Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність голови Чистенської сільської ради Кулешова М.П., який не розглянув у встановлені законодавством строки звернення позивача щодо виділення їй земельної ділянки, надання інформації відносно порядку виділення земельної ділянок громадянам, та просила зобов'язати відповідача надати їй відповіді на її заяви від 23.05.2013 р. №427, від 19.08.2013 р. №№ 698, 699. Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з 2000 року [PERSON] неодноразово зверталась до компетентних органів, щодо виділення або поставлення її у чергу на виділення їй під забудову земельної ділянки. На зазначені звернення голова Чистенської сільської ради Кулешов М.П., посилаючись на відсутність у резерві Чистенської сільської ради земельних ділянок, які б знаходились у межах населеного пункту та могли б бути виділені у власність, відмовляв позивачу. У 2007 році їй було запропоновано своїми силами знайти вільну земельну ділянку, яку їй у наступному і буде виділено. 19.03.2007 року позивач звернулась до Чистенської сільської ради із заявою, зареєстрованою під №564, про виділення їй земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських побудов та споруд. Рішенням 9-ої сесії 5 -го скликання від 20.04.2007 року відповідач відмовив їй у виділенні даної земельної ділянки без будь - яких підстав та без альтернативних варіантів. Восени 2013 року позивачу стало відомо про прийняття Чистенською сільською радою рішень про надання земельних ділянок громадянам, що перебували у черзі. 30.05.2013 року в усній формі позивач звернулась до землезабудовника Чистенської сільської ради - Пармузіної Н.П. про внесення [PERSON] до списків «відмовників» на підставі раніше поданих нею заяв та постійних відмов сільради, на що отримала категоричну відмову. [PERSON], зібравши всю необхідну документацію, 01.07.2013 року (вх..№520), подала заяву на сесію про внесення її до списків громадян «відмовників» на отримання земельної ділянки, у чергу у відповідності до її багаторазових звернень, починаючи з 19.03.2007 року, проте голова Чистенської сілької ради Кулешов М.П. їй відмовив. 23.05.2013 року позивачем до Чистенської сільської ради була подана заява, зареєстрована під №427 на ім'я голови Чистенської сільської ради Кулешова М.П., з питаннями, у якій вона намагалась вияснити кількість виділених земельних ділянок під забудову житлових будинків у період з 26.06.2008 року, у зв'язку з чим, її було поставлено на облік під №583. На той момент пройшло вже три місяці, але відповідь на її звернення так і не надійшла. На особистому прийомі Чистенського сільського голови Кулешова М.П. 12.08.2013 року та 15.08.2013 року, вияснити причину затягування з відповіддю позивачу не вдалось. У зв'язку з цим, 19.08.2013 року вона подала повторну заяву, зареєстровану під №698, у якій просила пояснити причину не надання відповіді на її лист під №427 від 23.05.2013 року. Звернення від 19.08.2013 року вже більш двох місяців залишається без відповіді. 19.08.2013 року позивач подала заяву під вх.№699 до Чистенської сільської ради на ім'я голови Кулешова М.П., у якій просила роз'яснити відповідно з якими статтями законодавства України їй було відмовлено у відповіді на заяву від 01.07.2013 року. Ні підставі викладеного позивач просив суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, визнати протиправною бездіяльність голови Чистенської сільської ради Кулешова М.П. та зобов'язати його розглянути заяви від 23.05.2013 р. №427, від 19.08.2013 р. №№ 698, 699 і надати відповідь. Представник відповідача - Калінченко В.О., яка діє на підставі довіреності від 03.10.2013р., виданої головою Чистенської сільської ради, позов визнала, зазначила, що звернення позивача [PERSON] на даний час розглянуті, несвоєчасність розгляду заяв викликана завантаженістю в роботі, в подальшому такого не допустять. По справі встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23.05.2013 р. позивач звернулася до Голови Чистенської сільської ради Сімферопольського району з заявою, в якій просила надати відповідь стосовно черговості отримання нею земельної ділянки та кількості земельних ділянок, що були виділені з 26.06.2008 р. (а.с. 4) 19.08.2013 р. позивач черговий раз звернулася до відповідача із заявою про розгляд її звернення щодо виділення земельної ділянки. (а.с.5-6) 25.09.2013 р. та 26.12.2013 р. [PERSON] звернулася із заявою до прокуратури Сімферопольського району, в якій просила здійснити перевірку причин, з яких їй не надано відповіді Чистенським сільським головою стосовно питання виділення земельної ділянки. (а.с. 26) 15.01.2014 р. та 20.01.2014 за вих. №№ 42/02-12 та 78/02-12 [PERSON] надано відповідь за підписом Голови Чистенської сільської ради Кулешова М.П., в якій позивачу повідомлено, що за період, що її цікавить, було виділено громадянам 934 земельні ділянки. Також заявнику роз'яснено, що ведення черги на отримання земельної ділянки не передбачено діючим законодавством. Обрана позивачем земельна ділянка не відповідає Генеральному плану с. Чистеньке, у зв'язку з цим на черговій сесії депутатів їй було відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації на цю ділянку. З пояснень представника відповідача судом також встановлено, що до теперішнього часу позивачу не було надано відповіді на заяву від 19.08.2013 р. вх. №698, в якій позивач просила повідомити причини ненадання відповіді на її попередні звернення. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначені принципи місцевого самоврядування, серед яких законодавець визначив такий принцип діяльності органів місцевого самоврядування як гласність. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Частиною 3 статті 12 наведеного закону встановлено, що сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Пунктами 5-7 статті 38-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виконавчі комітети здійснюють розгляд письмових звернень про надання безоплатної первинної правової допомоги та надання такої допомоги з питань, що належать до їх компетенції, відповідно до закону; надають роз'яснення положень законодавства та консультації щодо порядку звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечують особистого прийому осіб для надання безоплатної первинної правової допомоги; Відповідно до ч.4 ст.42 вищезазначеного Закону сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; веде особистий прийом громадян; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Стаття 74 наведеного Закону передбачає, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Порядок реалізації права на інформацію встановлений ч.1 ст.6 Закону України «Про інформацію», згідно з якою реалізація права на інформацію здійснюється створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації. За приписами ч.2 ст.20 Закону України «Про інформацію» будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. За статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод. Згідно ст.7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» зобов'язано органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань, як це встановлено статтею 19 Закону України «Про звернення громадян». Стаття 20 цього ж Закону передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Конституцією України, а саме ст.14, задекларовано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 14 Земельного кодексу України віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок. Сукупність наведених норм закону вказує на те, що голова сільської ради, як посадова особа та керівник органу місцевого самоврядування, до повноваження якого входить розпорядження землями територіальної громади, повинен був розглянути і надати відповідь особисто або організувати надання відповіді відповідним відділом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, до повноваження якої віднесено розгляд такого питання, на звернення громадянина щодо порядку реалізації права на отримання у користування та власність земельної ділянки, а в разі неможливості задоволення заяви громадянина, надати мотивовану відповідь. З матеріалів справи встановлено, що відповідачем були порушені всі вищенаведені норми законів, у встановлені строки звернення [PERSON] розглянуто не було, тим самим порушено гарантоване право позивача на розгляд її звернення органом місцевого самоврядування і відповідачем - як посадовою особою, яка очолює такий орган, що призвело до перешкоджання позивачу реалізувати її право на отримання інформації та права на землю. Отже позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на звернення від 23.05.2013 р. та 19.08.2013р. за вих. №№ 427, 698, 699 та зобов'язання відповідача розглянути та дати відповідь є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи, що на момент розгляду справи відповідачем було надано відповідь на звернення [PERSON] від 23.05.2013 р. вх.№427 та від 19.08.2013 р. №699, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача надати відповідь лише на заяву від 19.08.2013 р. вх.№698, при цьому відповідь необхідно надати згідно з вимогами Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про інформацію», «Про звернення громадян» мотивовану та роз'яснити позивачу порядок реалізації нею її права на землю. Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі, на виконання делегованих повноважень. Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Згідно ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). З урахуванням зазначеного,

Результат розгляду: granted