Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 31 жовтня 2013 року № 0007541720. Посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем на підставі акту перевірки від 02 жовтня 2013 року № 443/17-20/[NUMBER] «Про результати планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року». Зазначив, що не погоджується з висновками, які викладені в акті, оскільки для перевірки були надані оригінали документів, які спростовують дані висновки. Крім цього, відповідачем не враховано граничні терміни подання податкової декларації. А отже, встановлення податковим органом порушення за квітень, травень, червень, липень та серпень 2010 року не дає підстави притягувати до відповідальності та виставляти податкове зобов'язання, що саме зроблено контролюючим органом. Тому вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні представники позивача, позовні вимоги підтримали повністю, з обґрунтувань викладених у позовній заяві, крім цього зазначили, що відповідачем не враховано строки давності та їх застосування, що передбачено п.102.1ст.102 Податкового кодексу України, а тому просять позов задоволити. Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, в якому просить в позові відмовити, посилається на те, що працівниками податкової інспекції проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року. Даною перевіркою встановлено, що позивач не нараховувала та не сплачувала до бюджету податок на додану вартість за квітень - серпень 2010 року, в результаті чого донараховано податку на додану вартість на загальну суму 32 107,00 грн. Також, в порушення п.4 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», пп.«а» 4.2.2 п.4.2 ст.4, п.п.17.1.1, п.п.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» за квітень-серпень 2010 року не подавала до ДПІ у Стрийському районі податкові декларації з податку на додану вартість. А тому вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні, представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у письмовому запереченні проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. На підставі ст.77, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, відповідно до направлень від 11.09.2013 року №№ 000110/17-20, 000111/17-20 та 000112/17-20 виданих Стрийською ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, працівниками Стрийської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області проведена планова виїзна документальна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON] за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року. Як видно з висновків вищенаведеного Акту перевірки, відповідачем встановлено, що в порушення пп.2.31 п.2.3 ст.2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.8.1 п.7.8 ст.7, п.9.3, 9.4, 9.5, 9.6 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» із внесеними змінами та доповненнями; п.10, п.11, п.13, п.14 наказу ДПА України «Про затвердження положення про реєстрацію платників податку на додану вартість» від 01.03.2000 року № 79, зареєстрованого в Мін'юсті України 03.04.2000 року за № 208/4429 (із внесеними змінами та доповненнями) в результаті чого пораховано податку на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 32 107,00 грн, в тому числі по періодах: квітень 2010 року - 5 783,00 грн, травень 2010 року - 6 926,00 грн, червень 2010 року - 7 632,00 грн, липень 2010 року - 8 613,00 грн та серпень 2010 року - 3 153,00 грн; п.4 «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 166 та зареєстрованого в Мін'юсті України 30.06.1997 року за № 702/10982, пп.«а» 4.2.2 п.4.2 ст.4, пп.17.1.1, пп.17.1.2 п.17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» із внесеними змінами та доповненнями, за не подання декларацій з податку на додану вартість за період з квітня 2010 року по серпень 2010 року. На підставі вищезазначеного Акту перевірки відповідачем 31 жовтня 2013 року винесено податкове повідомлення-рішення № 0007541720, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 40 983,75 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 32 170,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 8 876,75 грн. Відповідач на підтвердження обґрунтованості висновків перевірки, викладених в акті та правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення посилається на те, що при перевірці фінансово-господарської діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року встановлено, що позивачем не враховано та не сплачено до бюджету податок на додану вартість за квітень-серпень 2010 року, в результаті чого донараховано податку на додану вартість на загальну суму 32 107,00 грн, а також за період з квітня по серпень 2010 року не подано ДПІ у Стрийському районі Львівської області податкові декларації з податку на додану вартість. Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», діючого на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон України № 168/97-ВР), коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку на додану вартість. Відповідно п.9.3 ст.9 Закон України № 168/97-ВР, особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 ст.2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Згідно п.14 наказу ДПА України « Про затвердження положення про реєстрацію платників податку на додану вартість» від 01.03.2000 року № 79, перебіг десятиденного строку, установленого для податкової реєстрації, розпочинається з першого календарного дня, наступного за днем отримання податковим органом заяви про реєстрацію платника податку. Якщо останній день десятиденного строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день у податковому органі, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відповідач в акті перевірки вказує на те, що досягнувши в грудні 2009 року суми оподатковуваних операцій, визначеної пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про податок на додану вартість» ФОП [PERSON] зобов'язана була не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій 300 000,00 грн подати до ДПІ у Стрийському районі заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість. Однак, двадцятиденний термін минає в січні 2010 року, а відповідач встановлює порушення, що стосується не реєстрації платником податку на додану вартість та заниження сум податку на додану вартість з квітня по серпень 2010 року. Згідно з пп.7.8.1 п.7.8 ст.7 Закон України № 168/97-ВР податковим періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Законом, календарний квартал, з урахуванням того, що: якщо особа реєструється платником податку з дня іншого, ніж перший день календарного місяця, першим податковим періодом є період, який розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця; якщо податкова реєстрація особи анулюється у день інший, ніж останній день календарного місяця, то останнім податковим періодом є період, який розпочинається з першого дня такого місяця та закінчується днем такого анулювання. Відповідно до п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Таким чином, оскільки граничний термін подання декларації за серпень 2010 року є 20 вересня 2010 року, граничний термін сплати - 30 вересня 2010 року, прийняте відповідачем оскаржуване податкове повідомлення рішення є таким, що прийняте в порушення п.102.1 ст.102 ПК України, а саме - прийнято 31 жовтня 2013 року - після закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань. Крім цього, відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування, при повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Однак, відповідачем в порушення вищевказаної норми (п.123.1 ст.123 ПК України) штрафні санкції в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні становлять більше 25 відсотків. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на пп.102.2.1 п.102.2 ст.102 ПК України, який вказує, що грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов'язання, не було подано, судом не беруться до уваги. Відповідач в акті перевірки вказує про порушення пп.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (надалі - Закон України №2181-ІІІ), згідно якої платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку. Відповідно до п.2.1 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 р. за № 2135/22447 «Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків» орган державної податкової служби визначає суму нарахування (зменшення) грошового зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість та складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо зокрема дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових деклараціях, уточнюючих розрахунках. У випадках, зазначеному у пункті 2.1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ органу державної податкової служби складає податкове повідомлення-рішення в даному випадку за формою згідно з додатком 2 за наслідками перевірок (форма «Р»). У відповідності до встановленої форми податкового повідомлення рішення (форма «Р») в ньому вказується посилання на пункт та статтю законодавчого акта, відповідно до якого був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань. Однак, оскаржуване податкове повідомлення рішення не містить норм Закону України № 2181-ІІІ (пп.17.1.1 п.17.1 ст.17), п.120.1 ст.120 ПК України, які встановлюють відповідальність за не подання звітності. А це, відповідно свідчить про не притягнення до відповідальності за не подання звітності. Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.94 вищенаведеного Кодексу із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted