Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві) з наступними позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо ненадання відповіді на заяви [PERSON] від 12.06.2013 та 09.07.2013; - зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві повернути виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі якого відкрито виконавче провадження за № 1664823818, стягувачу, а саме: відкритому акціонерному товариству "Інноваційно-промисловий банк"; - зобов'язати ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не приймати до виконання виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2014 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/13981/13-а. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2014 закінчено підготовче провадження в адміністративній справі № 826/13981/13-а і призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 05.03.2014 сторони не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду. При цьому, позивачем 03.03.2014 було подано до відділу документального обігу та контролю суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи положення частини 6 статті 128 КАС України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 05.03.2014 суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві щодо ненадання відповіді на заяви [PERSON] від 12.06.2013 та від 09.07.2013 суд зазначає наступне. Позивач звернулася до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявами від 12.06.2013 (Т. 1, арк. 8) та від 09.07.2013 (Т. 1, арк. 12) з проханням повернути стягувачу (ВАТ "Інноваційно-промисловий банк") виконавчий документ, на підставі якого ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження стосовно виконання виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.03.2011 за № 1709 щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за рахунок квартири [ADDRESS]. Заява від 12.06.2013 була отримана відповідачем 20.06.2013, підтвердженням чого є копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (Т. 1, арк. 11), а заява від 09.07.2013 була отримана відповідачем 15.07.2013, підтвердженням чого є копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (Т. 1, арк. 15). Проте, як стверджує позивач, відповіді на зазначені заяви від 12.06.2013 та від 09.07.2013 нею отримано не було. Відповідачем дана обставина щодо відсутності відповідей на вищевказані звернення [PERSON] в ході судового розгляду не спростована. Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, на вказані заяви позивача від 12.06.2013 та від 09.07.2013, отримані відповідачем 20.06.2013 та 15.07.2013 відповідно, відповідей надано не було. Згідно статті 14 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду. Відповідно до статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення. Отже, чинним законодавством встановлений обов'язок суб'єкта владних повноважень повідомляти громадянина про наслідки розгляду його звернення (заяви, клопотання) та знайомити громадянина з рішенням суб'єкта владних повноважень, прийнятого за наслідками звернення громадянина. Проте, в ході судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів направлення позивачу відповідей на заяви позивача від 12.06.2013 та від 09.07.2013, обставини, викладені в позовній заяві стосовно даного факту, не спростував. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог про зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві повернути виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709, на підставі якого відкрито виконавче провадження за № 1664823818, стягувачу: ВАТ "Інноваційно-промисловий банк" та зобов'язання ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві не приймати до виконання виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709 суд зазначає наступне. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2012 у справі № 2610/8434/2012 (Т. 1, арк. 7) позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. При цьому, суд звертає увагу, що згідно відмітки Шевченківського районного суду м. Києва станом на 10.05.2012 рішення не набрало законної сили. Позивач зазначила, що 12.06.2013 їй випадково стало відомо про те, що в провадженні ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 1664823818, відкрите на підставі виконавчого напису від 31.03.2011 № 1709, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], щодо примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за рахунок квартири [ADDRESS]. Позивач зазначила, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2012 у справі № 2610/8434/2012, а тому відповідач зобов'язаний повернути виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709 відкритому акціонерному товариству "Інноваційно-промисловий банк" та не приймати до виконання вказаний виконавчий напис в порядку пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, згідно статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: 1) є письмова заява стягувача; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; 4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно; 9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Виходячи з аналізу вищевказаної норми Закону, суд не вбачає підстав для зобов'язання відповідача повернути виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709 відкритому акціонерному товариству "Інноваційно-промисловий банк" та не приймати до виконання вказаний виконавчий напис, оскільки доказів набрання рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2012 у справі № 2610/8434/2012, згідно якого припинено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], позивач суду не надала. При цьому, суд ухвалою від 13.02.2014 про закінчення підготовчого провадження у даній справі та призначення її до судового розгляду витребовував у позивача доказ набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2012 у справі № 2610/8434/2012. Дана ухвала суду отримана позивачем 17.02.2014, підтвердженням чого є відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (Т. 1, арк. 69). Разом з тим, позивач витребуваний судом доказ не надала суду без поважних причин, тому суд вирішував дану справу на підставі наявних у ній доказів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти виключно в межах повноважень, наданих законом. Отримавши виконавчий документ, в даному випадку, виконавчий напис нотаріуса, у відповідача були відсутні повноваження оцінювати чи не порушує цей напис права позивача. Крім цього, такого поняття, як "не приймати до виконання", про що просить позивач, в Законі України "Про виконавче провадження" не передбачено взагалі. В разі відповідності виконавчого документа вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження. При цьому, суд звертає увагу на те, що виконавчий напис від 31.03.2011 за № 1709, (перешкодити виконанню якого намагається позивач) позивачем чи іншими особами не оскаржувався, як і дії нотаріуса. Враховуючи наявність чинного виконавчого напису, який не було скасовано чи визнано протиправним, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки за таких немає доказів того, що у відповідача були передбачені законом підстави повернути його та не приймати до виконання. Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial