Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

Управління Пенсійного Фонду України в Кіровському районі м. Донецька звернулося до Кіровського районного суду м. Донецька із позовом до [PERSON] про стягнення надмірно сплаченої суми пенсії, в обґрунтування якого вказало, що [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку у позивача та з 23.04.2002 року отримував соціальну пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст.93 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В матеріалах пенсійної справи маються заяви пенсіонера від 14.08. 2002 року, 27.05. 2003 року та 04.09.2009 року, в яких він стверджував, що не працює та трудової книжки не має. На виконання листа Головного управління Пенсійного фонду України від 17.04.2013 року позивачем здійснено перевірку правильності призначення та виплати пенсій, перелік особових рахунків отримувачів соціальних виплат. Внаслідок перевірки встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 03.02.2000 року, що підтверджується карткою страхувальника відділу персоніфікованого обліку, але свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця до відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька не надавав. З наглядової справи [PERSON] вбачається наявність його свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 12.01.2000 року серії [NUMBER], заяви про проведення перевірки у зв'язку з припиненням підприємницької діяльності від 15.07. 2013 року, довідки про відсутність заборгованості із сплати податків,зборів від 12.07. 2013 року. Відповідно до вимог чинного законодавства громадяни, які отримують пенсію, повинні повідомляти органи Пенсійного фонду про працевлаштування, звільнення з роботи, зміни у складі родини, тощо. З зазначеними зобов'язаннями [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить заява про призначення пенсії від 03.04.2002 року з особовим підписом відповідача. Пенсійна справа [PERSON] після отримання відомостей про працевлаштування була переглянута, виплата соціальної пенсії по інвалідності відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зупинено та нарахована переплата пенсії за період з 23.04.2002 року по 31.05.2013 року в сумі 60 856,88 грн. На особистому прийомі громадян 22.05.2013 року [PERSON] було роз'яснено про виниклу переплату та запропоновано погасити її у добровільному порядку. На теперішній момент відповідач у добровільному порядку вказану переплату не погасив. Сума переплати по пенсії вникла в силу порушення відповідачем ч.1 ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11 1991 року, де зазначено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Відповідно до ч.2 ст. 102 Закону України №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі невиконання обов'язку щодо повідомлення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодовувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Згідно ч.4 ст. 103 Закону України №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі припинення виплати пенсії до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суми надмірно сплаченої пенсії в розмірі 60 856,88 грн. Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року у задоволенні позову УПФУ в Кіровському районі м. Донецька до [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в який орган пенсійного фонду просить суд апеляційної інстанції постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги позивача в цілому аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Апелянт зазначив, що, відповідно до ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (втратив чинність 01.01.2013р.) приватні підприємці відносяться до зайнятого населення, у зв'язку із чим позивач не мав права на призначення соціальної пенсії в 2002р., але цей факт від позивача укрив. Представник позивача та відповідач в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення, що дає суду право розглянути справу у їх відсутність у порядку письмового провадження на підставі ст.197 ч.1 п.2 КАС України. Колегія суддів, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька та з 23.04.2002 року отримував соціальну пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В матеріалах пенсійної справи наявні заяви пенсіонера від 14.08.2002 року, 27.05. 2003 року та 04.09. 2009 року, в яких він стверджує, що не працює та трудової книжки не має. На виконання листа Головного управління Пенсійного фонду України від 17.04.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька здійснено перевірку правильності призначення та виплати пенсій, перелік особових рахунків отримувачів соціальних виплат. Внаслідок перевірки встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 03.02.2000 року, що підтверджується карткою страхувальника відділу персоніфікованого обліку, але свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця до відділу пенсійного забезпечення управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька не надавалося. Згідно з ст.1 Закону України «Про зайнятись населення» зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що приносить доход у грошовій або іншій формі. Відповідно до відомостей даних персоніфікованого обліку за звітні роки 2004, 2010 та 2012 включно відповідач доходів не мав. Згідно довідки УПФУ України в Кіровському районі м. Донецька від 22.07.2013 року, складеної за результатом звірки розрахунків фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.01.2002 року по 22.07.2013 року УПФУ в Кіровському районі м. Донецька, впродовж перевіряємого періоду фізична особа-підприємець перебував на загальній системі оподаткування обліку та звітності, не використовував працю найманих працівників, не отримував чистий прибуток. Довідками Державної податкової інспекції в Кіровському районі м. Донецька головного управління Міндоходів у Донецькій області №2717-22301237435 від 12.07.2013 року підтверджено, що за період з 2002 по 2013 роки [PERSON] підприємницьку діяльність не здійснював та не отримував доходи. Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції правомірно вважав, що позивачем не доведено будь-які відомості про те, що на час призначення відповідачу пенсії останній отримував доходи від підприємницької діяльності. З наявних у справі доказів вбачається,що відповідач не проводив підприємницьку діяльність в період одержання пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до ст.93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому факт реєстрації відповідача у якості фізичної особи-підприємця до моменту призначення пенсії не може вважатися безумовним фактом зміни обставин, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, у зв'язку із тим, що такі обставини існували на момент призначення вказаної соціальної пенсії, та як слідство, сума виплаченої пенсії повертається як незаконно отримана. Відповідно до ст.81 Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до ст.78 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у тих випадках, коли після призначення пенсії пенсіонер у зв'язку із зміною в сімейному стані, влаштування на роботу або її припинення здобуває або втрачає право на надбавку на непрацездатних членів сім'ї або розмір цієї надбавки підлягає зміні, провадиться відповідний перерахунок пенсії. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлений обов'язок пенсіонерів повідомляти органи, що призначають пенсії, про зміну умов, що впливають на виплату пенсій. У разі невиконання цього обов'язку і одержання в зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Стаття 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що суми пенсії, надмірно виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо) стягуються на підставі рішень органів, що призначає пенсії. Згідно з ч.1 ст.50 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. В періоди з 01 травня 2007 року по 31 грудня 2009 року діяв «Порядок формування та подання органами Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року №7-6. Згідно цього Порядку працівники управління Пенсійного фонду України мали забезпечити використання відомостей електронних баз даних персоніфікованого обліку про визначення права відповідача на виплати з Пенсійного фонду та їх розміру за загальнообов'язковими державним пенсійним страхуванням. На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зловживань з боку [PERSON] або подання ним недостовірних даних не встановлено, у зв'язку із чим позовні вимоги управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. В той же час суд першої інстанції при розгляді даної справи припустився суттєвого порушення норм процесуального права щодо предметної підсудності адміністративних справ, яке полягає в наступному. Відповідно до ст.18 ч.2 п.1 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам. Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011р. територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України. Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади. Згідно зі пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Відповідно до пункту 7 Положення, Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002р. №8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008р. №5-5) затверджено Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах. Згідно із підпунктом 1.1 цього Положення управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду. Таким чином, позивач - Управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Донецька, має статус територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади. Адміністративні справи за позовами таких осіб до фізичних осіб, в силу положень п.1 ч.2 ст.18 КАС України, предметно підсудні окружним адміністративним судам, а не місцевим судам, як адміністративним. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що Кіровський районний суд м. Донецька розглянув цю справу без належним повноважень та всупереч положенням КАС України. Згідно з ст.202 ч.1 п.4 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд і вирішення даної адміністративної справи неповноважним судом з порушеннями правил предметної підсудності адміністративних справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial