Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

10.01.2014 [PERSON] (далі - [PERSON]) звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича, Державної реєстраційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області про визнання протиправними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича щодо винесення ним рішення від 25.11.2013 №8306495 про відмову у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], скасування вищевказаного рішення та зобов'язання Державної реєстраційної служби України, на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] за [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] та після його смерті залишилось спадкове майно - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Спадщина була прийнята позивачем. Власником іншої 1/2 частини будинку позивач є на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Оскільки, спадкодавець за життя не зареєстрував майнові права на 1/2 частину будинку, то позивач не зміг оформити на нього право власності в порядку спадкування, в зв'язку з чим, [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із позовною заявою про визнання за ним права власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, яке набрало законної сили 09.07.2013, за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. 04.11.2013 позивачем, через представника, подано до реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції Чернігівської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. До заяви були додані всі необхідні документи (рішення суду, технічний паспорт на житловий будинок, свідоцтво про право власності на нерухоме майно та інше). 25.11.2013 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєвим Олексієм Олександровичем винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно на підставі, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Крім того, у вищевказаному рішенні зазначено, що право власності зареєстроване за заявником на підставі свідоцтва про право на спадщину та не скасоване наданим заявником рішенням суду. Вважає дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича щодо винесення рішення про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно протиправними, а рішення таким, яке підлягає скасуванню. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєв Олексій Олександрович в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіслав письмові заперечення, в яких зазначив, що проти задоволення адміністративного позову заперечує в повному обсязі, оскільки право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем на підставі свідоцтва про право на спадщину та не скасоване доданим позивачем до заяви рішенням суду. Таким чином, наявні всі підстави для відмові [PERSON] у проведені державної реєстрації прав та їх обтяжень, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Представник Державної реєстраційної служби України в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та зазначив, що Державна реєстраційна служба України в оскаржуваних правовідносинах діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.04.2012, наявного в матеріалах справи (а.с.16, 17). Іншою 1/2 частиною житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] володів батько позивача - [PERSON]. [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], наявного в матеріалах справи (а.с.18). Після смерті батька позивача залишилось спадкове майно - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] за [PERSON] не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки, спадкодавець за життя не зареєстрував майнові права на вищевказану частину будинку та у зв'язку з неможливістю оформити в порядку спадкування, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] позивач звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області із позовною заявою про визнання за ним права власності на вищевказану частину будинку. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, яке набрало законної сили 09.07.2013, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями вартістю 28220,5 грн., який розташований у [ADDRESS] (а.с.51,52). 04.11.2013 позивачем подано до реєстраційної служби Носівського районного управління юстиції Чернігівської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] (а.с.7). До заяви були додані документи, зокрема, рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, технічний паспорт будинку, свідоцтво про право власності на іншу1/2 частину цього будинку. Вказана заява позивача 04.11.2013 була передана для розгляду до Державної реєстраційної служби України у відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 р. за №534/23066. 25.11.2013 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєвим Олексієм Олександровичем було винесено рішення №8306495 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Право власності зареєстроване за заявником на підставі свідоцтва про право на спадщину та не скасоване наданим заявником рішенням суду. Рішення суду не містить характеристику об'єкту нерухомості - площі (а.с.11). Вважаючи дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича щодо винесення рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправними, а рішення таким, яке підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Спірні правовідносини регулюються законодавством діючим на момент їх виникнення. Статтею 181 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV визначено режим рухомих та нерухомих речей, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1952-IV). Приписами статті 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 Закону №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Статтею 8 Закону №1952-IV визначені повноваження органу державної реєстрації прав, зокрема, орган державної реєстрації проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації, забезпечує ведення Державного реєстру прав. При цьому відповідно до пункту 1 частини другої статті 9 Закону№1952-IV державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Відповідно до статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Приписами частини 2 названої статті визначено, що орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону №1952-IV текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю. Не приймаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст. Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, частиною 1 статті 19 Закону №1952-IV закріплено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. На реалізацію наведених вище бланкетних норм, постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна ( чинної на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №703). Відповідно до пункту 4 Порядку №703 у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (пункт 10 Порядку №703). Пунктом 16 Порядку №703 визначено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Згідно з пунктом 23 Порядку №703 державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі №1952-IV. Однією з підстав для відмови в державній реєстрації права, згідно пункту 4 частини 1 статті 24 названого Закону, є подання документів, які не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. У пункті 26 Порядку №703 містяться аналогічні положення, що й в Законі №1952-IV про те, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 Порядку №703 визначено перелік документів для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідні для виникнення, переходу або припинення права власності, зокрема, таким документом є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Також суд зауважує, що згідно Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 26 травня 2009 року № 914/5 рішення суду про визнання прав власності на нерухоме майно є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності. З викладених положень законодавства вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно є документом, що підтверджує виникнення права власності та є підставою для реєстрації права власності за особою, право власності якої на нерухоме майно встановлено таким рішенням. В судовому засіданні встановлено, що за позивачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, а іншої 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], позивач є власником на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.04.2012, наявного в матеріалах справи (а.с.16, 17). Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича позивачем було подано копію рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013 у справі №2/741/310/13, яким за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], яке на момент подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень набрало законної сили, а отже є належним правовстановлювальним документом. Крім того, позивачем в судовому засіданні підтверджено факт відсутності у нього свідоцтва про право на спадщину, яке стало підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення, про що, також, не заперечувалось і представником відповідача у судовому засіданні. Вказані обставини та документи не були взяті до уваги державним реєстратором при прийнятті оскаржуваного рішення. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом яких, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Так, колегія суддів зауважує, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєвим Олексієм Олександровичем не надано до суду жодних доказів щодо правомірності його дій та оскаржуваного рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.11.2013 №8306495, а тому вказана вище відмова судом не сприймається як нормативно обґрунтована. Необґрунтованість рішення є підставою для його скасування, якщо під час розгляду справи в суді не встановлено фактичних обставин, що надають можливість прийняття оскаржуваного рішення. Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо того, що рішення суду не містить характеристики об'єкту нерухомості - площі, оскільки рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, яке набрало законної сили 09.07.2013, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями вартістю 28220,5 грн., який розташований у [ADDRESS]. Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частина 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлює, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича щодо винесення рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав позивача на нерухоме майно та їх обтяжень є протиправними, а оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню. Адміністративний позов в частині зобов'язання Державної реєстраційної служби України, на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] за [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки згідно статті 9 Закону №1952-IV до повноважень державного реєстратора належать повноваження щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав, а не до повноважень Державної реєстраційної служби України. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №534/23066 державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що виникають, зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, де однією із сторін є юридична особа проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру. Водночас, відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, на підставі рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 26.06.2013, провести державну реєстрацію права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] за [PERSON]. Суд при вирішенні справи керується частиною 3 статті 2 КАС України, згідно якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Так, зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим. Судом при вирішенні справи взято до уваги положення частини 1 статті 9, частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та винесеного рішення. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що адміністративний позов [PERSON] до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Гуляєва Олексія Олександровича, Державної реєстраційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - реєстраційна служба Носівського районного управління юстиції Чернігівської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, необхідно задовольнити частково.

Результат розгляду: partial