Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції про визнання незаконним рішень про відмову у проведені державної реєстрації прав та обтяжень на земельні ділянки за №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076 за [PERSON], зобов'язання провести державну реєстрацію прав та обтяжень земельних ділянок за №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076 за [PERSON] на підставі Державного акту серії ДН №011750 від 08.05.2003 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що згідно Державного акту серії ДН №011750 від 08.05.2003 року позивачу належить земельні ділянки. У вересні 2013 року позивач звернувся з приводу проведення державної реєстрації прав та обтяжень на спірний землі, однак відповідач своїми рішеннями відмовив у проведенні державної реєстрації. Позивач вважає таку відмову протиправною. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволені в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що державним реєстратором при здійснені розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрацію і документів, які були додані до неї, встановив, що необхідні для проведення державної реєстрації прав документи подані не в повному обсязі, а саме: не надано витяги по кожній земельній ділянці з Державного земельного кадастру, внаслідок чого, державним реєстратором прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію. 18.10.13 державним реєстратором згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були прийняті рішення про відмову у державній реєстрації спірних земельних ділянок. Заслухавши пояснення представників сторін, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №011750 від 08 травня 2003 року [PERSON] належить земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076. Згідно картки прийому заяви №6203499, №6201724, №6202871 до заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076 [PERSON] надано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №011750 від 08 травня 2003 року. Відповідно до рішень №6664978, №6665135, №6664675 від 11.10.2013 року державний реєстратор прав на нерухоме майно зупинив розгляд заяв [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076, у зв'язку з неподанням витягів з Державного земельного кадастру. Як вбачається з рішень №6959344, №6960032, 6959676 від 18.10.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно відмовлено у державній реєстрації прав власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076 за [PERSON] у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: неможливість однозначно ідентифікувати земельні ділянки без надання Витягів з Державного земельного кадастру. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Відповідно до ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як встановлено ст. 3 Закону державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. За умовами ст. 4 Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме серед іншого, право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. За приписами ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: згідно п. 4 ч. 1 цієї статті подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; згідно п. 54 ч. 1 цієї статті після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення. Аналізуючи вищенаведені норми суд дійшов до висновку, що державний реєстратор у разі встановлення, що заявником подано документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень не в повному обсязі приймає рішення про зупинення розгляду такої заяви та встановлює строк для надання документів. У разі невиконання вимог державний реєстратор відмовляє у проведені такої реєстрації. Як було вказано вище, державний реєстратор зупинив розгляд заяв позивачки про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076 у зв'язку з неподанням витягів з Державного земельного кадастру. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] відмовилася надавати витяги з Державного земельного кадастру на спірні земельні ділянки, про що письмово повідомила відповідача. Однак державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції відмовив у проведені реєстрації [PERSON] у зв'язку з тим, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не дотримано процедури розгляду заяви позивача щодо реєстрації права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами №1412300000:04:029:0041, № 14112300000:04:029:0042, №14112300000:04:029:0076, тому рішення №6959344, №6960032, 6959676 від 18.10.2013 року прийняті з порушенням норм діючого законодавства. Стосовно вимоги про надання витягів з Державного земельного кадастру суд зазначає наступне. Згідно ст. 791 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки проводиться після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно п. 33 цього Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27, 28, 30 і 31 цього Порядку, подає витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про кадастровий номер земельної ділянки). Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №011750 від 08 травня 2003 року в плані меж земельної ділянки вказано три кадастрові номери та дві ділянки без визначення їх кадастрових номерів. На електронні запити державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції від 26.09.2013 до державного реєстратора Державного земельного кадастру надішли відповіді щодо неможливості ідентифікувати земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах вимога державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції щодо надання заявником витягів з Державного земельного кадастру є обґрунтованою. Відповідно до ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: partial