Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

в березні 2011 року позивач звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Хмельницькому районі Хмельницької області про визнання дій відповідача щодо не виплати позивачу як дитині війни підвищення до пенсії з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 17 січня 2011 року включно відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними; зобов'язання відповідача здійснювати щомісячну виплату надбавки до пенсії у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачене підвищення до пенсії до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 17 січня 2011 року включно. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.05.2011 року позов задоволено: визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу як дитині війни підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 14 серпня 2010 року по 17 січня 2011 року; зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 14.08.2010 року і виплачувати в майбутньому, з врахуванням підвищення прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян. Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження. Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як свідчать матеріали справи, позивач є пенсіонером за віком та має статус дитини війни відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідно до положень статей 1, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" позивач звернулася із письмовою заявою до Управління Пенсійного фонду України у Хмельницькому районі Хмельницької області про нарахування та виплату 30% підвищення до пенсії як дитині війни. Відповідач відмовив позивачу в здійсненні вказаного перерахунку пенсії. Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду, нарахування доплати до її пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" відповідачем не здійснено. Всупереч положенням вищенаведеної норми щомісячне підвищення до пенсії позивачу виплачувалось відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530. В свою чергу, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, Закон України "Про соціальний захист дітей війни" має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530, що дає підстави зробити висновок про неправомірність виплати відповідачем щомісячного підвищення до пенсії в меншому розмірі, ніж це передбачено ст. 6 зазначеного Закону. Таким чином, виходячи з приписів частини 2 статті 152 Конституції України та рішення Конституційного Суду України № 10-рп-/2008 від 22.05.2008 р., колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача обов'язку нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача про перерахунок та виплату доплати до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", помилково зобов'язав проводити такі виплати в майбутньому, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання. Воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Враховуючи позовні вимоги позивача, колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права, який відповідає вимогам чинного законодавства є зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права. Тому, враховуючи строки звернення до суду, визначені ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком підлягає захисту за період з 14.08.2010 року по день припинення такого права позивача. Відповідно до частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, змінити постанову суду. За частиною 1 статті 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Результат розгляду: denied