Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - позивач, ТОВ «Карпатигаз») до Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач 1, ГУ Міндоходів у м. Києві), Нововодолазької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі - відповідач 2, Нововодолазька ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області) про визнання протиправними та скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна від 09.12.2013 р., рішення про опис майна у податкову заставу № 7 від 04.11.2013 р., подання відповідачем звернення про застування адміністративного арешту майна платника податків від 09.12.2013 р., податкову вимогу від 04.11.2013 р. № 801-11, визнання протиправними дій щодо складання акту відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 09.12.2013 р. № 1 та зобов'язання Головного управління Міндоходів у м. Києві встановити черговість сплати податків і зборів для ТОВ «Карпатигаз». Позивачем подано до суду доповнення (уточнення) до адміністративного позову, відповідно до якого просить: зобов'язати Головне управління Міндоходів у м. Києві встановити черговість сплати заборгованості зі сплати податків, зборів та платежів для ТОВ «Карпатигаз» (30162340) - уповноваженої особи договору про спільну діяльність від 10.06.2002 р. №3; визнати протиправним звернення начальника відділу обслуговування платників податків Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області І.В. Лубенця про застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Карпатигаз» (30162340) як Оператора Спільної діяльності за договором про спільну діяльність від 10.06.2002 р. №3 (337504782) від 09.12.2013 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна від 09.12.2013 р.; визнати протиправним подання Нововодолазької ОДПІ щодо підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту, накладеного на майно ТОВ «Карпатигаз» від 10.12.2013 p., подане до Окружного адміністративного суду міста Києва та про визнання протиправними дій щодо складання акту відмови ТОВ «Карпатигаз» від опису майна у податкову заставу від 09.12.2013 р. №1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно винесено податкову вимогу та вчинено дії щодо арешту майна позивача. Позивач вказує, що надавав податковому органу перелік майна для опису, проте посадові особи відповідача 2 жодним чином не відреагували на пропозицію позивача. Крім того, від опису майна у податкову заставу не відмовлявся, проте з невідомих позивачу причин податковим органом складено акт про відмову від опису майна. У зв'язку з цим, на думку позивача, не відповідає дійсності й зазначене у зверненні про застосування арешту майна платника податків, тому що акт відмови складений незаконно. Крім цього, позивачем оскаржується сама сума податкового боргу, на підставі якої податковий орган мав намір описати майно у заставу, а як наслідок протиправним, на думку позивача, є й рішення про застування адміністративного арешту майна платника податків. Також, позивач вважає протиправним подання податкового органу щодо підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту, накладеного на майно ТОВ «Карпатигаз». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Представник відповідача 1 проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову та просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача 2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. До суду надійшло клопотання від відповідача 2 про закриття провадження у справі у зв'язку зі сплатою позивачем податкового боргу, а тому податкова вимога вважається відкликаною, а рішення про опис майна в податкову заставу -скасованим. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. З огляду на вищевикладене, у зв'язку з неприбуттям в судове засідання відповідача 2, з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Карпатигаз», як платник податків, перебуває на податковому обліку в органах державної податкової служби з 06.12.2004 року за № 41777, взятий на облік в ДПІ у Шевченківському районі м. Києва - з 17.05.2011 року за № 41777/29-111 (код за ЄДРПОУ 337504782). ТОВ «Карпатигаз» здійснює господарську діяльність в межах договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 р. (далі - Договір про спільну діяльність) з метою проведення комплексу робіт з геологічного вивчення, дослідно-промислової експлуатації та розробки родовищ нафти, газу, газового конденсату та родовищ інших копалин. Як вбачається з матеріалів справи, по особовим рахункам у позивача виникла сума податкового боргу в розмірі 14 142 942,46 грн., з них основний борг у розмірі 11 762 787,57 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 2 380 154,89 грн. Як зазначив відповідач, станом на 01.11.2013 року по особовим рахункам ТОВ «Карпатигаз» обліковувався самостійно узгоджений податковий борг у сумі 12 751 079,92 грн., а саме: плата за користування надрами для видобування конденсату у розмірі 11 831 794,92 грн.; (розрахунок від 16.10.2013 р. № 190 ); плата за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 10 919 285,00 грн. (розрахунок від 16.10.2013 р. № 190). В зв'язку з існуючим боргом, податковим органом 05.11.2013 р. виставлено позивачу податкову вимогу № 801-11 від 04.11.2013 р. Крім того, відповідачем 2 прийнято рішення про опис майна в податкову заставу № 7 від 04.11.2013 р. В подальшому, податковим органом здійснено виїзд 09.12.2013 р. з метою опису майна в податкову заставу, за результатами чого складено акт відмови платника податків від опису майна в податкову заставу №1 від 09.12.2013 р. На підставі зазначеного акту та звернення податкового керуючого про застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Карпатигаз» від 09.12.2013 р., виконуючим обов'язком начальника Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області прийнято рішення №1 від 09.12.2013 р. про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.п.14.1.39. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Статтею 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Пунктом 87.12 ст. 87 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, джерелом погашення такого податкового боргу є майно платників податків, що є учасниками такого договору. Відповідно до п.88.1 ст. 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. У разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності (п.88.3 ст. 88 Податкового кодексу України). З урахуванням положень статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. Згідно п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Карпатигаз» є оператором Спільної діяльності за договором №3 від 10.06.2002 p. про спільну діяльність без утворення юридичної особи. Згідно з п. 2.1 ст. 2 Договору про спільну діяльність (додаткова угода №4 від 25.02.2011 р. про внесення змін та доповнень до Договору про спільну діяльність), метою Спільної діяльності є збільшення видобутку вуглеводнів на ліцензійних ділянках Учасника-1 за рахунок підвищення ступеню вилучення, залучення до розробки недренованих або нових запасів, проведення робіт з поліпшення інфраструктури Учасника-1, капітального ремонту та відновлення свердловин учасника-1, буріння нових свердловин, удосконалення процесів видобутку, підготовки, транспортування та поглиблення переробки вуглеводнів з метою отримання прибутку. Відповідно до умов Договору про спільну діяльність, ТОВ «Карпатигаз» як оператору спільної діяльності надані повноваження і права вести справи Спільної діяльності від імені всіх Учасників Договору, представляти інтереси Спільної діяльності у відносинах із будь-якими третіми особами та вчиняти дії від імені Спільної діяльності без надання Учасниками відповідних окремих довіреностей. Судом встановлено, що позивачем, у зв'язку з виникненням боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями, підписано з уповноваженими представниками органів державної податкової служби акти опису майна в податкову заставу, а саме, природного газу. Зокрема, 03.12.2013 р. на адресу місцезнаходження ТОВ «Карпатигаз»: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19 здійснено виїзд посадових осіб відповідача 2. Проте, як пояснив позивач, акт опису майна в податкову заставу з начальником Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області Праскуріним А.В. не був підписаний, оскільки були відсутні, передбачені чинним законодавством України, підстави на це, а саме: відсутність у начальника Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області Праскуріна А.В. повного пакету документів, необхідних для підписання акту опису майна в податкову заставу та неприбуття з податкового керуючого. Листом від 05.12.2013 р. № 1722/10/20-20-11-13 відповідач 2 звернувся до позивача про виділення майна в податкову заставу з метою погашення податкового боргу та просив забезпечити безперешкодний доступ до свердловин, на яких здійснюється видобуток природних копалин підприємством ТОВ «Карпатигаз» згідно Договору про спільну діяльність. Крім того, в зазначеному листі Нововодолазька ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області посилається на лист від 04.12.2013 р. №04/12/2013 Правобережної Товарної Біржи, в якому зазначено, що найбільш ліквідним майном є газовий конденсат та інформує позивача про здійснення опису майна в податкову заставу за місцезнаходженням Юліївського НГП, що буде здійснено 06.12.2013 p. Вказаний лист отриманий позивачем 06.12.2013 року вх.№3479, що підтверджується відміткою на листі. Позивач, в свою чергу, листом від 06.12.2013 р. № 06/12-4 надав відповідь відповідачу2 на прохання надати інформацію про залишки майна (лист від 02.12.2013 р. №1660/10/20-20-15-28) та виділення майна в податкову заставу (лист від 05.12.2013 р. № 1722/10/20-20-11-13), в якому повідомив про відсутність можливості забезпечити безперешкодний доступ до свердловин, оскільки вони не є спільною частковою власністю Учасників Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність та пояснив, що тільки майно, придбане і створене учасниками в результаті здійснення спільної діяльності, є спільною частковою власністю учасників Договору про спільну діяльність. Також зазначив, що відповідно до витягу про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 05.11.2013 р. № 42431844, в реєстр внесено запис про обтяження майна платника податків відповідно до акту опису майна (природний газ у ПСГ) №7 від 05.11.2013 р. на суму 12 751 079,95 грн., а в частині перевищення фактичної заборгованості над вже обтяженим майном ТОВ «Карпатигаз» запропонувало перелік ліквідного майна, що обліковується на балансі ТОВ «Карпатигаз» та є спільною власністю учасників (вказаний перелік майна перерахований у додатку 1 до листа). Як уже зазначалось, право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків. Судом досліджено перелік майна, що запропонований позивачем відповідачу 2 та з'ясовано, що загальна сума його є достатньою, щоб описати майно у заставу. Згідно п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом. Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу (п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України). Відповідно до п.94.5 ст.94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Як встановлено судом, підставою для прийняття рішення від 09.12.2013 р. застосування адміністративного арешту майна ТОВ «Карпатигаз» був акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу від 09.12.2013 р. Однак, суд не погоджується з таким рішенням відповідача, оскільки арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення та існують конкретні підстави для застосування його, зокрема, недопуск податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 2 здійснено виїзд для опису майна в податкову заставу за місцезнаходженням Юліївського НГП. В той час, як підтверджується матеріалами справи, місцезнаходження боржника - ТОВ «Карпатигаз» є 04053. м. Київ. вул. Кудрявська. 13-19. Крім того, згідно з п. 1.1.5 ст. 1 Договору про спільну діяльність (додаткова угода №4 від 25.02.2011 р. про внесення змін та доповнень до Договору про спільну діяльність), об'єктами спільної діяльності є свердловини та інфраструктура, що використовуються в межах Спільної діяльності для видобутку, підготовки, транспортування, обліку та переробки вуглеводнів та, як пояснив позивач, на Юліївському НГП немає жодної свердловини, що була б об'єктом Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3 від 10.06.2002 р. й відсутні уповноважені ТОВ «Карпатигаз» особи на підписання документів від імені ТОВ «Карпатигаз». Суд звертає увагу, що про зазначене позивач повідомляв відповідача 2 листом від 06.12.2013 р. № 06/12-4 та самостійно надав відповідачу 2 перелік майна для опису у заставу. Отже, зі встановлених обставин справи вбачається, що податковим керуючим безпідставно складено акт відмови платника податків від опису майна у заставу, відтак, зазначені підстави в зверненні про застосування адміністративного арешту майна не відповідають дійсності, а тому суд приходить до висновку, що звернення начальника відділу обслуговування платників податків Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області Лубенця І.В. від 09.12.2013 р. є протиправним. В той час, рішення Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про застосування адміністративного арешту майна від 09.12.2013 р., прийняте на підставі звернення податкового керуючого та інших матеріалів, на думку суду, є таким, що прийняте податковим органом протиправно, без встановлених обставин, а тому, з урахуванням викладеного, підлягає скасуванню. Між тим, під час судового розгляду справи, відповідачем 2 надіслано клопотання від 25.01.2014 р., яким повідомив про відкликання податкової вимоги від 04.11.2013 р. № 801-11 у зв'язку зі сплатою податкового боргу у сумі 12 751 079,92 грн. Тобто, станом на 09.12.2013 р. позивачем сплачено було частину податкового боргу, отже у відповідача 2 не було підстав для застосування повного адміністративного арешту майна ТОВ «Карпатигаз» та прийняття рішення, що протирічить чинному податковому законодавству України. Окрім того, суд зазначає, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом (п.94.10 ст.94 Податкового кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі № 826/19605/13-а відмовлено у прийнятті подання Нововодолазької ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області про підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту, накладеного на майно ТОВ «Карпатигаз». З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним подання відповідача2 щодо підтвердження обґрунтованості застосування адміністративного арешту, накладеного на майно ТОВ «Карпатигаз» від 10.12.2013 p., подане до Окружного адміністративного суду міста Києва є безпідставною, а тому у суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги. В той же час, представник позивача в судовому засіданні вирішення вказаної вимоги залишила на розсуд суду. Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головного управління Міндоходів у м. Києві встановити черговість сплати заборгованості зі сплати податків, зборів та платежів для ТОВ «Карпатигаз суд зазначає наступне. Статтею 100 Податкового кодексу України визначено загальні положення перенесення строку сплати податку на більш пізній строк шляхом розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань платника податків під проценти, тобто перенесення строку виконання податкового обов'язку. Нормою вказаної статті передбачено, що платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання. Позивачем не надано суду відповідних доказів щодо звернення до контролюючого органу із відповідною заявою для встановлення черговості сплати грошових зобов'язань, як і не надано доказів про відмову контролюючого органу у прийнятті такої заяви, у зв'язку з чим суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Таким чином, на думку суду, вказана позовна вимога щодо зобов'язання Головного управління Міндоходів у м. Києві встановити черговість сплати заборгованості зі сплати податків, зборів та платежів є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 11, ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Разом з тим, під час розгляду справи належних та допустимих в доказів на підтвердження правомірності прийняття рішень, податковий орган до суду не надав. Натомість, вимоги позивача знайшли своє належне обґрунтування в частині позовних вимог. За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial