Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив в судовому засіданні (а.с.31-33) і в якому просить скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 07.02.2014 року про відкриття виконавчого провадження № 41933348 та зобов'язати відповідача винести постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 806/3243/13-а від 25.12.2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова від 07.02.2014 року є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби порушив ст.ст. 20,21 Закону України "Про виконавче провадження" шляхом прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа виданого Житомирським окружним адміністративним судом. Також зазначає, що виконання зазначеного виконавчого листа повинно здійснюватись відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, а не відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, позов просив задовольнити. Пояснив, що відповідач є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, а тому виконавче провадження підвідомче не відповідачу. Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с.15-18). Також пояснив, що оскаржувану постанову прийнято в порядку встановленому Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ч. 1 ст. 21 даного Закону передбачено, що на відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України покладається виконання рішень, за якими боржниками є інші органи державної влади, до яких відноситься боржник. Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, колегія приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 року із наступними змінами (далі - Закон). Відповідно до статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною першою статі 17 Закону, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною першою статті 25 вказаного Закону встановлений обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Судом встановлено, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 07.02.2014 року, з посиланням на ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження", винесена спірна постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 5557/13 по справі № 806/3243/13-а, виданого 25.12.2013 року Житомирським окружним адміністративним судом (а.с.8), за яким боржником є Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області. Вирішуючи питання щодо правомірності дій та рішення відповідача, що є суб'єктом владних повноважень, суд, згідно із приписами ч. 3 ст. 2 КАС України, зобов'язаний перевірити, чи прийнято (вчинені) вони на підставі закону, в межах повноважень, безпосередньо та добросовісно. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 закону України "Про виконавче провадження", на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими: 1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізовані прокуратури на правах обласних, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи. Встановлено, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо зобов'язання позивача видати дочірньому підприємству "Шпат" дозвіл на заняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельної ділянки, площею 21,7359 та, що розташована за межами с. вільха Романівського району Житомирської області для геологічного вивчення, в тому числі, з дослідно - промисловою розробкою. Згідно, статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", передбачено, що державний контроль за використання та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Положенням про Державну інспекцію сільського господарства затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 року № 459/2011, передбачено, що Державна інспекція сільського господарства є центральним органом виконавчої влади, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені територіальні органи - державні інспекції сільського господарства, зокрема в областях та районах. Так, згідно п. 1 Положення про Державну інспекцію сільського господарства в Житомирській області, затвердженого Наказом Державної інспекції сільського господарства України від 28.02.2012 року № 104, відповідач є територіальним органом Державної інспекції сільського господарства України та їй підпорядковується. Враховуючи наведене, суд вважає, що Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області є територіальним органом, а не підрозділом, центрального органу виконавчої влади, а тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 5557/13 по справі № 806/3243/13-а, виданого 25.12.2013 року Житомирським окружним адміністративним судом, підвідомче відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, як інший орган державної влади. З огляду на викладене суд не погоджується, з доводами позивача викладеними в позовній заяві, оскільки відповідач приймаючи оскаржувану постанову діяв на підставі та в межах чинного законодавства. Щодо позовних вимог про зобов'язання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винести постанову про закінчити виконавчого провадження суд зазначає наступне. Підстави закінчення виконавчого провадження встановлені статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження". В ході розгляду справи не встановлено наявності жодної з наведених в цій статті обставин для закінчення виконавчого провадження, а тому, вимоги позивача про зобов'язання закінчити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 5557/13 по справі № 806/3243/13-а від 25.12.2013 року є також необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied