Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Константа-строй" (далі - ТОВ "НКФ "Константа-строй", позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.08.2013 року №0004521502, яким позивачу нараховане податкове зобов'язання із податку на прибуток приватних підприємств у загальній сумі 131 250,00 грн., з яких за основним платежем (збільшено податкове зобов'язання) у розмірі 105 000,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 26 250,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із винесеним відповідачем податковим повідомленням-рішенням від 14.08.2013р. № 0004521502 позивач не згоден та вважає його таким, що прийняте із грубим порушенням законодавства, висновки актів перевірок не ґрунтуються на нормах ПК України та інших нормативних актах, а тому податкове повідомлення-рішення має бути скасованим з наступних підстав. Позиція відповідача полягає в тому, що позивач втратив право на відображення суми безнадійної дебіторської заборгованості у сумі 500 000,00 грн., оскільки здійснення заходів щодо стягнення боргів відбувалось до набрання чинності III розділом Податкового кодексу України, але підприємство не скористалось правом на включення суми заборгованості до складу валових витрат і не відшкодувало за рахунок резерву, отже при обчисленні об'єкту оподаткування після 01.04.2011 р. суми такої дебіторської заборгованості в обліку продавця не відображаються та відповідно підприємство втрачає право на віднесення суми зазначеної дебіторської заборгованості до складу витрат. При цьому відповідач посилається на правові норми ст. 159, п.5 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України, які у разі їх застосування призвели б до протилежних наслідків у податковому обліку позивача, та у свою чергу до порушення податкового законодавства. Представник позивача зазначив, що звернувшись із претензією від 23.04.2009 р. до боржника - ТОВ «Фаворит-Торгбудсервіс» і не отримавши відповідь на претензію, позивач міг діяти у межах приписів, передбачених пп.12.1.1 п. 12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого, на підставі пп.5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України про прибуток у нього виникало право на збільшення суми валових витрат у такому звітному періоді на вартість неоплачених виконаних у попередньому звітному періоді робіт на суму 500 000,00 грн., яким позивач помилково не скористався. У періоді виникнення податкових зобов'язань (листопад 2008 року) при виконанні робіт позивачем сума (678 500,40 грн.) була віднесена до валових доходів, а у періоді виправлення помилки (звітний податковий період 2012 року) позивач збільшив валові витрати на суму залишку такої безнадійної дебіторської заборгованості, що спростовує доводи відповідача про необхідність створення резерву сумнівної заборгованості, а також про нібито заборону віднесення помилково не відображеної до 01.04.2011 року безнадійної дебіторської заборгованості до складу валових витрат. Наведене, на думку представника позивача, свідчить про відсутність порушень з боку позивача правил ведення обліку валових витрат та валових доходів та відображення податкових зобов'язань у поданій податковій декларації з податку на прибуток за звітний податковий період 2012 року, оскільки помилку щодо відображення безнадійної дебіторської заборгованості було виправлено на підставі п. 50.1 ст. 50 ПКУ та з урахуванням строків передбачених ст. 102 Податкового кодексу України. З огляду на вищевикладене представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти позову заперечував в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ТОВ "НВФ "Константа-строй" до ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська надано Податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2012 рік № 9086624293 від 06.02.2013 р. У рядку 06.4.35 Додатку ІВ до рядка 06.4 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік № 9086624293 від 06.02.2013 р. ТОВ "НВФ "Константа-строй" включено суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 500 000 грн. Підчас перевірки позивача було встановлено, що між ТОВ "НВФ "Константа-строй" та ПП „Чисто-Строй" укладено Договір підряду від 28.10.2008 р. № 16. У зв'язку з відсутністю оплати за Договором підряду, між ПП „Чисто-Строй" (Первісний боржник) та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" (Новий боржник) укладено Договір переведення боргу від 29.01.2009 р. №29/01. У зв'язку з частковим невиконанням ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" зобов'язань за Договором переведення боргу від 29.01.2009 р. №29/01, ТОВ "НВФ "Константа-строй" було надано заяву до ДУМВС України в Дніпропетровській області від 27.05.2009 р. № 13/09 щодо відкриття карної справи стосовно посадових осіб ПП „Чисто-Строй" та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" та притягнення останніх до кримінальної відповідальності; надіслано претензію до ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" від 23.04.2009 р. на суму 500 000,40 грн.; поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення надіслано позовну заяву від 15.06.2009 р. № 15-06/09 на адресу Господарського суду м.Києва та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис". На дату реєстрації акту про результати документальної невиїзної перевірки, в ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ухвала про відкриття провадження по вказаній справі відсутня. Враховуючи вищевикладене представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що в порушення вимог ст. 159, п. 5 підрозділу 4 розділу XX ПКУ, ТОВ "НВФ "Константа-строй" у рядку 06.4.35 Додатку ІВ до рядка 06.4 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік безпідставно включено суму списаної безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 500 000 грн., в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 500 000 грн. Зазначене порушення призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2012 рік на суму 105 000 грн. Враховуючи вищевикладене представник відповідача наголошував на тому, що акт №2988/1501/35484249 від 07.06.13 складений правомірно, згідно діючого законодавства, а висновки за результатами акту перевірки є цілком обґрунтованими. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 14.08.2013 року № 0004521502, винесено на підставі вищезазначеного акта є правомірними. З огляду на вищевикладене просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Правовідносини, що випливають з позовних вимог регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ, Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року №334/94-ВР. Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Константа-строй" (код ЄДРПОУ 35484249) перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області, як платник податків та зборів, у тому числі (у період, що розглядається) податку на прибуток приватних підприємств. З 31.05.2013р. по 01.06.2013р. посадовою особою Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Відповідач) була проведена документальна невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Константа-строй" з питань правомірності відображення у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості. За результатами перевірки було складено Акт від 07.06.2013 р. №2988/1501/35484249 (надалі - Акт перевірки), на підставі якого було встановлено порушення: ст.159, п.5 підрозділу 4 розділу ХХ ПКУ, в результаті чого ТОВ "Науково-виробнича фірма "Константа-строй" занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток за 2012 рік на суму 105 000 грн. В результаті зазначеного порушення відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення: - від 14.08.2013р. №0004521502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальній сумі 131 250,00 грн., з яких за основним платежем (збільшено податкове зобов'язання) у розмірі 105 000,00 грн., та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 26 250,00 грн. Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Пунктом 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Відповідно до п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (та у разі потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. 16.08.2013 року позивачем за № 100/13 було подано первинну скаргу до Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області рішенням від 28.08.2013 року №2077/10/04-36-10-0409 термін розгляду скарги продовжило до 18 жовтня 2013 року (включно). Рішенням Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 01.10.2013 року №2852/10/04-36-10-04-09 первинну скаргу позивача було залишено без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін. Не погодившись з рішенням податкового органу нижчого рівня позивачем було подано повторну скаргу від 10.10.2013р. №148/13 до Міністерства доходів та зборів України. Рішенням від 28.10.2013р. №14184/6/99-99-10-01-15 Міністерство доходів та зборів України строк розгляду скарги продовжило до 12.12.2013 року включно. Рішенням Міністерства доходів та зборів України від 06.12.2013р. №17025/6/99-99-10-01-15 повторна скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 14.08.2013р. №0004521502 - без змін. В акті перевірки позивача зазначено, що в порушення вимог ст.159, п. 5 підрозділу 4 розділу XX ПКУ, ТОВ "НВФ "Константа-строй" у рядку 06.4.35 Додатку ІВ до рядка 06.4 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік безпідставно включено суму списаної безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 500 000 грн., в результаті чого завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 500 000 грн. Зазначене порушення призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за 2012 рік на суму 105 000 грн. Податковий орган прийшов до вищенаведених висновків, оскільки вважає, що позивач втратив право на відображення суми безнадійної дебіторської заборгованості у сумі 500 000,00 грн., оскільки здійснення заходів щодо стягнення боргів відбувалось до набрання чинності III розділом Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ, але підприємство не скористалось правом на включення суми заборгованості до складу валових витрат і не відшкодувало за рахунок резерву, то при обчисленні об'єкту оподаткування після 01.04.2011р. суми такої дебіторської заборгованості в обліку продавця не відображаються та відповідно підприємство втрачає право на віднесення суми зазначеної дебіторської заборгованості до складу витрат. Суд не погоджується з наведеною позицією відповідача з огляду на наступне. 