Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

24 липня 2013 відповідачем на підставі акта перевірки №281/2240/35393073 прийнято наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме: - 0002462240, яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.1 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 11275грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 9020грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2255грн.; - 0002452240, яким позивачу за порушення п.п.198.3, 198.6 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 11156грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 8925грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 2231грн. Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується, в тому числі, на обставинах безтоварності господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ІБК «Аркон». Окружний адміністративний суд м. Києва погоджується в такими висновками відповідача, враховуючи наступне. 15 грудня 2011 між позивачем (замовник) та ТОВ «ІБК «Аркон» укладено договір №15/12, згідно якого підрядник зобов'язується виконати на свій ризик монтажні роботи із влаштування систем вентиляції і системи водовідведення будівлі на об'єкті «Відновлення футбольного поля ДФСК «Локомотив» по Стадіонному провулку, 10/2 в м. Києві - Будівля побутових приміщень», а замовник зобов'язується прийняти і оплатити роботи. На підтвердження виконання ТОВ «ІБК «Аркон» монтажних робіт позивачем до матеріалів справи надано: акт №1 від 31.03.2012 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в та податкову накладну від 14.03.2012 №2 Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2011 між позивачем (підрядник) та ДТГО «Південно-Західна залізниця» (замовник) укладено договір підряду №113337/НЮ, який за своїм змістом є ідентичним Договору №15/12 від 15.12.2011. Відповідно до умов договору №113337/НЮ позивач зобов'язується виконати на свій ризик монтажні роботи із влаштування системи вентиляції і системи водовідведення будівлі на об'єкті «Відновлення футбольного поля ДФСК «Локомотив» по Стадіонному провулку, 10/2 в м. Києві - Будівля побутових приміщень», а замовник зобов'язується прийняти і оплатити роботи. Тобто, передумовою укладення договору №15/12 від 15.12.2011 став договір №113337/НЮ, адже власний обов'язок по виконанню робіт на Об'єкті позивачем доручено ТОВ «ІБК «Арком». Втім, згідно акта приймання виконаних будівельних робіт ф.КБ-2в за березень 2012, останній підписаний між первинним замовником ДТГО «Південно-Західна залізниця» та позивачем 15.03.2012, в той час як ці ж самі роботи будуть здані позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБК «Аркон» лише через два тижні 31.03.2012. Враховуючи зазначене, судом не вбачається необхідності залучення позивачем ТОВ «ІБК «Аркон» до виконання робіт, які вже фактично були виконані. Тобто, суд не ставить під сумнів виконання робіт позивачем, втім не знаходить доказів виконання цих робіт ТОВ «ІБК «Аркон». Більш того, згідно п.15.1 Договору №113337/НЮ від 16.12.11 жодна зі сторін за даним договором не має права передавати свої права та обов'язки за цим договором третій стороні (тобто ТОВ «ІБК «Аркон») без письмової згоди іншої сторони. Під час розгляду справи позивачем до матеріалів справи не надано письмової згоди ДТГО «Південно-західна залізниця» на залучення до виконання робіт ТОВ «ІБК «Аркон». За таких обставин, суд відзначає, що наявність законодавчо визначених документів для формування податкового кредиту та витрат, зокрема, наявність податкових накладних, актів приймання виконаних будівельних робіт, виписаних платником податку є обов'язковою, але, не безумовною підставою для визнання правомірності формування платником податку показників податкової звітності за умови, якщо судом буде встановлено, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру через їх безтоварність. Суд критично ставиться до тверджень позивача про те, що наявність належним чином оформленої податкової накладної є достатнім доказом правомірності віднесення сум до податкового кредиту, адже, як зазначено вище, первинні бухгалтерські та податкові документи є підставою для змін в бухгалтерському та податковому обліку підприємства, виключно за умови фактичного вчинення господарської операції, чого, в даному випадку, судом не встановлено, а позивачем, в порушення принципу змагальності (ст.11 КАС України), доведено не було. Тобто, наявність самих лише обставин укладання цивільно-правового договору, формальних доказів про його виконання, не є безумовним свідченням правомірності здійснення змін у податковому обліку такого платника податку. Так як в ході розгляду справи, в порушення принципу змагальності сторін, позивачем не представлено належних та допустимих доказів фактичності виконання спірних господарських операції, суд вважає за можливе погодитьсь з твердженнями податкового органу про відсутність обставин фактичного виконання ТОВ «ІБК «Аркон» робіт, внаслідок чого позивач позбавлений можливості віднесення відповідних суми до податкового кредиту та витрат перевіряємого періоду. Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем в судовому засіданні не доведено реальності господарських операцій, суд погоджується з доводами податкового органу, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит та витрати за вказаний період, що призвело до втрат дохідної частини Державного бюджету України. Аналогічна позиція викладена в постанові ВАСУ від 20.02.2013 по справі №2а-4458/12/2670. Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied