Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, , посилаючись на те, що він працював головою Карлівського районного суду 14 років та 17 років працював головою Машівського районного суду з 01.10.2001 року його було звільнено зі вказаної посади в зв'язку з поданням заяви про відставку. Вважає що після набрання чинності статтями 129, 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»від 07 липня 2010 року, він з 01 січня 2012 року має право на отримання 90% грошового утримання працюючого судді. В грудні 2013 року він звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, однак, управління Пенсійного Фонду України йому відмовило у перерахунку довічного грошового утримання, що він вважає неправомірним. В зв'язку з викладеним просить суд визнати незаконною відмову Управління від 03.01.2014 року , в перерахунку щомісячного грошового утримання ; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] відповіднодо вимог ст.ст.129,138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», виходячи з розміру заробітної плати голови Карлівського районного суду на підставі довідки Територіального Управління державної судової адміністрації в Полтавській області від 06.12.2013 року № 2366, де вказано, що суддівська винагорода ( для обчислення щомісчного довічного грошового утримання ) за рік з 01.12.2013 р складає : 21924 гр. Надалі робити перерахунки виходячи із розміру збільшення заробітної плати голови Карлівського районного суду . Згідно зі ст.183-2 КАС України даний позов підлягає розгляду та вирішенню в порядку скороченого провадження. При цьому, суд відзначає, що оскільки матеріали справи містять докази, які в своїй сукупності повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі документів. Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Позивач [PERSON], згідно з наказом начальника територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області № 149-К від 26.09.2001 року був звільнений з посади голови Карлівського районного суду Полтавської області та від обов'язків судді цього ж суду у зв'язку з поданням заяви про відставку, отримує довічне грошове утримання як суддя у відставці (а.с.11), цей факт не оспорюється жодною зі сторін. В грудні 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок з 01.01.2013 року довічного утримання судді у відставці в зв'язку з набранням чинності ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»та надав довідку територіального управління державної судової адміністрації в Полтавській області. Однак, відповідач відмовив йому, обґрунтовуючи тим, що Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного Фонду України, затверджений Постановою правління Пенсійного Фонду України 25.01.2008р. № 3-1 та зареєстрований у Мінюсті України 12.03.2008р. № 200/14891, не передбачає проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.10). Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів, врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року. Призначення та нарахування щомісячного довічного грошового утримання, призначене судді у відставці, проводиться згідно вимог статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року. Статтею 129 цього Закону визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці. Призначення щомісячного грошового утримання, його розмір врегульоване частиною 3 статті 138 Закону . З часу набуття чинності Закону частиною 3 цієї статті було встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Така редакція частини 3 статті 138 Закону проіснувала до 01 жовтня 2011 року, та після набуття чинності на підставі змін, внесених згідно із Законом від 08.07.2011 року № 3668-УІ, була викладена у новій редакції, де безпосередньо щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Стаття 129 Закону щодо суддівської винагороди, вводилась в дію з 01 січня 2011 року. В той же час, абзац шостий пункту 1 розділу XII із змінами, внесеними згідно із Законом України від 23.12.2010 р. N 2856-VI, стаття 129 Закону щодо суддівської винагороди введена в дію з 1 січня 2012 року. Суддівська винагорода, нарахована судді відповідно до цього Закону з 01 січня 2012 року за повний відпрацьований місяць, не може бути меншою, ніж його середній дохід за попередні 12 місяців. Тобто, право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та порядку визначеному ч. 3 ст. 138 Закону можливе лише з 01 січня 2012 року. Частина ІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів»(розділ ХІІІ) визначає те, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяв раніше. Розглядаючи норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів»у контексті тривалості правовідносин позивача та збереження його статусу судді у відставці, суд виходить з поняття дії закону у часі. Нормативні правові акти втрачають силу, якщо у дію вводяться нові нормативні акти, які встановлюють інше регулювання аналогічних питань. У цьому випадку відбувається фактична втрата нормативним актом юридичної сили. При цьому не має зворотньої сили Закон, який відміняє чи звужує права, обмежує їх використання. Таким загальноприйнятий принцип випливає з положень Конституції України (ст. 58, ст.22). З урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що правовий статус позивача після набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів»від 07.07.2010 року регулюється саме ним. У відповідності до вимог частини 3 зазначеної статті Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Отже, вказані норми не передбачають % співвідношення щорічного довічного грошового утримання від власного заробітку (на відміну від пенсії у загальноприйнятому понятті), а передбачають саме виплату від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Тобто суд, з урахуванням норм призначення, отримання та виплати щомісячного довічного грошового утримання, передбачених у попередньому Законі, регулюючи тривалі правовідношеня (позивача) новим Законом, вважає, що дія положень частини 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»від 07липня 2010 року по суті та змісту може бути застосована до розглянутих правовідношень позивача, до його права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у % відношенні до грошового утримання суддів, працюючих на відповідних посадах на сьогодення. Наведене закріплене у рішеннях Конституційного суду України, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, поняття щомісячного довічного грошового утримання, принципів незалежності суддів, що вказане конституційним судом, зокрема, про неможливість відміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досягнутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному забезпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість відміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру. В іншому випадку гарантії нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачеві суттєво звузять зміст, об'єм статусу судді, рівень його соціального захисту, відповідно звузяться гарантії незалежності суддів, оскільки виходячи у відставку, суддя мав право на перегляд розміру виплат щомісячного довічного грошового утримання при зміні заробітку діючого судді, тлумачення нового закону, що він нібито не передбачає перегляду щомісячного довічного грошового утримання, протирічить змісту закону та Конституції. Крім того, досліджуючи правове поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаімопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення. Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 ( справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 ( справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 ( справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 ( справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року. Змін у Конституцію України, норми якої є нормами прямої дії, у цієї частці (ст.22, ст.126), у Закон України «Про бюджет на 2012 рік», рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012 року «про соціальні виплати»), Постанови КМУ по вказаному приводу у відношенні суддів, не вносилися. Щорічне довічне грошове утримання на відміну від пенсії та інших соціальних виплат для інших громадян має особливий статус: є невідємною частиною гарантії незалежності суддів. Тільки судді мають право як на пенсію при досягненні визначеного віку, так і на щомісячне довічне грошове утримання коли йдеться про відставку при наявності суддівського стажу. При цьому щомісячне довічне грошове утримання нараховується відповідно від грошового утримання судді, працюючого на відповідній посаді. Отже, позивач має право на перерахунок щомісячного грошового довічного утримання з 01.12.2013 року. Згідно постанови правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, яка зареєстрована у Мінюсті України 12 березня 2008 року за № 20014891 хоча і не передбачений порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді, але цією постановою і не заборонено нарахування і здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над відомчими та урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено, що довічне грошове утримання судді у відставці виплачується в розмірі встановлених йому відсотків із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, а не Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного Фонду України, в якому навіть відсутній порядок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до діючого законодавства. Посилання відповідача на вказану постанову суд вважає необґрунтованими, так як вони суперечать положенням пункту 4 Указу Президента України № 384 від 06 квітня 2011 року «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України»саме на органи Пенсійного фонду України покладено обов'язок щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, а також Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Згідно довідок територіального управління державної судової адміністрації України в Полтавській області на ім'я позивача вбачається, що суддівська винагорода судді місцевого суду, що працює на відповідній посаді, з 01.12.2013 року, складається з наступних виплат: 1) посадового окладу в сумі 12180,00 грн.; 2) доплати за перебування на адміністративній посаді в суді - 10 % посадового окладу судді відповідного суду -1218,00 грн.; 3) доплати за вислугу років - 70 % посадового окладу -8526,00 грн., а всього 21924,00 грн. (а.с.9). Позивач [PERSON] працював головою Карлівського районного суду Полтавської області по день виходу у відставку, що стверджується копією трудової книжки позивача (а.с.19). Зміст вказаного листа безспірно визначає базу для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», має усі необхідні для цього данні, а також, передбачені ст. 129 Закону про грошове утримання судді, працюючого на відповідній посаді та надає відповідачу - управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі Полтавської області, де знаходиться особиста справа судді у відставці [PERSON] провести відповідні нарахування. Таким чином, саме відповідач - управління Пенсійного фонду України в Карлівського районі Полтавської області проявив бездіяльність щодо законодавчо визначеного обов'язку вчинити дії, пов'язані з нарахуванням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON], суд вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. В той же час, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача пенсії в конкретно визначеній грошовій сумі, задоволенню не підлягає, оскільки суд не може брати на себе функцію органу, на який законодавством покладено повноваження щодо нарахування такої виплати.

Результат розгляду: partial