06.02.2013 р. ТОВ "НВФ "Константа-строй" до ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська надано Податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2012 рік № 9086624293. У рядку 06.4.35 Додатку ІВ до рядка 06.4 вищезазначеної Податкової декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ "НВФ "Константа-строй" включено суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 500 000 грн. Підприємством 13.05.2013 р. отримано запит ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська від 13.05.2013 р. № 18533/10/15-121 щодо надання пояснень та їх документального підтвердження стосовно відображення у рядку 06.4.35 Додатку ІВ до рядка 06.4 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік суми списаної безнадійної дебіторської заборгованості у розмірі 500 000 грн. Листом від 29.05.2013 р. (вх. № 16412/10) посадовими особами ТОВ "НВФ "Константа-строй" надано пояснення та копії документів. В ході перевірки позивача було встановлено наступне, що також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями документів. Між ТОВ "НВФ "Константа-строй" (Підрядчик) та ПП „Чисто-Строй" (Замовник) було укладено Договір підряду від 28.10.2008 р. № 16 (копія міститься в матеріалах справи). Згідно довідки про вартість виконаних робіт від 30.11.2008 р. (копія міститься в матеріалах справи), вартість робіт складає 678 500,40 грн. Відповідно до акту прийому виконаних підрядних робіт від 30.11.2008 р. № 1 (копія міститься в матеріалах справи) ТОВ "НВФ "Константа-строй" (Підрядчик) здав, а ПП „Чисто-Строй" (Замовник) прийняв земляні роботи загальною вартістю 678 500,40 грн. У зв'язку з відсутністю оплати за Договором підряду, між ПП „Чисто-Строй" (Первісний боржник) та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" (Новий боржник) укладено Договір переведення боргу від 29.01.2009 р. №29/01 (копія міститься в матеріалах справи). Умови договору передбачають наступне: п. 1. Первісний божник переводить, а Новий боржник приймає на себе виконання зобов'язань зі сплати суми боргу, який виник на підставі Договору № 16 від 28.10.2008 р. (Основний договір), укладеного між Первісним боржником і ТОВ „НВФ „КОНСТАНТА-СТРОЙ" (Кредитор). п. 2. Первісний боржник переводить на Нового боржника борг в обсязі і на умовах, що існують у момент укладання даного Договору. Сторони домовилися про встановлення грошової оцінки боргу, що переводиться, в сумі 678 500,40 грн. п. 3. Первісний боржник сплачує Новому боржнику плату за прийняття боргу в розмірі 678 500,40 грн. протягом 5 робочих днів із дня укладання Договору. п. 4. Первісний боржник передає Новому боржнику протягом 5 робочих днів з моменту укладання даного Договору правовстановлюючі документи, пов'язані з переведенням боргу. п. 7. Згоду на переведення боргу отримано від ТОВ „НВФ „КОНСТАНТА-СТРОЙ" згідно з письмовим повідомленням № 1 від 29.01.2009 р., що додається до цього Договору. п. 10. Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов'язань, взятих на себе зобов'язань. До вказаного Договору було надано Акт звірки розрахунків між ТОВ "НВФ "Константа-строй" та ПП „Чисто-Строй" від 13.02.2009 р. № 5 (копія міститься в матеріалах справи) на суму 678 500,40 грн. Згідно виписок з особового рахунку ТОВ "НВФ "Константа-строй" від 02.02.2009 р. та від 23.03.2009 р., підприємством ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" сплачено на користь ТОВ "НВФ "Константа-строй" суму боргу у розмірі 178 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 02.02.2009 р. № 368 на суму 78 500,00 грн. та від 23.03.2009 р. №19 на суму 100 000,00 грн. (копія банківських виписок містяться в матеріалах справи). У зв'язку з подальшим невиконанням ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" зобов'язань за Договором переведення боргу від 29.01.2009 р. № 29/01, ТОВ "НВФ "Константа-строй" було здійснено наступні дії: - надано заяву до ДУМВС України в Дніпропетровській області від 27.05.2009 р. №13/09 щодо відкриття карної справи стосовно посадових осіб ПП „Чисто-Строй" та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" та притягнення останніх до кримінальної відповідальності; - надіслано претензію до ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" від 23.04.2009 р. на суму 500 000,40 грн.; - поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення надіслано позовну заяву від 15.06.2009 р. № 15-06/09 на адресу Господарського суду м. Києва та ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис". Ухвалою Господарського суду м.Києва від 30.06.2009 року у справі №05-5-31/24417 позовну заяву ТОВ "НВФ "Константа-строй" до ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" та ПП «Чисто-строй» про стягнення 500 000, 40 грн. повернуто без розгляду. Ухвалою Господарського суду Київської області від 24 травня 2013 року у справі №910/8897/13 відмовлено у прийнятті позовної заяви ТОВ "НВФ "Константа-строй" до ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" та ПП «Чисто-строй» про стягнення 500 000, 40 грн. до розгляду у зв'язку з припиненням (ліквідацією) юридичних осіб ТОВ „Фаворит-Торгбудсервис" та ПП «Чисто-строй». Відповідно до п.