Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

У червні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Горохівської районної державної адміністрації Волинської області про стягнення недоплаченої суми разової щорічної грошової допомоги як учаснику війни. Позивачка посилалася на те, що вона як учасник війни має право на отримання разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком згідно з ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, відповідач в 2011 році роках виплатив таку допомогу в меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством. Позивачка просила зобов'язати управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Горохівської районної державної адміністрації Волинської області виплатити на її користь разову щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2011 рік в розмірі 2172 грн. Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 29.07.2011 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Горохівської районної державної адміністрації Волинської області при виплаті [PERSON] щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2011 року як учаснику війни. Зобов'язано управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Горохівської районної державної адміністрації Волинської області доплатити [PERSON] щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2011 року як учаснику війни в розмірі 2172 грн. Постанову Горохівського районного суду Волинської області від 29.07.2011 року оскаржило управління праці, соціальних питань та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Горохівської районної державної адміністрації Волинської області, подавши на неї апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не з'ясовані всі обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Разова грошова допомога до 5 травня була виплачена позивачці відповідно до чинного законодавства та в розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема згідно постанови КМУ № 341 від 4.04.2011 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань». Апелянт просить скасувати постанову Горохівського районного суду Волинської області від 29.07.2011 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Оскільки, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, тому, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. В справі встановлено, що позивачка [PERSON] є учасником війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.5). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] має право щорічно до 5-ого травня отримувати грошову допомогу відповідно до вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Розмір отриманої позивачкою у 2011 році разової грошової допомоги до 5-ого травня не відповідає вимогам зазначеного Закону, тому відповідач повинен її доплатити позивачці в загальній сумі 2172 грн. Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх частково правильними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Законом України від 19.06.2003 р. N968-IV Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено ст. 171 відповідно до ч. 4 якої, особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України, виключно Законом про Державний бюджет України визначаються видатки на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. За цим конституційним приписом у разі якщо застосування пільг, компенсацій та гарантій для певних категорій громадян, у тому числі виплата грошової допомоги для учасників бойових дій, потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України, його обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім закону про Державний бюджет України. Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Законом України «Про Державний бюджет на 2004 рік», Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмежувалась дія статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішеннями Конституційного Суду України від 1.12.2004 N20-рп/2004, від 9.07.2007 року N6-рп/2007 і від 22.05.2008 року N10-рп/2008 визнавались неконституційними положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2004, 2007 і 2008 роки», якими зупинялись на ці роки дія статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Як видно з матеріалів справи, позивачці [PERSON] одноразову щорічну грошову допомогу до 5 травня як учаснику війни за 2011 рік виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 341 від 4.04.2011 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» в розмірі 120 грн. Оскільки норми Законів, якими обмежувалась дія ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційними і втратили свою чинність, то у 2011 році ст. 14 цього Закону діяла у редакції відповідно до якої, щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] щодо виплати щорічної разової грошової допомоги як учаснику війни за 2011 рік в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, судова колегія звертає увагу на відсутність підстав для визначення в судовому порядку конкретного розміру допомоги, оскільки такий повинен визначатися саме управлінням праці та соціального захисту населення Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, а не судом. При нарахуванні та виплаті щорічної одноразової грошової допомоги слід виходити із розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої. мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого ч.1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішивши спір, помилково сформулював резолютивну частину постанови, вказавши суму виплати, тому колегія суддів визнає можливим змінити постанову, зазначивши про обов'язок відповідача нарахувати та виплатити позиваці допомогу до 5 травня з одночасним визнанням неправомірними дій відповідача в частині відмови у виплаті даної допомоги з метою повного захисту прав та інтересів позивачки.

Результат розгляду: partial