Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя), в якій позивач просить суд: - визнати протиправними дії ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізької області щодо зазначення у акті перевірки №1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 висновку про нікчемність правочину; - скасувати акт №1133/1702-2248400195 від 28.08.2013; - визнати протиправними дії ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізької області щодо внесення в програмне забезпечення (АС-АУДИТ) висновків акту перевірки№1133/1702-2248400195 від 28.08.2013, що вплинуло на результати системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України; - зобов`язати ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізької області відновити в системі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України стан, який був до внесення висновків акту перевірки №1133/1702-2248400195 від 28.08.2013. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом проведено перевірку контрагентів позивача: ТОВ «ЛІГРАН» (код ЄДРПОУ 34656476) та ТОВ «ШОКОВІТА» (код ЄДРПОУ 33421689) без наявних на то підстав та повноважень, з порушенням встановленого порядку її проведення, а висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та порушують інтереси ФОП [PERSON] Тому, дії податкового органу щодо проведення перевірки, формування в акті висновків та коригування показників податкової звітності позивача за наслідками перевірки іншого підприємства є протиправними. Висновки Акту № 1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 базуються на обробці ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя висновків актів: 1) про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «ЛІГРАН» (№ 7250/224/34656476 від 28.12.2012); та 2) про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «ШОКОВІТА» (№7206/229/33421689 від 21.12.2012). Податковий орган не має повноважень щодо визначення нікчемними правочинів, вчинених суб'єктом господарювання. Отже, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, встановлюючи порушення товариством вимог статтей 203, 215, 216 та 228 ЦК України. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю та пояснили обставини справи таким чином, як вони викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, та пояснив, що дії податкового органу під час проведення перевірки були правомірними в межах встановленої компетенції. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Суб'єкт підприємницької діяльності ФОП [PERSON] зареєстровано Виконавчим комітетом міської ради 29.04.1993, свідоцтво про державну реєстрацію №21030000000036688, на податковому обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя перебуває з 29.04.1993 за № 13145. Зареєстрован в якості платника ПДВ (свідоцтво [NUMBER] від 01.04.2010 ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, ІПН [NUMBER]). СПД [PERSON] проводить наступні види підприємницької діяльності: вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), роздрібна торгівля деталями та приладдям для автомобільних засобів (КВЕД 45.32). На підставі наказу від 12.08.2013 № 290, виданого ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, направлення від 12.08.2013 № 285 проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності [PERSON] (р.к.о.р. [NUMBER]) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства при взаємовідносинах ТОВ «ЛІГРАН» (ЄДРПОУ 34656476) та ТОВ «ШОКОВІТА» (ЄДРПОУ 33421689) за період з 01.01.2012 по 15.08.2013. За результатами зазначеної перевірки. складено акт №1133/1702-2248400195 від 28.08.2013. Висновками Акту перевірки № 1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 встановлено відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товару (послуг), які підпадають під визначення ст. 163 ПК України від 02.12.2010. № 2755 - VI за перевіряємий період. - на підставі статтей 203, 215, 216, 228 та 236 ЦК України, правочини з придбання здійснені між СПД [PERSON] та ТОВ «ЛІГРАН» за період квітень, травень, червень, липень та серпень 2012 року, та ТОВ «ШОКОВІТА» за період вересень, листопад, грудень 2012 року правочини з надання послуг підприємцям-покупцям визнані нікчемними та, як наслідок, недійсними з моменту їх вчинення. - в порушення пп.14.1.181 п. 14.1 ст.14, п.198.2 ст. 198, п.198.3 ст. 198, п.200.1 ст.200 ПК України від 02.12.2010 № 2755 - VI (зі змінами та доповненнями), СПД [PERSON] по взаємовідносинам з ТОВ «ЛІГРАН» за період квітень, травень, червень, липень, серпень 2012 року та ТОВ «ШОКОВІТА» за період вересень, листопад, грудень 2012 року, завищено суму податкового кредиту з ПДВ на загальну суму - 82151, 47 грн. - в порушення ст. 185, ст. 187, п.200.1 ст. 200 ПК України № 2755 - VI (зі змінами та доповненнями), СПД [PERSON] завищено податкові зобов'язання на суму 101099, 10 грн., а саме за квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, листопад та грудень 2012 року (по взаємовідносинах з підприємцями - покупцями, що наведені вище). Як встановлено у судовому засіданні, податкове повідомлення-рішення, на підставі Акту перевірки № 1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 не виносилося. Відповідно до п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 984 від 22.12.2010, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку акт перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За правилами п. 7 р. IV вказаного Порядку за результатами розгляду керівником органу державної податкової служби (його заступником) акта перевірки, заперечень посадових осіб платника податків або його законних представників та інших матеріалів перевірки, у терміни та порядку, встановлені Кодексом, приймаються відповідні податкові повідомлення-рішення. Таким чином, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для суб'єкта господарювання, перевірку якого проведено, породжує саме рішення, прийняте на підставі складеного за результатами перевірки акту, а не акт перевірки. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень у разі виникнення спору щодо прийнятих на підставі такого акту рішень. Оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, дій податкового органу, що здійснюються за таким актом перевірки, та впливають на права та законні інтереси платника податків. З огляду на зазначене, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги стосовно визнання протиправними дій відповідача щодо зазначення у Акті перевірки № 1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 висновку про нікчемність правочину. Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне. Висновки Акту перевірки № 1133/1702-2248400195 від 28.08.2013 здійснені на підставі: 1) акту перевірки № 7250/224/34656476 від 28.12.2012 ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «ЛІГРАН»; 2) акту перевірки від 21.12.2012 за № 7206/229/33421689 від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «ШОКОВІТА». Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що у зв'язку з тим, що ТОВ «Лігран» знаходиться в стані припинення, а висновки акту № 7250/224/34656476 від 28.12.2012 про недійсність господарських операцій, на підставі яких було здійснено коригування показників податкової звітності ТОВ «Лігран» за період з грудня 2011 року по серпень 2012 року по взаємовідносинах з позивачем, порушують ділову репутацію та майновий стан ФОП [PERSON], у зв'язку з чим, він був вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Постановами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2013 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2013 по справі № 804/1271/13-а встановлено, що висновки ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська, викладені в акті перевірки від 21.12.2012 № 7206/229/33421689, зроблені без дослідження документів первинного бухгалтерського та податкового обліку позивача, а факти, викладені в зазначеному акті, не можуть бути належними доказами наявності порушень позивачем вимог статей 203, 215 та 228 ЦК України відносно того, що укладені ним у 2011 - 2012 роках угоди з контрагентами не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними та є підставою для невизнання таких угод недійсними. З наданих та досліджених судом доказів встановлено, що у ФОП [PERSON] наявні всі, належним чином оформлені, первинні документи, які підтверджують наявність господарських взаємовідносин з контрагентами. На момент здійснення господарських операцій із ТОВ «ЛІГРАН» та ТОВ «ШОКОВІТА», були зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності, як платники податку на додану вартість, підприємства мали право видавати податкові накладні. Положеннями підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів (послуг) або дата отримання платником податку товарів (послуг), що підтверджено податковою накладною. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України). Таким чином, маючи податкові накладні, які відповідають всім вимогам діючого законодавства (статті 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704) ФОП [PERSON] цілком на законних підставах задекларував податковий кредит сформований за рахунок своїх контрагентів. На момент здійснення господарських операцій із ТОВ «ЛІГРАН» та ТОВ «ШОКОВІТА», були зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності, як платники податку на додану вартість, підприємства мали право видавати податкові накладні. Отже позивач правомірно, на підставі даних бухгалтерського обліку, відобразив витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податку на прибуток і правомірно на підставі отриманих податкових накладних в деклараціях з ПДВ відобразив податковий кредит на суму ПДВ, перерахованого на рахунок контрагентів. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 № 262-р «Про заходи щодо удосконалення системи адміністрування податку на додану вартість» зміни до форми податкової декларації з податку на додану вартість та порядку її заповнення і подання, передбачено розшифрування платниками податку в додатку до декларації податкового кредиту та податкових зобов'язань у розрізі контрагентів за звітний місяць (Додаток 5 до декларації з ПДВ), а також розроблено та встановлено в ДПА України програмне забезпечення підсистеми співставлених даних податкової звітності та розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів. Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Згідно з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. З наведених нормативних актів встановлено, що обов'язок платника податків подати декларацію з ПДВ узгоджується з обов'язком податкового органу прийняти таку декларацію та, при відсутності зауважень до її оформлення, відобразити показники цієї декларації у відповідних базах податкової звітності. Таким чином, показники податкового кредиту та податкових зобов'язань ФОП [PERSON], які відображаються в Деталізованій базі співставлення, формуються на підставі показників поданих таким платником податків податкових декларацій з ПДВ з додатком № 5, і повинні їм відповідати. З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що відповідач в електронній базі даних «Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України» відобразив показники за даними податкового органу на підставі акту перевірки № 1133/1702/[NUMBER] від 28.08.2013. Така самостійна зміна ДПІ в Ленінському районі м. Запоріжжя в Деталізованій базі співставлення показників податкового кредиту та податкових зобов'язань ФОП [PERSON] на підставі акту перевірки, без прийняття податкового повідомлення-рішення та без зміни цих показників самим позивачем шляхом подання декларацій (розрахунків), порушує права та інтереси позивача, оскільки позивач, як платник податків, має право розраховувати на те, що задекларовані ним в податкових деклараціях показники податкового кредиту та податкових зобов'язань відповідають показникам з централізованої бази даних податкової звітності. За таких обставин суд дійшов висновку про невідповідність показників податкового кредиту та податкових зобов'язань, що задекларовані позивачем у деклараціях з ПДВ, показникам з централізованої бази даних податкової звітності, має безпосередній вплив на права та інтереси позивача, оскільки така невідповідність може мати для позивача негативні наслідки, як то: погіршення його ділової репутації, як належного платника податків, відмова його контрагентів від подальших господарських відносин з позивачем з метою уникнення негативних податкових наслідків для себе від таких операцій, тощо. Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення. Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на викладене, позовна вимога стосовно скасування акту перевірки №1133/1702/[NUMBER] від 28.08.2013 не підлягає задоволенню, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Результат розгляду: partial