Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 09.06.2013 про надання його захиснику [PERSON] копії технічного запису судового засідання у кримінальній справі №1-155/2011 р. Суддею Дніпровського районного суду м.Києва Ластовкою Н.Д. листом від 17.07.2013 надано відповідь на зазначену вище заяву. У вказаному листі зазначено про те, що враховуючи великий об'єм технічного запису судового засідання по відповідній кримінальній справі, виготовити його копію, станом на день складання відповіді, технічно неможливо, та повідомлено, що секретарем судових засідань найближчим часом буде підготовлено копію технічного запису, який буде надано захиснику [PERSON] Також позивач звернувся до відповідача із заявою від 07.07.2013 про надання його захиснику [PERSON] у справі №1-155/2010 р. копії технічного запису судового процесу. 26.07.2013 секретарем судових засідань Дніпровського районного суду м.Києва складено акт про те, що по кримінальній справі №1-155/2011 диск, на якому знаходяться записи судових засідань від 03.03.2011, 14.03.2011 та 15.03.2011 пошкоджено, у зв'язку з чим надати технічну копію цих записів неможливо. 31.07.2013 [PERSON] отримано електронний носій (флешку) з технічними записами судових засідань та копію акту від 26.07.2013 наручно, про що міститься розписка на листі секретаря судових засідань, у якому зазначено дати судових засідань, які містяться на електронному носії по відповідній кримінальній справі. Листом від 03.09.2013, адресованим начальнику Кіровоградського слідчого ізолятора для вручення [PERSON], відповідач повідомила позивача, зокрема, про те, що судові засідання від 23.12.2010, 17.03.2011, 18.03.2011, 22.03.2011, 24.03.2011, 20.04.2011 помилково не були скопійовані секретарем судового засідання та не надані захиснику, а також зазначено, що копії вищевказаних аудіо записів виготовлено, а тому захисник може їх отримати в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва. 12.11.2013 [PERSON] отримала СD-диск із записами судового засідання відносно підзахисного [PERSON], про що у матеріалах справи міститься розписка. Усі вищевказані обставини судом встановлено із матеріалів, наданих відповідачем. При цьому, ухвалою про закінчення підготовчого провадження від 06.12.2013 судом витребувано від відповідача копії звернень позивача №1 та №2 про видачу технічного запису судового процесу про кримінальній справі №1-155/2011 р., оскільки позивачем до позову не надано копії звернень, на які він посилається у позовній заяві. З огляду на надані відповідачем матеріали, зверненнями, на які посилається позивач у позовних вимогах, суд вважає заяви від 09.06.2013 та від 07.07.2013. Аналізуючи вищевикладені обставини, та приймаючи до уваги те, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив про те, що він звертався до відповідача відповідно до Закону України «Про звернення громадян», суд виходить із наступного. Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення. Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно із ст.12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України". Як зазначено у заявах позивача від 09.06.2013 та від 07.07.2013, видати його захиснику копію технічного запису судового засідання він просить відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України). Так, частиною 5 статті 107 КПК України передбачено, що учасники судового провадження мають право отримати копію запису судового засідання, зробленого за допомогою технічного засобу. Таким чином, порядок та строки розгляду заяв, встановлені Законом України «Про звернення громадян», на заяви позивача щодо видачі копії технічного запису судового засідання не поширюються, оскільки право учасника судового провадження на отримання копії запису судового засідання встановлено КПК України. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги те, що КПК України не передбачено строків та/або порядку розгляду заяви особи на отримання копії запису судового засідання, при цьому захисником позивача [PERSON] отримано копії запису судового засідання у кримінальній справі №1-155/2011, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями розписок зазначеної особи. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 КАС України). Відповідач в силу положень ч. 2 ст. 71 КАС України спростував покликання позивача. Позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 КАС України, не довів суду обставин, які можуть бути підставою для задоволення позову. Враховуючи такі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied