Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

Постановою Ірпіньського міського суду Київської області від 30 листопада 2011 р. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача та зобов'язано останнього здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням її згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року у 3,5 рази та відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року, а також провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 26 березня 2011 року. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю. Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження, то колегія суддів приходить до висновку про розгляд справу у порядку письмово провадження у відповідності до п. 3) ч. 1 ст. 197 КАС України. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - зміні з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесена до категорії 1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення серії [NUMBER], а також постійно проживає в смт Гостомель, Київської області, яке належить до зони посиленого радіологічного контролю. У відповідності до статті 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться оплата в таких розмірах: - у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Частини 2 ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що пенсії працюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, підвищується у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Посилання відповідача на Закон України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року, яким були внесені зміни до ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставними, оскільки Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 такі зміни визнано неконституційними, а відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Крім того, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України щодо пріоритетності законів над підзаконними актами, безпідставними є посилання апелянта на постанови КМ України від 28.05.2008 № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 26.07.1996 № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якими обмежені права на отримання вищезазначеної доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, встановленими ст.39 Закону № 796-ХІІ, а тому застосуванню підлягають саме останні, що вірно встановлено судом першої інстанції. Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В той же час, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню до 22 липня 2011 року, оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19 червня 2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». При цьому, на виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України 06 липня 2011 року прийнято постанову №745, яка набула чинності 23 липня 2011 року, а тому відповідач зобов'язаний здійснити позивачу перерахунок пенсії до дати набрання чинності зазначеною постановою КМ України. Стосовно позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням її згідно п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року у 3,5 рази та відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №894 від 13.07.2004 року, колегія суддів зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 54 Закону пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Відповідно до ч. 4 ст. 54 вказаного Закону в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 8 мінімальних пенсій за віком. Разом з тим, у ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неодноразово вносилися зміни, які в подальшому визнавалися такими, що не відповідають Конституції України, а Кабінетом Міністрів України шляхом прийняття відповідних постанов встановлювався новий порядок обчислення вказаної пенсії. Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» № 1 від 03 січня 2002 року (далі - постанова КМУ № 1) було передбачено, що розрахунок розміру пенсій, призначених на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», нараховувався виходячи з розрахункової величини 19 грн. 91 коп. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 894 від 13 липня 2004 року (далі - постанова КМУ № 894) з метою здійснення подальших заходів щодо диференціації розмірів пенсій її було збільшено на 12 відсотків, а постановою КМ України «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 1293 від 27 грудня 2005 року (далі - постанова КМУ № 1293) у 3,5 рази. Згідно п. 2 постанови КМУ № 1293 мінімальний розмір пенсії, передбачений ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не може бути нижчим: для інвалідів з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 540 гривень, II групи - 500 гривень, III групи - 467 гривень; для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 440 гривень, II групи - 400 гривень, III групи - 370 гривень. З аналізу вищенаведених нормативних актів вбачається, що приписами ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір пенсії визначається виходячи з показника мінімальної пенсії за віком, в той час як постановами КМУ № 894 та № 1293 мінімальний розмір пенсії для цих же категорій осіб визначається з іншої розрахункової величини (19 грн. 91 коп.), яка не передбачена ст. 54 вказаного Закону. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що збільшення пенсії у 3,5 рази та на 12% стосувалося виключно перерахунку пенсій, нарахування і виплата яких здійснювалася відповідно до вимог постанови КМУ № 1. Судом апеляційної інстанції також враховується, що у відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Колегія зазначає, що порядок обчислення пенсії, встановлений постановою КМУ № 1, суперечить порядку, передбаченому ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв'язку з цим, враховуючи пріоритетність законів України над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що вимоги Позивача про збільшення розміру пенсії на 12 % та у 3,5 рази відповідно до постанов КМУ № 894 та № 1293 є необґрунтованими. А тому підстав для задоволення адміністративного позову колегія суддів не вбачає. Згідно з ч. 1 ст. 201 КАС України підставою для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Результат розгляду: partial