльність, для обліку відпущеного палива встановлений реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) моделі «Міні 500.01 АЗС» заводський [NUMBER], фіскальний номер [NUMBER] який працює в єдиному технологічному циклі з бензоколонкою ПАРА-42-16. У листі підприємства, яке здійснює технічне обслуговування цього РРО - ТзОВ «Ера» від 15 липня 2013 року вих.№125 зазначено, що якщо в процесі заправки проходить коливання напруги або зникає живлення, то внаслідок цього зупиняються процес заправки і РРО видає видатковий чек. Алгоритм роботи РРО моделі «МІНІ 500.01 АЗС» забезпечує повернення готівки в разі повернення товару, а саме видачу видаткового чеку (т.1 а.с.48). Таким чином у розглядуваному випадку в позивача може об'єктивно виникати ситуація, при якій необхідно скасовувати проведену через РРО операцію з продажу пального, як то знеструмлення бензоколонки, недолив палива тощо. Матеріалами справи підтверджується, що підприємець проводив таке скасування через РРО та роздруковував відповідні видаткові чеки про повернення готівки (т.1 а.с.115-151). Факт скасування проведених через РРО операцій також підтверджується актами про скасування помилково проведеної через РРО суми, які підписувалися оператором АЗС та позивачем (т.1 а.с.152-193). Однак підприємець всупереч пункту 4.8 Порядку реєстрації, опломбування та застосування реєстраторів розрахункових операцій за товари (послуги), який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 року №614 (далі - Порядок) та діяв на час спірних правовідносин, при поверненні суми коштів більше як 100 гривень не складав акт про видачу коштів в якому повинні зазначатися: дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги); відомості про товар (послугу); суму виданих коштів; номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги). Проте, на думку суду, саме лише порушення з боку підприємця пункту 4.8 Порядку не може бути підставою для безумовного висновку про заниження ним валових доходів, оскільки факт повернення готівкових коштів належним чином підтверджений іншими документами - видатковими чеками та актами про скасування операцій через РРО. Суд зазначає, що порушення порядку експлуатації РРО, як то не складання акту про повернення коштів, або спотворення інформації на контрольній стрічці, якщо таке мало місце, може бути підставою для накладення на підприємця фінансових санкцій на підставі статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Однак за цим фактом фінансові санкції до підприємця не застосовувалися. Крім того, податкова інспекція формально підійшла до перевірки обставин відпуску підприємцем пального, зокрема в акті перевірки не проведено порівняння фактично відпущеного палива у дні, коли проводилося скасування помилково виданих чеків. Зазначене дало б змогу достовірно перевірити чи відповідає обсяг відпущеного підприємцем палива, обсягу виручки, яка проведена ним через РРО, проте зроблено не було, що не дозволяє дійти висновку про заниження позивачем валових доходів. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Ковельською ОДПІ належними та допустимими доказами не доведено факту заниження ФОП [PERSON] валових доходів у зв'язку з неправильним поверненням готівкових коштів через РРО, а тому податкові повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 та №0002621702 в цій частині є протиправними та підлягають скасуванню. Під час судового засідання позивач визнав обґрунтованість висновків Ковельської ОДПІ про завищення обсягів придбання послуг на загальну суму 6 471,45 грн., в тому числі ПДВ в сумі 1 078,57 грн. Дане завищення виникло у зв'язку з тим, що ФОП [PERSON] включав до податкового кредиту суми ПДВ, які були в подальшому були відкориговані Ковельською філією ВАТ «Волиньобленерго», однак не були відкориговані з боку підприємця, що підтверджено ним у судовому засіданні, а тому податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 в цій частині є правомірним та залишається судом без змін. За правилами частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, суб'єкт владних повноважень, та його представник у судовому засіданні не довели суду обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002631702 в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 14134,55 грн. та податкового повідомлення-рішення від 12 липня 2013 року №0002621702. Оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] має право на віднесення до валових витрат суми амортизації автозаправної станції, на якій він здійснює підприємницьку діяльність, Ковельською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області не доведено факту заниження позивачем валових доходів у зв'язку з неправильним поверненням готівкових коштів через РРО, а підприємцем визнано факт завищення обсягів придбання послуг отриманих від Ковельської філії ПАТ «Волиньобленерго» у зв'язку з не проведенням коригуванням даних податкового кредиту, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково шляхом: - визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0002621702 від 12.07.2013 року; - визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0002631702 від 12.07.2013 року в частині збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 14 134,55 грн.

Результат розгляду: partial