Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Судом встановлено, що між Компанією «Марин Фудс ЛТД» (Нова Зеландія) (продавець) та Позивачем (покупець) укладено контракт №09 від 23.08.2013р. на поставку рибопродуктів та морепродуктів: «риба свіжоморожена морська блувайтинг, без голови, патрана, без додання харчових добавок та приправ, без вмісту сумішей, не піддана тепловій та кулінарній обробці, не консервована - розмірний ряд - 200г., загальна вага - 38 тонн за ціною 1 370дол. США /тонну, а всього на суму 52 600дол. США (інвойс №G5688). 20.11.2013р. позивачем до митного органу подано митну декларацію №100270000/2013/265601 в режимі імпорту на дві постави товару. Позивачем були надані наступні документи: митна декларація №100270000/2013/265601 в режимі імпорту; генеральний контракт №09 від 23.08.2013р.; сертифікати відповідності; декларація виробника; сертифікат про походження товару; коносамент; рахунок - фактура; прейскурант та інші обов'язкові документи. 20.11.2013р. на адресу позивача надійшло електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: рахунки про сплату комісійних послуг, пов'язаних із виконанням умов договору; виписку з бухгалтерської документації; експортну декларацію країни відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. 21.11.2013р. та 28.11.2013р. позивачем електронними повідомленнями надано митному органу всі додаткові документи для підтвердження митної вартості товару. Митним органом були прийняті рішення про коригування заявленої митної вартості від 22.11.2013р. №100270000/2013/310271/2, від 28.11.2013р. №100270000/2013/310279/2, а також прийняті картки відмови від 20.11.2013р. №100270000/2013/50303, від 26.11.2013р. №100270000/2013/50312. Позивач зазначив, що до митного оформлення були надані всі необхідні документи, які передбачені нормами Митного кодексу України, тому дії відповідача вважає протиправними. Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товару, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI. Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії. Згідно ч. 6 ст. 264 Митного кодексу України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій. Відповідно до ч.1 ст.49 Митного Кодексу, визначено, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. За приписами ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 ст. 54 Митного кодексу, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. Суд звертає увагу, що митний орган може вимагати, а декларант має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Дана правова позиція підтверджується постановою Верховного суду України від 10.04.2012 року у справі №К-20026/10 якою визначено, що "надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог Митниці щодо підтвердження митної вартості товарів". За таких обставин є підстави для висновку, що митні органи дійсно мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, зокрема, при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості товару та наявності впливу на його ціну факту пов'язаності продавця і покупця, а також, як наслідок, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості та запитувати додаткові документи та відомості. Перелік документів, які подаються декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження заявленої митної вартості товару, визначений ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У випадках, встановлених Кодексом, митний орган має право запитувати у декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи, визначені частинами третьою - четвертою ст. 53 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ст. 53 Митного кодексу, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію). Під час проведення контролю за визначенням митної вартості товару за вищезазначеними митними деклараціями було встановлено, що документи, подані до митного оформлення, містять розбіжності, а саме: Експертний висновок ДП «Укрпромзовнішекспертизи» від 20.11.2013р. №5320 посилається на інвойс від 26.09.2013р. №G5688, а до митного оформлення надано інвойс від 23.10.2013р. №G5688, таким чином, на думку відповідача неможливо визнати, відповідно до якої партії товарів проводився аналіз цінових умов. Проте, в матеріалах справи міститься копія листа ДП «Укрпромзовнішекспертизи» від 20.01.2014р. №189, відповідно до якого у листі від 20.11.2013р. №5302 ДП «Укрпромзовнішекспертизи» у 2 та 3 абзацах помилково зазначено дату інвойсу №G5688-« 26.09.2013р.), вірним слід вважати « 23.10.2013р.». В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що позивачем надано прайс- лист невстановленої форми. На запитання суду, яким нормативно - правовим актом передбачена форма прайс - листів, представник відповідача відповіді не надав, а також не вказав якої саме форми повинен бути прайс - лист. Таким чином, як підтверджується наявними матеріалами справи, щодо встановлених відповідачем під час митного контролю правильності визначення митної вартості розбіжностей у наданих документах, вбачається те, що фактично такі висновки відповідача не підтверджуються наявними матеріалами справи, а відповідно є безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи зазначене та наявні у справі докази, є підстави вважати, що митний орган на підставі аналізу всіх наявних документів (наданих декларантом до митного оформлення товару), а також додатково наданих на вимогу митного органу документів (або документально обґрунтованих підтверджень щодо неможливості з об'єктивних причин надати такі додаткові документи (комерційна таємниця виробника товару), мав можливість визначити митну вартість товарів саме за першим методом - за ціною договору. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Щодо позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету через третю особу надмірно сплачені при митному оформленні товару кошти з ПДВ в розмірі 52 163,18грн., суд відмовляє в її задоволенні, оскільки митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості. Таким чином, у разі задоволення даної позовної вимоги про стягнення суми надмірно сплаченого ПДВ, суд фактично визначить митну вартість ввезеного товару, чим підмінить митний орган. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.09.2012р. по справі №21-242а12. Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесених ним спірних рішень, а тому адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт Фіш» підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial