Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

У січні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (ДМС України), управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (УДМС України в Хмельницькій області) з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати рішення ДМС України про відмову у продовженні строку перебування на території України, на підставі якого УДМС України в Хмельницькій області було відмовлено позивачу в задоволенні заяви про продовження строку перебування на території України від 24 вересня 2013 року - незаконним та скасувати та зобов'язати УДМС України в Хмельницькій області прийняти рішення про продовження строків перебування позивача на території України на підставі поданої позивачем заяви від 24 вересня 2013 року. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2014 року адміністративний позов задоволено частково. Не погоджуючись з судовим рішенням ДМС України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представники відповідачів апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено судом першої інстанції, 16 вересня 2013 року позивач звернувся до УДМС України в Хмельницькій області з заявою про продовження строку перебування на території України. Дані матеріали щодо продовження строку перебування позивача на території України були направлені УДМС України в Хмельницькій області до ДМС України для розгляду. Так, за результатами розгляду ДМС України на адресу УДМС України в Хмельницькій області надіслала лист №8/4-4822 від 25 вересня 2013 року в якому зазначила, що керівництвом ДМС України прийнято рішення про відмову позивачу у продовжені строку його перебування на території України. При цьому, в листі зазначено, що із надісланих матеріалів встановлено, що іноземець має намір подати заяву про надання дозволу на імміграцію відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України "Про імміграцію" як особа, яка перебуває у шлюбі з громадянкою України понад два роки. Проте, приймаючою стороною виступає громадянин України [PERSON], а не його дружина [PERSON] Крім того, в паспорті громадянки України [PERSON] відсутній штамп про укладення шлюбу з вказаним іноземним громадянином, що ставить під сумнів факт укладення шлюбу. Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач оскаржив його до Хмельницького окружного адміністративного суду. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення ДМС України №8/4-4822 від 25 вересня 2013 року прийнято не обґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішення. При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов'язання УДМС України в Хмельницькій області прийняти рішення про продовження строків перебування позивача на території України, оскільки вирішення даного питання не відноситься до компетенції адміністративного суду, а є виключною компетенцією ДМС України. Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Тобто, під нормативно-правовими актами слід розуміти положення, дія яких поширюється на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування. Під правовими актами індивідуальної дії визначають положення, дія яких поширюється на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, і які є актом одноразового застосування норм права. При цьому, під діями суб'єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Суб'єкт владних повноважень своїми владними рішеннями чи діями зобов'язує осіб вчиняти певні дії, утримуватись від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому, особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов'язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб'єкта владних повноважень. Проте, у даній справі позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення ДМС України про відмову у продовженні строку перебування на території України, на підставі якого УДМС України в Хмельницькій області було відмовлено позивачу в задоволенні заяви про продовження строку перебування на території України від 24 вересня 2013 рок, однак вказаний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні п.1 ч.2 ст. 17 КАС України, а саме не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, оскільки не зобов'язує позивача вчиняти певні дії, чи утримуватись від вчинення певних дій, або нести відповідальність. Тобто, вказаний лист не має обов'язкового характеру, а тому не викликає юридичних наслідків для позивача, не порушує його прав. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що у листі ДМС України від 25 вересня 2013 року №8/4-4822 є посилання на прийняття керівництвом ДМС України рішення про відмову у продовженні позивачу строку перебування на території України, однак дане рішення відсутнє в матеріалах справи та не було предметом розгляду в суді першої інстанції. Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування листа ДМС України від 25 вересня 2013 року №8/4-4822 не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки рішення суду. Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання УДМС України в Хмельницькій області прийняти рішення про продовження строків перебування позивача на території України, з огляду на наступне. Так, ст. 162 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи, зокрема ч. 2 вказаної статті передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Таку постанову суд приймає у справах, в яких позивач оскаржує протиправну бездіяльність відповідача. При цьому, суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію, тому що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Отже, вирішення даного питання не відноситься до компетенції адміністративного суду, оскільки вирішення даного питання не відноситься до компетенції адміністративного суду, а є виключною компетенцією ДМС України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України вказує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: denied