Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Прокуратура Іваничівського району Волинської області звернулася з позовом до Іваничівської районної ради Волинської області, голови Іваничівської районної ради Волинської області Стадніка А.П. про визнання протиправними дій відповідачів щодо винесення на розгляд ради, обговорення на пленарному засіданні сесії районної ради 28 січня 2014 року та прийняття проектів рішень ради «Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України, визнання Волинської обласної Народної ради та утворення Іваничівської Народної ради», «Про відкликання повноважень Іваничівської районної ради, які делеговані Іваничівській районній державній адміністрації», «Про утворення Загону народної самооборони як органу муніципальної дружини Іваничівської районної Народної ради», «Про звернення Іваничівської районної Народної ради щодо суспільно-політичної ситуації в Україні», «Про звільнення голови Іваничівської районної ради». В судовому засіданні представником позивача було заявлено клопотання про виключення з переліку рішень відповідача, щодо яких позивач просить визнати дії протиправними, рішення «Про звільнення голови Іваничівської районної ради». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вчиняючи дії, які предметом оскарження у даній справі, відповідачі вийшли за межі повноважень наданих їм Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому є протиправними. В судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали з підстав у ньому викладених та просили суд позовні вимоги задовольнити повністю з врахуванням уточнення. В судове засідання представники відповідачів не з'явились хоча у відповідності до вимог частини 3 статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України, були належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи телефонограмою. Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Таким чином, судом було постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідачів та їх представників. Заслухавши пояснення представників позивача, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 28.01.2014 року головою Іваничівської районної ради Волинської області Стадніком А.П. на розгляд позачергової сесії Іваничівської районної ради було винесено та в подальшому обговорено та прийнято рішення «Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України, визнання Волинської обласної Народної ради та утворення Іваничівської Народної ради», «Про утворення Загону народної самооборони як органу муніципальної дружини Іваничівської районної Народної ради», «Про звернення Іваничівської районної Народної ради щодо суспільно-політичної ситуації в Україні», «Про відкликання повноважень Іваничівської районної ради, які делеговані Іваничівській районній державній адміністрації». На момент розгляду справи вказані рішення головою ради не підписані та не оприлюднені. Відповідно до статті 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституційний суд України в рішенні від 01.04.2008 року в справі №1-8/2008 наголосив, що поділ державної влади є структурною диференціацією трьох рівнозначних основних функцій держави: законодавчої, виконавчої, судової. Він відображає функціональну визначеність кожного з державних органів, передбачає не тільки розмежування їх повноважень, а й їх взаємодію, систему взаємних стримувань та противаг, які мають на меті забезпечення їх співробітництва як єдиної державної влади. Принцип поділу державної влади набуває сенсу лише за тієї умови, коли всі органи державної влади діють у межах єдиного правового поля. Це означає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Статтею 7 Конституції України визначено, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Виходячи з вказаних конституційних положень в їх системному зв'язку з положеннями статті 6 Конституції України, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.03.2002 року у справі №1-9/2002 вказав на те, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статтей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу. Таким чином, для вирішення тих чи інших питань орган місцевого самоврядування повинен бути наділений відповідними повноваженнями Конституцією України та законами України. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року за №280/97-ВР, зі змінами та доповненнями (надалі - Закон №280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно частини 2 статті 10 Закону №280/97-ВР районна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Частиною 1 статті 43 Закону №280/97-ВР визначено коло питань, які віднесено до компетенції районних та обласних рад, це: 1) обрання голови ради, відповідно заступника голови районної ради та першого заступника, заступника голови обласної ради, звільнення їх з посади; 2) утворення, обрання і ліквідація постійних та інших комісій ради, зміна їх складу, обрання голів комісій; 3) утворення президії (колегії) ради, затвердження положення про неї; 4) затвердження за пропозицією голови ради структури виконавчого апарату ради, його чисельності, встановленої відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на утримання ради та її виконавчого комітету; 5) затвердження регламенту ради; 6) затвердження плану роботи ради, з урахуванням вимог статті 32 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», заслуховування звіту про його виконання; 7) заснування засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників; 8) заслуховування звітів постійних комісій, керівників органів, які рада утворює, обирає та призначає; 9) розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по них; 10) прийняття рішень щодо дострокового припинення повноважень депутата ради в порядку, встановленому законодавством; 11) визначення відповідно до закону кількісного складу ради; 12) прийняття за пропозицією територіальних громад рішення щодо проведення консультативного опитування з питань, які стосуються їх спільних інтересів; 13) здійснення відповідно до закону повноважень щодо організації проведення всеукраїнських референдумів та виборів органів державної влади і місцевого самоврядування; 14) затвердження відповідно до закону Положення про зміст, опис та порядок використання символіки району, області; 15) прийняття рішень щодо об'єднання в асоціації, вступ до асоціацій та інших форм добровільних об'єднань органів місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад, а також про вихід із них; 16) затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідно району, області, цільових програм з інших питань, заслуховування звітів про їх виконання; 17) затвердження відповідно районних, обласних бюджетів, внесення змін до них, затвердження звітів про їх виконання; 18) розподіл переданих з державного бюджету коштів у вигляді дотацій, субвенцій відповідно між районними бюджетами, місцевими бюджетами міст обласного значення, сіл, селищ, міст районного значення; 19) вирішення за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку; 20) вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників; 21) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин; 22) вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів відповідно районного, обласного значення, а також про скасування такого дозволу; 23) встановлення правил користування водозабірними спорудами, призначеними для задоволення питних, побутових та інших потреб населення, зон санітарної охорони джерел водопостачання, обмеження або заборони використання підприємствами питної води у промислових цілях; 24) прийняття рішень про організацію територій і об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об'єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам'ятками історії або культури, які охороняються законом; 25) прийняття за пропозицією відповідних сільських, селищних, міських рад рішень, пов'язаних зі створенням спеціальних вільних та інших зон, зміною у статусі цих зон, внесення до відповідних органів пропозицій з цих питань; 26) прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і в порядку, визначених законом; 27) прийняття рішень щодо делегування місцевим державним адміністраціям окремих повноважень районних, обласних рад; 28) заслуховування звітів голів місцевих державних адміністрацій, їх заступників, керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій про виконання програм соціально-економічного та культурного розвитку, бюджету, рішень ради із зазначених питань, а також про здійснення місцевими державними адміністраціями делегованих їм радою повноважень; 29) прийняття рішення про недовіру голові відповідної місцевої державної адміністрації; 30) прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів; 31) внесення до Кабінету Міністрів України пропозицій щодо голови відповідної місцевої державної адміністрації; 32) надання згоди на передачу об'єктів з державної власності у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст та прийняття рішень про передачу об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад, у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності; 35) затвердження відповідно до закону Положення про помічника-консультанта депутата ради та опису посвідчення помічника-консультанта депутата ради; 36) заслуховування інформації прокурорів та керівників органів внутрішніх справ про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадського порядку та результати діяльності на відповідній території; 37) встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб'єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств. Відповідно до частини 3 статті 43 Закону №280/97-ВР до питань, які вирішуються на пленарних засіданнях відносяться також прийняття у межах, що визначаються законами, рішень з питань боротьби зі стихійним лихом, епідеміями, епізоотіями, які передбачають за їх порушення адміністративну відповідальність; прийняття рішень про віднесення лісів до категорії захисності, а також про поділ лісів за розрядами такс у випадках і порядку, передбачених законом. Жодним чинним в Україні нормативно-правовим актом не передбачено такі органи як Народна Рада України, а також Народні ради областей, міст, районів чи інші територіальні органи Народної Ради України. Окрім того, з наведених вище законодавчих норм вбачається, що органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями на створення інших не передбачених Конституцією та законами та законами України органів державної влади чи інших представницьких органів наділених владними повноваженнями. Відтак, дії Іваничівської районної ради Волинської області, голови Іваничівської районної ради Волинської області щодо винесення на розгляд ради, обговорення на пленарному засіданні сесії районної ради 28 січня 2014 року та прийняття рішення ради «Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України, визнання Волинської обласної Народної ради та утворення Іваничівської Народної ради» вчиненні всупереч встановленому чинним законодавством порядку створення та функціонування органів державної влади та місцевого самоврядування в Україні. Як вбачається з наявних в матеріалах справи проектів рішень «Про утворення Загону народної самооборони як органу муніципальної дружини Іваничівської районної Народної ради», «Про звернення Іваничівської районної Народної ради щодо суспільно-політичної ситуації в Україні» вони ухвалені від імені Іваничівської районної Народної ради. Зважаючи не те, що дії відповідачів щодо винесення на розгляд ради, обговорення на пленарних засіданнях сесії районної ради та прийняття рішень про створення не передбачених чинним законодавством органів влади вчинені всупереч чинному законодавству України, то і подальші дії вчинені від імені такого органу, зокрема, щодо винесення на розгляд, обговорення та ухвалення рішень «Про утворення Загону народної самооборони як органу муніципальної дружини Іваничівської районної Народної ради», «Про звернення Іваничівської районної Народної ради щодо суспільно-політичної ситуації в Україні», є неправомірними. Відповідно до пункту 27 частини 1 статті 43 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання прийняття рішень щодо делегування місцевим державним адміністраціям окремих повноважень районних рад. Статтею 44 Закону №280/97-ВР визначено перелік повноважень, які районні, обласні ради делегують відповідним місцевим державним адміністраціям. Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 року за №586-XIV, із змінами та доповненнями (надалі - Закон №586-XIV) місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Частиною 1 статті 7 Закону №586-XIV правовий статус місцевих державних адміністрацій встановлюється Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. Згідно статті 14 вказаного Закону місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами. У відповідності до статті 29 Закону №586-XIV місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження, делеговані їм обласними і районними радами відповідно до Конституції України в обсягах і межах, передбачених статтею 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Отже, враховуючи зазначені вище норми Конституції України, Законів №280/97-ВР та №586-XIV, суд дійшов висновку про те, що повноваження визначені статтею 44 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» набуваються районними державними адміністраціями в силу імперативності Закону та у спосіб обов'язкового їх делегування рішенням відповідної ради, що унеможливлює відкликання в односторонньому порядку цих повноважень. На переконання суду, саме така конструкція побудови вищевказаних правових норм створює відповідні передумови стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі, оскільки делегування повноважень по своїй суті є своєрідною системою стримувань і противаг між двома носіями влади. Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Іваничівської районної ради Волинської області, голови Іваничівської районної ради Волинської області Стадніка А.П. щодо винесення на розгляд ради, обговорення на пленарному засіданні сесії районної ради 28 січня 2014 року та прийняття проектів рішень ради «Про визнання Народної Ради України як колегіального органу, уповноваженого представляти інтереси народу України, визнання Волинської обласної Народної ради та утворення Іваничівської Народної ради», «Про відкликання повноважень Іваничівської районної ради, які делеговані Іваничівській районній державній адміністрації», «Про утворення Загону народної самооборони як органу муніципальної дружини Іваничівської районної Народної ради», «Про звернення Іваничівської районної Народної ради щодо суспільно-політичної ситуації в Україні», вчиненні з всупереч приписам чинного законодавства України, а відтак є протиправними.

Результат розгляду: granted