Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Авіалайн» звернулося з позовом в суд до Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №0000012380 від 10.01.2011 року. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм законодавства, оскільки позивач не порушував вимог п. 2 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів господарської діяльності». На думку позивача, оскаржуване рішення про застосування до ТзОВ «Авіалайн» штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 6 485,33 грн. є неправомірним, оскільки позивачем не здійснювалось продажу авіаквитків, а надавались посередницькі послуги з їх продажу, тому позивач не зобов'язаний придбавати торгівельний патент та не може нести відповідальність за його відсутність. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року в справі №2а-746/11/1370 адміністративний позов було задоволено. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Державною податковою інспекцією в Личаківському районі м. Львова подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2011 року в справі №2а-746/11/1370. В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що згідно договору про надання посередницьких послуг від 12.08.2010 року позивач надає посередницькі послуги з продажу електронних авіаквитків перевізників, фактично здійснюючи реалізацію за готівкові кошти авіаквитків. Таким чином, у зв'язку з тим, що позивач здійснював діяльність без придбання торгового патенту, до нього застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 6485,33 грн. Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому, колегія суддів, у відповідності до ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова необхідно задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіалайн» зареєстровано 08.07.2008 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи № 204702. Позивача включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою АА № 057783 від 09.07.2008 року; взято на облік в органах ДПС 09.07.2008 року за №12587, що підтверджується довідкою відповідача № 1330 від 22.07.2008 року. Листом ДПІ у Франківському районі м. Львова № 28847/7/23-311 від 28.12.2010 року відповідачу направлено матеріали перевірки ТзОВ «Авіалайн» для прийняття рішення відповідно до Закону України «Про патентування деяких видів господарської діяльності». 10.01.2011 року відповідачем на підставі акта перевірки № 025360 від 10.11.2010 року прийнято рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій форми «С» №0000012380/395, яким за порушення п. 2 ст. 3 Закону України «Про патентування деяких видів господарської діяльності» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6 485,33 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг. Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвічує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності. Підставою для придбання торгового патенту є заява, оформлена відповідно до частини четвертої цієї статті Закону. Положеннями ч. 1, 2 та 3 ст. 3 Закону передбачено, що патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів. Під торговельною діяльністю у цьому Законі слід розуміти роздрібну та оптову торгівлю, діяльність у торговельно-виробничій (громадське харчування) сфері за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток. Під пунктами продажу товарів у цьому Законі слід розуміти, в тому числі, кіоски, палатки та інші малі архітектурні форми, які займають окремі приміщення, але не мають вбудованого торговельного залу для покупців. Судом встановлено, що 12.08.2010 року між приватним акціонерним товариством «Універсальне агентство з продажу авіаперевезень» (Агент) та товариством з обмеженою відповідальністю «Авіалайн» (Посередник) укладено договір № 0810-1АР про надання посередницьких послуг, відповідно до умов якого посередник зобов'язується надавати Агенту на території України з дотриманням порядку та умов цього Договору посередницькі послуги з продажу електронних авіаквитків перевізників, з якими у Агента укладені відповідні договори, а Агент зобов'язується сплачувати Посереднику винагороду за надані послуги. Позивач зазначає, що є агентом/субагентом з продажу авіаційних перевезень та посилається на норми розділу 3 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених Наказом Державної служби України по нагляду за забезпеченням безпеки авіації №187 від 14 березня 2006 року, де зазначено, що агентом у справах продажу перевезень є особа, що призначена перевізником відповідно до агентської угоди представляти інтереси перевізника при продажі перевезень на рейси перевізника й, якщо має відповідні повноваження на рейси інших перевізників. Відповідно до ст. 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок. В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб'єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб'єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб'єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. Підстави виникнення агентських відносин встановлені ч. 1 ст. 296 Господарського кодексу України, відповідно до якої агентські відносини виникають у разі надання суб'єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій. Згідно зі ст. 305 Господарського кодексу України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються цим Кодексом, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. З урахуванням фактичних обставин спору та аналізу вказаних вище законодавчих норм видно, що позивач не є агентом перевізника та не уповноважений від його імені укладати договори перевезення, договір між позивачем та приватним акціонерним товариством «Універсальне агентство з продажу авіаперевезень» не є агентським. Між позивачем та приватним акціонерним товариством «Універсальне агентство з продажу авіаперевезень» укладено лише договір про надання посередницьких послуг останньому, де позивач виконує лише функцію реалізатора авіаквитків, а не продажу авіаперевезень. Тим більше відповідно до Положення про сертифікацію суб'єктів, що надають агентські послуги з продажу авіаційних перевезень на території України, затвердженого наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації №255 від 30.12.2004 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.01.2005 року за №27/10307 суб'єкти господарської діяльності, які здійснюють продаж авіаційних перевезень підлягають сертифікації з отриманням відповідного сертифіката. Судом апеляційної інстанції не встановлено та не підтверджено матеріалами справи наявність у позивача Сертифікату на право продажу авіаційних перевезень серії АА №003132. Відповідно до статті 910 Цивільного кодексу України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Згідно розділу 3 Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації № 187 від 14.03.2006, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13.06.2006 за №706/12580, квиток - це документ, що має назву «Пасажирський квиток та багажна квитанція», у тому числі електронний квиток, виданий перевізником (його агентом), який включає умови договору перевезення та повідомлення, разом з польотними та пасажирськими купонами. Отже, виходячи зі змісту вищенаведених норм, а також з урахуванням положень договору № 0810-1АР про надання посередницьких послуг від 12.08.2010 року, позивач не надавав агентські (посередницькі) послуги в укладенні договорів перевезення між перевізником та пасажирами, які придбавали авіаквитки, а здійснював продаж авіаквитків як товару, тобто здійснював торговельну діяльність в розумінні Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», що вказує на правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених вказаним Законом. З огляду на наведене апеляційні вимоги необхідно задовольнити.

Результат розгляду: denied