Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

У лютому 2013 року приватне підприємство «Алсен плюс» (далі ПП «Алсен плюс») звернулось до суду з адміністративним позовом до головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю Державної податкової інспекції у Цюрупинському районі Херсонської області Державної податкової служби Фенко Н.А., головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб названого податкового органу Кісіль Т.А. та Державної податкової інспекції у Цюрупинському районі Херсонської області Державної податкової служби (далі ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС). З урахуванням уточнень до позову ПП «Алсен плюс» просило визнати протиправними дії посадових осіб ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС щодо складання акта перевірки від 31 січня 2013 року з додатками про встановлення порушень податкового законодавства позивачем при застосуванні у 2010 році податкової соціальної пільги для найманих працівників підприємства [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 1173 грн. 15 коп. та щодо складання окремого розрахунку фінансових санкцій з податку на доходи найманих працівників приватного підприємства у розмірі 2333 грн. 29 коп. після завершення перевірки. Крім того, позивач також просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС від 07 лютого 2013 року № 0000022200 щодо нарахування ПП «Алсен плюс» грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників підприємства за основним платежем в сумі 1173 грн. 15 коп. (а. с. 89-90). В обґрунтування позову зазначалось, що ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС у зв'язку з отриманням від голови ліквідаційної комісії ПП «Алсен плюс» заяви про зняття з обліку платника податку проведено виїзну позапланову перевірку фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року. 07 лютого 2013 року посадовими особами ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС було складено акт перевірки від 31 січня 2013 року № 39/22-1/36305241, в якому зазначено про порушення позивачем п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. п. «е» п. п. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2013 року за № 0000022200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на 1173 грн. 15 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2333 грн. 29 коп.. На думку позивача, посадовими особами податкового органу перевірку проведено з порушенням норм податкового законодавства, і, крім того, висновки акта перевірки щодо порушення ПП «Алсен плюс» вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не є обґрунтованими, а тому прийняте на підставі акта перевірки податкове повідомлення-рішення відповідача підлягає скасуванню. Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року провадження у справі за позовом ПП «Алсен плюс» в частині визнання протиправними дій посадових осіб ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС щодо складання акта перевірки від 31 січня 2013 року з додатками про встановлення порушень податкового законодавства позивачем при застосуванні у 2010 році податкової соціальної пільги для найманих працівників підприємства [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 1173 грн. 15 коп. та щодо складання окремого розрахунку фінансових санкцій з податку на доходи найманих працівників приватного підприємства після завершення перевірки закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, тобто у зв'язку з неналежністю розгляду справи в порядку адміністративного судочинства. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року позовні вимоги ПП «Алсен плюс» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС від 07 лютого 2013 року № 000002220 про збільшення ПП «Алсен плюс» грошового зобов'язання в частині застосування штрафної санкції в сумі 1020 грн.. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, представник ПП «Алсен плюс» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги, що позивач не був обізнаний щодо статусу своїх працівників як приватних підприємців, а тому надавши своїм працівникам податкову соціальну пільгу діяв у відповідності до норм податкового законодавства. Крім того, податкові соціальні пільги позивачем надавались працівникам на підставі відповідних заяв, які не було враховано під час прийняття податкового повідомлення-рішення посадовими особами податкового органу. Також, на думку апелянта, не є доведеним факт порушення підприємством п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання недостовірної звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, представник ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме п. 51.1 ст. 51 та п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України щодо порядку застосування штрафних санкцій за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. В запереченнях на апеляційну скаргу сторони відповідача представник позивача просить залишити її без задоволення. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги податкового органу. Судом встановлено, що 17 січня 2013 року голова ліквідаційної комісії ПП «Алсен плюс» звернувся до ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС із заявою про проведення перевірки підприємства у зв'язку з його закриттям. На підставі названої заяви позивача посадовими особами відповідача проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Алсен плюс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки складено акт перевірки від 31 січня 2013 року за № 39/22-1/36305241, в якому зазначено про порушення позивачем п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. п. «е» п. п. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2013 року за № 0000022200, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на 1173 грн. 15 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2333 грн. 29 коп.. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС від 07 лютого 2013 року № 0000022200 в частині збільшення ПП «Алсен плюс» суми грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на 1173 грн. 15 коп. за основним платежем та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 293 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заяви працівників про застосування соціальної пільги до перевірки не надавались, а тому відповідачем правомірно нараховано відповідне податкове зобов'язання та застосовано штрафні (фінансові) санкції. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Так, відповідно до п. п. «е» п. п. 6.3.3 пункту 6.3 статті 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) податкова соціальна пільга не може бути застосована до інших доходів платника податку, якщо він отримує протягом звітного податкового місяця одночасно такі доходи, як доходи самозайнятої особи від підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності. Пунктом 1.2 статті 1 названого Закону встановлено, що дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різних джерел як на території України, так і за її межами. З аналізу наведених норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» вбачається, що кваліфікуючою ознакою доходу є його вартісна ознака, а не факт реєстрації або навіть здійснення певного виду діяльності. За таких даних, податкова соціальна пільга стосується не спеціального статусу суб'єкта, а наявності об'єкта оподаткування, визначеного пунктом 1.2 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у зв'язку з чим у спірних відносинах зазначену норму щодо податкової соціальної пільги потрібно враховувати з точки зору наявності іншого доходу, а за відсутності такого має застосовуватися податкова соціальна пільга. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2013 року у справі № 21-280а13, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Як вбачається з акта перевірки, посадовими особами ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС висновок щодо порушення позивачем п. п. «е» п. п. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» зроблено виключно у зв'язку із виявленням факту реєстрації працівників підприємства як фізичних осіб-підприємців. Проте, будь-яких даних щодо отримання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] доходів від здійснення власної підприємницької діяльності відповідачем в акті перевірки не наведено. Не встановлено таких обставин і під час розгляду справи в суді першої інстанції. Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на приписи наведеної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище норм податкового законодавства, ДПІ у Цюрупинському районі Херсонської області ДПС не доведено факту порушення позивачем вимог п. п. «е» п. п. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що, в свою чергу, є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 07 лютого 2013 року № 0000022200 в частині збільшення ПП «Алсен плюс» суми грошового зобов'язання з податку на доходи найманих працівників на 1173 грн. 15 коп. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 293 грн.. Щодо застосування до ПП «Алсен плюс» штрафних (фінансових) санкцій за не відображення в податкових розрахунках (форма 1-ДФ) суми доходу нарахованого (сплаченого) на користь платника податку - самозайнятої особи, яка є фізичною особою-підприємцем за ІV квартал 2010 року та за І-ІІІ квартали 2011 року, слід зазначити наступне. Згідно п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Пунктом 176.2 статті 176 названого Кодексу встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається. Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя). Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується позивачем, в розрахунках форми 1 ДФ за 2010 рік, 1-3 квартали 2011 року ПП «Алсен плюс» не зазначались доходи, виплачені фізичним особам-підприємцям протягом зазначених періодів. Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, п. 5 та п. 7 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України встановлено, що у зв'язку з набранням чинності цим Кодексом штрафні санкції, які можуть бути накладені на платників податків за порушення нормативних актів Кабінету Міністрів України, центрального контролюючого органу, положень, прямо передбачених цим Кодексом, починають застосовуватися до таких платників податків за наслідками податкового періоду, наступного за податковим періодом, протягом якого такі акти були введені в дію. Штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 1 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення. За таких даних, висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування п. 119.2 ст. 119 ПК України при накладенні штрафних санкцій на позивача за неподання розрахунку форми 1 ДФ лише за 2 та 3 квартали 2011 року в розмірі 1020 грн. (510 грн. х 2 періоди = 1020 грн.) є вірним. Із врахуванням викладеного, відповідачем неправомірно визначено позивачу штрафні (фінансові) санкції на суму 1313 грн. 29 коп. (293 грн. 29 коп. (штрафна санкція у зв'язку з нарахуванням основного платежу з податку на доходи найманих працівників) + 1020 грн. (штрафні санкції у зв'язку з не зазначенням в деклараціях за 2010 рік та І квартал 2011 року доходів, виплачених фізичним особам-підприємцям) = 1313 грн. 29 коп.). Оскільки висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позовних вимог, постановлене судове рішення на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Результат розгляду: partial