«в» пп.14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПКУ безнадійна заборгованість - заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією. Відповідно до п.1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» безнадійна заборгованість - заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності). Пунктом 5 підрозділу 4 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що норми пункту 159.1 статті 159 цього Кодексу не поширюються на заборгованість, що виникла у зв'язку із затримкою в оплаті товарів, виконаних робіт, наданих послуг, якщо заходи щодо стягнення таких боргів здійснювалися до набрання чинності розділом III цього Кодексу. З метою оподаткування відображення в обліку продавця та покупця такої заборгованості здійснюється до повного погашення чи визнання такої заборгованості безнадійною у такому порядку: порядок урегулювання сумнівної заборгованості, щодо якої заходи із стягнення розпочато до набрання чинності розділом III цього Кодексу. Платник податку - продавець зобов'язаний збільшити дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до складу витрат або відшкодованої за рахунок страхового резерву і у разі, якщо протягом такого податкового періоду відбувається будь-яка з таких подій: а) суд не задовольняє позову (заяви) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позову (заяви) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини; б) сторони договору досягають згоди щодо продовження строків погашення заборгованості чи списання всієї суми заборгованості або її частини (крім випадків укладення мирової угоди в межах процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, визначених законом); в) продавець, який не отримав відповіді на претензію протягом строків, визначених законом, або отримав від покупця відповідь про визнання наданої претензії, але не отримує оплати (інших видів компенсацій у рахунок погашення заборгованості) протягом визначених у такій претензії строків та при цьому протягом наступних 90 днів не звертається до суду (господарського суду) із заявою про стягнення заборгованості або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна. На суму додаткового податкового зобов'язання, розрахованого внаслідок такого збільшення, нараховується пеня у розмірах, визначених законом для несвоєчасного погашення податкового зобов'язання. Зазначена пеня розраховується за строк з першого дня податкового періоду, наступного за періодом, протягом якого відбулося збільшення витрат, до останнього дня податкового періоду, на який припадає збільшення доходу, та сплачується незалежно від значення податкового зобов'язання платника податку за відповідний звітний період. Пеня не нараховується на заборгованість (її частину), списану або розстрочену внаслідок укладення мирової угоди відповідно до законодавства з питань банкрутства починаючи з дати укладення такої мирової угоди. Якщо в майбутньому (з урахуванням строку позовної давності) такий продавець звертається до суду, то він має право збільшити витрати на суму оскаржуваної заборгованості; у разі якщо платник податку оскаржує рішення суду в порядку, встановленому законом, збільшення доходу, передбачене цим пунктом, не відбувається до моменту прийняття остаточного рішення відповідним судом; платник податку - покупець зобов'язаний збільшити доходи на суму непогашеної заборгованості (її частини), визнаної у порядку досудового врегулювання спорів або судом чи за виконавчим написом нотаріуса, у податковому періоді, на який припадає перша з подій: а) або 90-й календарний день з дня граничного строку погашення такої заборгованості (її частини), передбаченого договором, або визнаної претензією; б) або 30-й календарний день від дня ухвалення рішення судом про визнання (стягнення) такої заборгованості (її частини) або вчинення нотаріусом виконавчого напису. Строки, визначені абзацом «а» цього пункту, поширюються також на випадки, коли покупець не надав відповіді на претензію, надіслану продавцем, у строки, визначені законом. Строки, визначені абзацом «б» цього пункту, застосовуються незалежно від того, розпочав державний виконавець або особа, прирівняна до нього згідно із законом, заходи з примусового стягнення боргу чи ні. Зазначене в цьому підпункті збільшення доходу покупця не здійснюється стосовно заборгованості (її частини), яка погашається таким покупцем до настання строків, визначених абзацами «а» чи «б» цього підпункту. Якщо у наступних податкових періодах покупець погашає суму визнаної заборгованості або її частину (самостійно чи за процедурою примусового стягнення), такий покупець збільшує витрати на суму такої заборгованості (її частини) за наслідками податкового періоду, на який припадає таке погашення. Заборгованість, попередньо віднесена до складу витрат або відшкодована за рахунок страхового резерву, яка визнається безнадійною внаслідок недостатності активів покупця, визнаного банкрутом у встановленому порядку або внаслідок її списання згідно з умовами мирової угоди, укладеної відповідно до законодавства з питань банкрутства, не змінює податкових зобов'язань як покупця, так і продавця у зв'язку з таким визнанням. Відповідно до пп.12.1.1 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», платник податку - продавець товарів (робіт, послуг) має право збільшити суму валових витрат звітного періоду на вартість відвантажених товарів (виконаних робіт, наданих послуг) у поточному або попередніх звітному податкових періодах у разі коли покупець таких товарів (робіт, послуг) затримує без погодження з таким платником податку оплату їх вартості (надання інших видів компенсацій їх вартості). Таке право на збільшення суми валових витрат виникає, якщо протягом такого звітного періоду відбувається будь-яка з таких подій: а) платник податку звертається до суду з позовом (заявою) про стягнення заборгованості з такого покупця або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна; б) зазначена затримка в оплаті (наданні інших видів компенсацій) перевищує 90 календарних днів та платник податку - продавець отримує від покупця згоду про визнання раніше надісланої йому претензії в порядку досудового врегулювання спору або не отримує відповіді на таку претензію протягом строків, визначених законодавством; в) за поданням продавця нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості з покупця або стягнення заставленого майна (крім податкового боргу). Згідно з пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 цього ж Закону платник податку - продавець зобов'язаний збільшити валовий дохід відповідного податкового періоду на суму заборгованості (її частини), попередньо віднесеної ним до скличу валових витрат згідно з підпунктом 12.1.1 цього пункту або відшкодованої за рахунок страхового резерву згідно із пунктом 12.3 цієї статті, у разі коли протягом такого податкового періоду відбувається будь-яка з таких подій: а) суд не задовольняє позов (заяву) продавця або задовольняє його частково чи не приймає позов (заяву) до провадження (розгляду) або задовольняє позов (заяву) покупця про визнання недійсними вимог щодо погашення цієї заборгованості або її частини; б) сторони договору у досудовому порядку досягають згоди щодо продовження строків погашення заборгованості чи списання всієї суми заборгованості або її частини (крім випадків укладення мирової угоди в межах процедур відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, визначених законом); в) продавець, який не отримав відповіді на претензію протягом строків, визначених законодавством, або отримав від покупця відповідь про визнання наданої претензії, але не отримує оплати (інших видів компенсацій у рахунок погашення заборгованості) протягом визначених у такій претензії строків, та при цьому протягом наступних 90 днів не звертається до суду (господарського суду) із заявою про стягнення заборгованості або про порушення справи про його банкрутство чи стягнення заставленого ним майна. Отже з аналізу вищенаведених правових норм суд приходить до висновку, що відповідні норми можуть бути застосовані лише у разі попереднього відображення дебіторської заборгованості у складі витрат. Оскільки позивачем таке відображення не здійснювалось, тому застосовувати до нього вищезазначених норм є безпідставним. Також, згідно з пп.5.2.8 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що був чинним на момент виникнення правовідносин, до валових витрат включаються суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку. Пунктом 11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яким встановлені правила ведення податкового обліку, передбачено, що датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), або дата оприбуткування платником податку товарів. З вищенаведеного вбачається, що звернувшись із претензією від 23.04.2009 р. до боржника - ТОВ «Фаворит-Торгбудсервіс» і не отримавши відповідь на претензію, позивач міг діяти у межах приписів, передбачених пп.12.1.1 п. 12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого, на підставі пп.5.2.8 п. 5.2 ст. 5 Закону України про прибуток у нього виникало право на збільшення суми валових витрат у такому звітному періоді на вартість неоплачених виконаних у попередньому звітному періоді робіт на суму 500 000,00 грн., яким позивач помилково не скористався. Також, відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПКУ у разі якщо у майбутніх податкових періодах (із урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені. Відповідно до п.102.1 ст. 102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, до настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Крім того, відповідно до абз. 2 п. 138.11 ст. 138 ПКУ до складу витрат відносяться суми витрат, не враховані в минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлені у звітному податковому періоді в розрахунку податкового зобов'язання. Також, слід зазначити, що у періоді виникнення податкових зобов'язань (листопад 2008 року) при виконанні робіт позивачем сума (678 500,40 грн.) була віднесена до валових доходів, а у періоді виправлення помилки (звітний податковий період 2012 року) позивач збільшив валові витрати на суму залишку такої безнадійної дебіторської заборгованості. Вищезазначене спростовує доводи відповідача про необхідність створення резерву сумнівної заборгованості, а також про заборону віднесення помилково не відображеної до 01.04.2011 року безнадійної дебіторської заборгованості до складу валових витрат. Відповідно до п.56.21 ст.56 ПКУ у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку позивача правил ведення обліку валових витрат та валових доходів та відображення податкових зобов'язань у поданій податковій декларації з податку на прибуток за звітний податковий період 2012 року, оскільки помилку щодо відображення безнадійної дебіторської заборгованості було виправлено на підставі п. 50.1 ст. 50 ПКУ та з урахуванням строків передбачених ст. 102 Податкового кодексу України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем правомірність оскаржуємого податкового повідомлення-рішення від 14.08.2013 року №0004521502 не доведена, доводи позивача не спростовані. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Отже, документально підтверджені позивачем судові витрати - судовий збір підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Результат розгляду: granted