Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся [PERSON] до директора державного підприємства "Державний науково технічний центр ядерної та радіаційної безпеки" Громова Григорія Володимировича про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою суду від 15.01.2014 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 27.10.2013 року він направив на електронну адресу Державної інспекції ядерного регулювання України запит до публічної інформації з проханням надати інформацію про перелік замовників проектів державних експертиз ядерної та радіаційної безпеки, яким у період з 01.01.2010 по 27.10.2013 такі проекти були розроблені, разом з вищевказаним переліком просив надати перелік виконавців кожного з цих проектів державних експертиз та вартість кожної проведеної експертизи ядерної та радіаційної безпеки. Листом від 31.01.2013 року Держатомрегулювання посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслала запит позивача в частині інформації про вартість експертиз до державного підприємства "Державний науково технічний центр ядерної та радіаційної безпеки". Листом від 06.11.2013 року Державний науково технічного центр ядерної та радіаційної безпеки відмовив позивачу у наданні відповідної інформації, посилаючись на те, що він не є розпорядником інформації. Позивач вважає протиправною відмову директора державного підприємства "Державний науково технічний центр ядерної та радіаційної безпеки" Громова Григорія Володимировича у наданні інформації щодо вартості проведених експертиз ядерної та радіаційної безпеки, відтак, позивач звернувся до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у наданні інформації щодо вартості проведених експертиз ядерної та радіаційної безпеки та зобов'язати директора державного підприємства «Державний науково технічний центр ядерної та радіаційної безпеки» Громова Григорія Володимировича надати у встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» термін інформацію про вартість експертиз ядерної та радіаційної безпеки, що були проведені за період визначений у запиті позивача. Відповідач у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, посилаючись в тому числі на заперечення до позовної заяви. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Згідно з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною 5 ст. 18 КАС України визначено, що у разі невизначеності цим Кодексом предметної підсудності адміністративної справи така справа розглядається місцевим адміністративним судом за вибором позивача. Оскільки, позивач вважає, що розпорядник запитуваної інформації - директор ДП «Державний науково технічний центр ядерної та радіаційної безпеки» вчинив протиправні дії він, звертаючись з позовною заявою до Одеського окружного адміністративного суду з відповідними позовними вимогами, скористався правом вибору територіальної та предметної підсудності, що передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та ч. 5 ст. 18, ч. 2 ст. 19 КАС України. Відтак, суд дійшов висновку, що справу належить розглядати в Одеському окружному адміністративному суді. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Як було встановлено під час розгляду справи, 27.10.2013 року позивач направив до Державної інспекції ядерного регулювання України запит, в якому, посилаючись на Закон України «Про доступ до публічної інформації», просив надати перелік замовників проектів державних експертиз ядерної та радіаційної безпеки, якими у період з 01.01.2010 по 27.10.2013 такі проекти були розроблені, разом з вищевказаним переліком просив надати перелік виконавців кожного з цих проектів державних експертиз та вартість кожної проведеної експертизи ядерної та радіаційної безпеки (а.с. 7). Разом з листом від 31.10.2013 року № 09-15/7635-43 Державна інспекція ядерного регулювання України направила на адресу позивача перелік замовників проектів державних експертиз ядерної та радіаційної безпеки у період з 01.01.2010 по 27.10.2013, які за дорученням Держатомрегулювання України були виконані державним підприємством «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки». Щодо вартості проведених державних експертиз Державна інспекція ядерного регулювання України повідомила позивача, що відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Відтак, Державна інспекція ядерного регулювання України повідомила, що у зв'язку з тим, що запитуваною інформацією володіє державне підприємство «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки», запит позивача було направлено до вказаного державного підприємства. Листом від 06.11.2013 року № 005/3094 державне підприємство «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» повідомило позивача, що у відповідності до положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» воно не є суб'єктом владних повноважень та не має публічної інформації. Комерційна інформація, що стосується вартості наданих державним підприємством послуг не є публічною інформацією в розумінні зазначеного закону. Така інформація є виключно конфіденційною інформацією підприємства й конфіденційною інформацією контрагентів підприємства та не підлягає розповсюдженню третім особам у відповідності до встановленого на підприємстві режиму захисту конфіденційної інформації та взятих на себе договірних зобов'язань (а.с. 9). Відповідно до ст.1, ч. 1 ст. 2 , Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом Метою Закону України "Про доступ до публічної інформації" є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Принципом забезпечення доступу до публічної інформації відповідно до п. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації" є вільне отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом. Положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п. 2, ч. 1 ст. 5). В свою чергу до інформації з обмеженим доступом належить, в тому числі конфіденційна інформація (п. 1 ч. 1 ст. 6). Обмеження доступу до інформації відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації"). Відповідно до ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, прирівнюються суб'єкти господарювання, які в тому числі володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) Приписами ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Як було встановлено під час розгляду адміністративної справи Державне підприємство «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки», є державним унітарним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, має статус подвійного підпорядкування Державній інспекції ядерного регулювання України (далі - Держатомрегулювання України) та Національній академії наук України. Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», Порядком проведення державної експертизи ядерної та радіаційної безпеки, затвердженого наказом Держатомрегулювання України від 21.02.2005 №21, державну експертизу ядерної та радіаційної безпеки проводить відповідний орган - Держатомрегулювання України силами структурних підрозділів або із залученням експертів, в тому числі може залучатися експертна організація, яка надає науково-технічну підтримку Держатомрегулюванню України. Згідно Статуту ДП «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» метою діяльності підприємства, в тому числі є науково-технічна та експертна підтримка Уповноваженого органу управління як органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки (п. 2.1. Статуту). Основними завданнями підприємства, в тому числі, є наукова, аналітична, експертна, інформаційна та консультативна підтримка державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки у сфері використання ядерної енергії. Окрім того, Підприємство відповідно до покладених на нього завдань бере участь у проведенні державних експертиз матеріалів з обгрунтування безпеки та фізичного захисту ядерних установок, об'єктів для поводження з радіоактивними відходами та джерел іонізуючого випромінювання в рамках дозвільних процедур. Наказом ДП «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» від 15.01.2013 року № 04 на підставі глави 46 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 36, 162 Господарського кодексу України, ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 21 Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.1993 № 611 «Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці» затверджено та введено в дію з 16.01.2013 року Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію (ПЛ 6/005.039:2013 "Система управління якістю. Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію ДНТЦ ЯРБ"). Вказаним Положенням відповідач визначив перелік інформації, що складає комерційну таємницю ДНТЦ ЯРБ та іншу конфіденційну інформацію ДНТЦ ЯРБ, встановив порядок доступу працівників Державного підприємства «Державний науково- технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» до Інформацї, порядок доступу до Інформації контрагентів та третіх осіб, а також відповідальність за розголошення Інформації. Згідно Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію, конфіденційна інформація ДНТЦ ЯРБ, це інформація, яка перебуває у володінні, користуванні, розпорядженні ДНТЦ ЯРБ та/або його працівників, перелік та порядок доступу до якої встановлений цим Положенням, розголошення якої може завдати шкоди інтересам ДНТЦ ЯРБ та/або його окремим працівникам. Комерційна таємниця ДНТЦ ЯРБ - частина конфіденційної інформації, що пов'язана з виробництвом, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю ДНТЦ ЯРБ, перелік та порядок доступу до якої встановлений цим Положенням. Розголошення інформації, що становить комерційну таємницю ДНТЦ ЯРБ, та іншу конфіденційну інформацію ДНТЦ ЯРБ - дія (як умисна так і з необережності) або бездіяльність працівника, в результаті якої Інформація в будь-якій можливій формі (усній, письмовій, електронній, іншій формі) стає відомою контрагентам або третім особам, у спосіб, що не передбачений цим Положенням, або з порушенням вимог цього Положення. Також, вищезазначеним Положенням визначено, що до контрагентів відповідача відносяться юридичні та/або фізичні особи, які не є працівниками ДНТЦ ЯРБ, з якими укладено цивільно-правові або господарські договори на виконання робіт, надання послуг тощо, в свою чергу до третіх осіб - юридичні особи, в тому числі - органи державної влади, а також фізичні особи, з якими ДНТЦ ЯРБ не має договірних відносин. Вимоги конфіденційності, визначені Положенням, поширюються на всі документи, а також будь-яку Інформацію в письмовому, електронному, усному, графічному чи будь-якому іншому вигляді, якщо така Інформація за своїм змістом відповідає Переліку інформації, що становить комерційну таємницю ДНТЦ ЯРБ, та іншої конфіденційної інформації ДНТЦ ЯРБ, визначеному в Додатку А. Окрім того, види (категорії) інформації, що підлягають захисту, та документи, що містять таку інформацію, може бути визначено в договорах ДНТЦ ЯРБ з контрагентами. Відповідно до Положення, перелік інформації, що є комерційною таємницею ДНТЦ ЯРБ, визначений в Додатку А. Згідно Додатку А до Положення про комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію, відомості, які є комерційною таємницею контрагентів згідно з умовами укладених договорів є інформацією, що становить комерційну таємницю. Окрім того, Додатком А визначена інша конфіденційна інформація відповідача, а саме Договірна документація та Інформація, яка є конфіденційною згідно з умовами укладених договорів. Частина 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» встановлює види інформації з обмеженим доступом, якими є конфіденційна, таємна та службова інформація. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію», конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 162 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання, що є володільцем технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами, за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв'язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а володілець інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності. Окрім того, представник відповідача пояснив, що умови щодо конфіденційності інформації містяться в текстах договорів ДНТЦ ЯРБ з іншими суб'єктами господарювання, надаючи інформації статусу конфіденційної та з контрагентами відповідача також підписуються Угоди про конфіденційність. Суд також акцентує увагу, що позивач у позовних вимогах просив визнання дій у частині відмови у наданні інформації щодо вартості проведених експертиз ядерної та радіаційної безпеки протиправними та зобов'язання відповідача надати інформацію про вартість проведених експертиз ядерної та радіаційної безпеки, що були визначені у запиті від 27.10.2013 року. Водночас, у судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач займається лише проектами та бере участь у проведені експертиз, відтак що стосується вартості кожної проведеної експертизи ядерної та радіаційної безпеки у період з 01.01.2010 по 27.10.2013 не відноситься до компетенції відповідача. Розглянувши адміністративну справу, суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація входить до переліку відомостей, що належать до конфіденційної інформації відповідача, згідно з вказаним вище положенням та договірними зобов'язаннями, відтак, при підготовці відповіді на запит [PERSON] відповідач діяв згідно з вимогами чинного законодавства України та положень внутрішніх нормативних документів. Під час розгляду справи судом не встановлено, що відповідачем по справі було порушено приписи положень діючого законодавства, чи проявлена бездіяльність під час виконання покладених на нього обов'язків. В свою чергу, представником позивача не було доведено обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем його прав, свобод чи інтересів належними та допустимими доказами. Частиною другою статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства. Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача. Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що докази, наведені позивачем під час розгляду адміністративної справи є недоведеними та безпідставними та не дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволені позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України у судовому засіданні 27.01.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: denied