Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

[PERSON] (далі позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2) в якому просить зобов'язати відповідача 1 та відповідача2 провести перерахунок та виплату різниці в розмірі пенсії, починаючи з часу її призначення, а саме з 01.01.2007р. по 30.09.2011р. із урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.07.1995р. по 30.06.2000р.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії у лютому 2007р., позивачкою було надано всі необхідні документи для призначення (перерахунку) пенсії, в тому числі і довідки про заробітну плату з основного місця роботи та довідку про заробітну плату за сумісництвом. В порушення до ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач1 при визначенні розміру пенсії у 2007році не врахував заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р., а саме за період роботи з 01.07.1995р. по 30.06.2000р. чим порушив законні права на одержання пенсії в належному розмірі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2012р. позовні вимоги в частині позовних вимог за період роботи з 01.01.2007р. до 08.08.2011р. залишено без розгляду. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2013р., вказану ухвалу в частині позовних вимог за період з 30.05.2011 по 30.09.2011 скасовано, а в іншій частині залишено без змін. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог надавши письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що при призначенні пенсії позивачкою довідка про заробітну плату за основним місцем роботи у період з 1995р. по 2000 рік не надавалась. Оскільки довідка про заробітну плату не була надана вчасно відповідачем при призначенні пенсії було враховано лише стаж за період з 1995р. по 2000р. із записів трудової книжки та зарахування заробітної плати. В подальшому, лише 28.09.2011р. позивачкою разом із заявою про перерахунок пенсії було надано довідку про заробітну плату № 2 від 23.09.2011р. видану ТОВ «Український центр ділових зв'язків», відповідно до якої і було проведено перерахунок пенсії та зараховано заробітну плату за основним місцем роботи за період з 01.07.1995р. по 31.12.2000р. та заробітну плату по сумісництву за час роботи у ТОВ «СОТЕКС» та ТОВ «СОВАЛТ і К». Крім цього, оскільки вказані довідки не відповідають вимогам чинного законодавства та є недійсними, відповідачем проведено перевірку достовірності довідок про заробітну плату та дотримання законодавства щодо нарахування заробітної плати за період роботи з 01.07.1995р. по 30.06.2000р. За результатами проведеної перевірки встановлено, що підприємство ТОВ «СОВАЛТ і К» де за сумісництвом працювала позивачка, за юридичною адресою не знаходиться, внаслідок чого встановити достовірність виданих довідок не виявилось можливим. За таких обставин представник відповідача-1 вважає, що відповідач-1 діяв у межах наданих прав та обов'язків встановлених діючим законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали пенсійної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача-1, дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалі справи, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 04.01.2007р. Відповідно до ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при призначенні пенсії, позивачкою разом із заявою про призначення пенсії від 28.02.2007р. були надані наступні документи: подання, копія паспорту, копія трудової книжки, довідка про заробіток по сумісництву та дані персоніфікованого обліку, довідки про трудовий стаж, анкета, ідентифікаційний код, заява. Крім цього, у поданій заяві відповідачем було роз'яснено позивачу про необхідність надання довідки за основним місцем роботи за період з 1995р. по 2000 рік у строк до 28.05.2007. Відповідач - 1 заперечуючи проти позову вказує про відсутність у матеріалах пенсійної справи позивачки довідки про заробітну плату за основним місцем роботи, а тому у відповідача були відсутні законні підстави врахувати заробітну плату по сумісництву за період роботи з 01.07.1995р. по 30.06.2000р..При повторній подачі позивачкою довідки про заробітну плату з ТОВ «Український центр ділових зв'язків» за період з 01.07.1995р. по 30.06.1999р. відповідачем проведено перерахунок пенсії. При цьому відповідач зазначає, що зарахувати заробітну плату до 2000 року з дня подачі заяви про призначення пенсії, а саме з 28.02.2007р. не є можливим, оскільки довідка про заробітну плату була подана лише 28.09.2011р. Крім цього, відповідач-1 зазначає, що станом на день судового розгляду останнім розглядається питання про зняття позивачці заробітної плати по сумісництву з розрахунку розміру пенсії, оскільки в результаті проведених перевірок встановити достовірність виданих довідок не виявилося можливим. Разом з тим, згідно записів у трудовій книжці позивачці остання працювала з 01.07.1994р. по 14.04.1999р. на посаді начальника фінансово-економічного відділу - головним бухгалтером ТОВ «Український центр ділових зв'язків». Крім цього, позивач зазначає, що під час звернення до відповідача-1 із завою про призначення пенсії позивачкою було подано довідку № 2 від 16.04.2007р. про заробітну плату для обчислення пенсії та довідку № 1 від 16.04.2007р. про роботу на посаді головного бухгалтера ТОВ «Український центр ділових зв'язків». Позивач неодноразово зверталась до відповідача-1 із заявами про відновлення порушеного права, а саме про перерахунок пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату за період з 01.07.1995р. по 30.06.2000р. Листом від 30.11.2011р. відповідач-1 визнає, що при перерахунку пенсії позивачці було зараховано заробітну плату до 2000р. за період роботи - 01.07.1995р. по 30.06.2000р., проте листом від 13.01.2012р. відповідач-1 Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Згідно частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідач суду не надав. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що відповідач не довів правомірність оскаржуваних позивачем дій, а позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії є обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial