Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Як вбачається з наявних матеріалів справи, постановою Господарського суду м. Києва від 20.01.2006 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Контур-Мет» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень та зобов'язання вчинити певні дії - було задоволено повністю: визнано нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Києва від 21.10.2005 р. № 1071/23-8/0 про зменшення в картці особового рахунку ТОВ «Контур-Мет» сум бюджетного відшкодування, задекларованих за вересень, жовтень, листопад, грудень 2004 року, січень, лютий 2005 року, на загальну суму 3 757 474,00 грн. та про накладення на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафних санкцій в розмірі 132 976,00 грн.; від 21.10.2005 р. № 1072/23-8/0 про визначення ТОВ «Контур-Мет» податкового зобов'язання за платежем з податку на додану вартість у сумі 250980,00 грн., в тому числі 167320,00 грн. основний платіж та 83 660,00 грн. штрафні санкції, накладені на підставі тієї ж правової норми; зобов'язано ДПІ у Шевченківському районі м. Києва протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання постанови суду, яка набрала законної сили, надати Управлінню Державного казначейства у м Києві висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, згідно податкових декларацій з податку на додану вартість, поданих ТОВ «Контур-Мет» за вересень 2004 року - у сумі 734 313,00 грн., за жовтень 2004 року у сумі 664 346,00 грн., за листопад 2004 року у сумі 848 501,00 грн., за грудень 2004 року 1 050 798,00 грн., за січень 2005 року у сумі 835 511,00 грн., за лютий 2005 року у сумі 672 503,00 грн., а всього на суму 4 805 972,00 грн. Додатковою постановою Господарського суду м. Києва від 14.02.2006 р. з Державного бюджету України на користь ТОВ «Контур-Мет» стягнуто 203,00 грн. судових витрат. Так, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову був вмотивований посиланням на встановлений в судовому процесі факт підтвердження даними податкових декларацій, поданих позивачем до податкової інспекції за вересень, жовтень, листопад, грудень 2004 року, січень, лютий 2005 року, від'ємного значення різниці між сумами податкових зобов'язань позивача та сумами податкового кредиту за кожний із зазначених податкових періодів всього на суму 4 805 972,00 грн. з врахуванням частково відшкодованого податку на додану вартість з бюджету внаслідок здійснення позивачем експорту алюмінію нерезиденту фірмі «SBMetalsLtd», а також на підпункти 7.7.1, 7.7.2, 7.7.5 пункту 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», як на правову підставу задоволення позову. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2006 р., який погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, вказані постанова та додаткова постанова господарського суду м. Києва були залишені без змін. Також, ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.08.2006 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2006 р., заяву ДПІ у Шевченківському районі м. Києва про відстрочення виконання постанови від 20.01.2006 р. залишено без задоволення з огляду на відсутність передбачених статтею 263 КАС України підстав для відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а також на постанову від 02.08.2006 р. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 32/579 від 17.07.2006 р., виданого Господарським судом м. Києва. Однак, скасовуючи зазначені рішення судів попередніх інстанцій по даній справі, Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 18.10.2007 р. наголосив на тому, що Господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом не було вжито передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, які стосуються підтвердження або спростування висновків відповідача про фіктивну діяльність контрагента позивача фірми «SBMetalsLtd» (нерезидента України), за наслідками правовідносин із якою позивач просить відшкодувати йому з бюджету сплачений податок на додану вартість. Як вже було зазначено вище, та підтверджується наявними матеріалами справи, станом на 27.01.2014 р. позивачем більше не уточнювалися позовні вимоги по справі № 6/131-32/579, відповідно до чого останньою редакцією позовних вимог позивача є ті, що викладені ТОВ «Контур-Мет» в письмовій заяві про уточнення позовних вимог у справі № 6/131-32/579 від 28.02.2008 р., а саме: - стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ТОВ «Контур-Мет» бюджетне відшкодування в розмірі 4 805 972,00 (чотири мільйони вісімсот п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят дві) гривні 00 копійок, як надмірно сплачених сум податку на додану вартість. Отже, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, та врахувавши позицію Вищого адміністративного суду України з приводу даного спору, що викладена в ухвалі ВАСУ від 18.10.2007 р. по даній справі, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи зокрема на наступне. Як зазначає Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 18.10.2007 р. по даній справі при її першому касаційному розгляді, судами першої та апеляційної інстанцій не було вжито передбачених законом заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, які стосуються підтвердження або спростування висновків відповідача про фіктивну діяльність контрагента позивача фірми «SBMetalsLtd» (нерезидента України), за наслідками правовідносин із якою позивач просить відшкодувати йому з бюджету сплачений податок на додану вартість. З приводу наведених зауважень Вищого адміністративного суду України, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає про наступне. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.10.2013 р. про поновлення провадження у справі № 6/131-32/579, було зобов'язано сторін по справі надати в судове засідання всі докази та письмові пояснення, які ще не були ними надані, а також зобов'язано позивача та відповідача надати в судове засідання актуальні письмові нормативно-правові обґрунтування своїх позицій по справі станом на час судового розгляду справи з урахуванням зауважень Вищого адміністративного суду України. Однак, будь-яких інших документів та матеріалів, що мають доказову силу, крім вже наданих до прийняття ухвали ВАСУ від 18.10.2007 р., на обґрунтування заявлених позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету бюджетного відшкодування, як надмірно сплачених сум податку на додану вартість за наслідками правовідносин із фірмою «SBMetalsLtd» (нерезидентом України), - позивачем суду (на відповідну вимогу суду, що узгоджується із зауваженнями ВАСУ) до справи надано не було, а також не було зазначено про наявність будь-яких інших доказів та неможливість їх надання з об'єктивних причин. Так, як вбачається з наявних у справі доказів, висновку про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування за податковими деклараціями за вересень 2004 року лютий 2005 року в загальній сумі 4 805 972,00 грн., відповідач дійшов зважаючи на встановлення порушення позивачем вимог підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість» при декларуванні податкових зобов'язань за операціями з продажу товару (вторинний алюмінієвий сплав у злитках) на експорт фірмі «SBMetalsLtd» (резидент Великобританії), у зв'язку з тим, що зазначений покупець на території Великобританії не зареєстрований (фіктивна діяльність контрагента). Відповідно до абзацу дванадцятого підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про податок на додану вартість», товари вважаються вивезеними (експортованими) платником податку за межі митної території України в разі, якщо їх вивезення (експортування) засвідчене належно оформленою вантажною митною декларацією. Ця вимога Закону стосується не лише відповідності вантажною митної декларації, за якою здійснюється експорт товару, встановленій формі, але й відповідності зазначених в ній даних дійсним обставинам. Як зазначено ВАСУ в ухвалі від 18.10.2007 р. по даній справі, відхиляючи доводи ДПІ у Шевченківському районі м. Києва щодо відсутності фірми-нерезидента, на користь якої був оформлений експорт товару, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, послався на копії свідоцтва про реєстрацію приватної компанії з обмеженою відповідальністю «SBMetalsLimited», декларації про сплату податку на додану вартість фірмою-нерезидентом, повідомлення цієї фірми та реєстратора компаній Англії та Уельса. Так, у справі наявні ксерокопії вказаних документів (свідоцтва про реєстрацію приватної компанії з обмеженою відповідальністю «SBMetalsLimited», декларації про сплату податку на додану вартість фірмою-нерезидентом, повідомлення цієї фірми та реєстратора компаній Англії та Уельса) та їх переклад, вірність якого засвідчена ТОВ «Центр перекладів «Ексленг», проте як апостиль міститься лише на свідоцтві про реєстрацію приватної компанії з обмеженою відповідальністю «SBMetalsEuropeLimited» № 5188814 від 26.07.2004 року. Вказаний апостиль підтверджує тільки вірність перекладу, зміст якого викладений в даному документі, однак жодним чином не підтверджує законність вказаного документу, тобто не підтверджує діяльність суб'єкта господарювання відповідно до вимог закону. Також, листами ДПА у м. Києві від 03.08.2005 р. № 3038/7/23-705 та від 01.09.2005 р. № 3416/7/23-406, копії яких наявні в матеріалах справи, доведено до відома податкових інспекцій з посиланням на лист ГУ ПМ ДПА України від 12.02.2004 р. № 173/26-36 інформацію щодо відсутності реєстрації на території Великобританії нерезидента «SBMetalsLtd». З приводу зазначеного, позивачем на неодноразову вимогу суду, не було надано до матеріалів справи належним чином оформлених (допустимих) доказів на підтвердження фактичності (чинності) реєстрації контрагента компанії «SBMetalsLimited» юридичною особою за законодавством Великої Британії та жодних доказів на підтвердження правомірної діяльності такого контрагента «SBMetalsLimited» на території Великої Британії. Враховуючи наведене, та наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд м. Києва повністю погоджується з позицією суду касаційної інстанції з приводу того, що виключно наявність вантажної митної декларації не може достовірно та в повному обсязі підтверджувати товарність таких господарських операцій, чинність таких правочинів позивача із нерезидентом «SBMetalsLtd» (належна реєстрація якого у Великій Британії не підтверджена допустимими доказами), та зокрема фактичного перетину товаром митного кордону України. Стосовно документів про підтвердження реєстрації фірми-нерезидента, які надавалися позивачем до матеріалів справи, то ВАС України в своїй ухвалі від 18.10.2007 р. чітко зазначив, що відповідність змісту таких документів нічим не підтверджується. Також, як наголосив Вищий адміністративний суд України, виключно дані податкових декларацій та розрахунки експортного відшкодування не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки в даному випадку підлягає встановленню факт надмірної фактичної сплати податку. Правовідносини, з приводу реалізації прав та обов'язків в яких виник спір, що є предметом судового розгляду по даній справі, регулюються нормами Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.06.2005 р. № 2642-ІV. Згідно підпункту 7.7.1 пункту 7.1 статті 7 вказаного Закону, суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-яким продажем товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду. У разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно із зазначеним підпунктом, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації (підпункт 7.7.3 пункту 7.7 ст.7 цього Закону). Відповідно до пункту 1.7 ст. 1 вказаного Закону, податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податків у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації (підпункт 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону). За визначенням пункту 1.8 ст. 1 вказаного Закону, бюджетне відшкодування сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Таким чином, на відміну від податкового кредиту законодавче визначення бюджетного відшкодування пов'язане із сплаченими платником сумами податку. Зазначене відповідає загальному поняттю відшкодування, як компенсації понесених витрат, заподіяних майнових збитків. Саме фактично сплачені суми податку платником податку - експортером у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг) постачальникам таких товарів (робіт, послуг) згідно пункту 8.2 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість» враховувались для визначення суми експортного відшкодування, яке за своєю сутністю є різновидом бюджетного відшкодування. При незмінності вищенаведеного, визначення бюджетного відшкодування в пункті 1.8 статті 1 Закону - фактично сплачена сума податку отримувачем товарів (послуг) постачальникам останніх також визначена законодавцем, як розрахункова величина бюджетного відшкодування при регулюванні порядку відшкодування з Державного бюджету сум податку на додану вартість на теперішній час (підпункт 7.7.2 пункту 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» в редакції Закону України від 03.06.2005 р. № 2642-ІV). Аналіз норм Закону України «Про податок на додану вартість» свідчить, що термін «сплата податку» вживається в розумінні сплати податку покупцем у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) - пункт 1.3 ст.1, підпункти 7.4.1 7.4.4 пункту 7.4 ст.7 Закону в редакції, діючій до набрання чинності Законом України від 03.06.2005 р. № 2642 ІV. Так, пункт 1.3 ст. 1 Закону, даючи визначення платника податку, як особи, яка зобов'язана утримати та внести до бюджету податок, визначає при цьому, що податок сплачується покупцем або особою, яка ввозить (пересилає) товари на митну територію України. З огляду на зазначене слід зробити висновок про те, що вимога пункту 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується платника, який згідно цього Закону поніс фактичні витрати по сплаті податку. Отже, бюджетне відшкодування платнику податків сплаченого в сумі товару (послуг) податку на додану вартість прямо залежить від поступлення таких коштів (ПДВ) до Державного бюджету, чого позивачем в даному випадку також допустимими по справі доказами доведено не було. Крім того, щодо наданих позивачем неналежним чином оформлених документів на підтвердження правомірності реєстрації та господарської діяльності контрагента «SBMetalsLtd», суд вважає за необхідне зазначити наступне. Поняття «легалізація документів» означає надання юридичної сили документам, які видані відповідними органами на території іноземної держави. Тобто документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування, або такі, що від них виходять, можуть використовуватися на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення. На теперішній час існує два способи легалізації документів: консульська легалізація офіційних документів та проставлення апостилю. Консульська легалізація - це процедура підтвердження дійсності оригіналів офіційних документів або засвідчення справжності підписів посадових осіб, уповноважених засвідчувати підписи на документах, а також дійсності відбитків штампів, печаток, якими скріплено документ, з метою використання його за кордоном. При цьому документ, легалізований таким чином, є дійсним лише для країни, консульська установа якої засвідчила цей документ. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено документ. Отже, документи, які надав позивач на підтвердження статусу фірми-нерезидента «SBMetalsLtd», для надання останнім доказової сили потребують легалізації, чого позивачем в даному випадку здійснено також не було, а відповідно і не було належними у справі доказами доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог. Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів суду безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача, проте як позивач не надав суду допустимих доказів на обґрунтування заявлених ним позовних вимог. Враховуючи вищенаведене в сукупності,

Результат розгляду: denied