Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Чернігівської області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати дії чи бездіяльність відповідача неправомірними, зобов'язати відповідача вжити заходів прокурорського реагування щодо неправомірності рішення № 118 від 25.10.2012 виконкому Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області. Свої вимоги мотивує тим, що виконкомом Березнянської селищної ради Менського району 25.10.2012 року прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на видалення дерев. З метою захисту своїх прав, позивач звернувся до прокуратури Менського району Чернігівської області щодо скасування вказаного рішення, на що йому було повідомлено, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. З метою оскарження рішення прокуратури, позивач звернувся до Генеральної прокуратури України, яка направила звернення до Прокуратури Чернігівської області, якою було надано відповідь, що підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. Позивач вважає вказану бездіяльність відповідача неправомірною. Позивач в судовому засіданні позов та його мотиви підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, надав суду заперечення, в яких зазначив, що за результатами розгляду скарги на прийняте прокуратурою району рішення, позивачу надано відповідь про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування. Зазначає, що прийняте рішення не порушує прав позивача на звернення до суду з позовом про визнання нечинним рішення органу місцевого самоврядування. Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі на слідуючих підставах. Як вбачається з матеріалів справи, 24.05.2013 позивач звернувся до Прокурора Менського району з заявою про зобов'язання виконкому Березнянської селищної ради переглянути, відмінити рішення № 118 від 25.10.2012, та прийняти нове рішення, яке б відповідало існуючому законодавству, положенням інших нормативних актів, а також надати юридичну допомогу в оформленні позовної заяви до Менського районного суду (а.с. 44-45). Листом № 1382 вих. 13 від 01.06.2013 (а.с. 49) прокуратурою Менського району Чернігівської області вказану заяву було направлено за належністю для розгляду її по суті до Державної екологічної інспекції у Чернігівській області, якою, в свою чергу, листом від 02.07.2013 було надано відповідь (а.с. 50). Позивач звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою від 14.08.2013, в якій просив зобов'язати прокуратуру Менського району всебічно вивчити підняте в його заяві питання та надати йому юридичну допомогу в оформленні позовної заяви до суду (а.с. 43). 22.08.2013 вказану заяву було надіслано до прокуратури Чернігівської області для організації розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 42). 20.09.2013 відповідачем на звернення позивача було листом за № 05/2/1-1228-13 надано відповідь, в якій зазначено, що відсутні підстави для вжиття заходів прокурорського реагування, оскільки підстав для видалення земельних насаджень, розміщених на сусідній земельній ділянці не встановлено (а.с 81). В судовому засіданні встановлено, що позивачем рішення виконкому Березнянської селищної ради Менського району від 25.10.2012 про відмову в наданні дозволу на видалення дерев в судовому порядку не було оскаржено. Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Відповідно до статті 123 Конституції України, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (стаття 5 Закону). На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом. В силу статті 12 Закону, прокурор розглядає заяви і скарги про порушення прав громадян та юридичних осіб, крім скарг, розгляд яких віднесено до компетенції суду. Частиною 1 статті 21 Закону передбачено, що перевірки проводяться за письмовими зверненнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, фізичних та юридичних осіб, а також за власною ініціативою прокурора. При цьому перевірки за заявами фізичних чи юридичних осіб, зверненнями та запитами депутатів усіх рівнів, крім заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, проводяться лише у разі їх попереднього розгляду компетентними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами або неприйняття ними у встановлені строки рішень з цих питань. Процедура щодо розгляду звернень громадян, поміж зазначеного, регулюється Інструкцією про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, затвердженою наказом Генеральної прокуратури України № 9гн від 21.06.2011 (далі - Інструкція). Відповідно до пункту 1.4 розділу 1 Інструкції, зверненням є викладена в письмовій або усній формі пропозиція, заява (клопотання), скарга громадянина, народного депутата України, депутата місцевої ради, службової чи іншої особи. Заява - звернення громадян та юридичних осіб з проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, органів місцевого самоврядування, службових осіб. Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції, за кожним зверненням в прокуратурах усіх рівнів може бути виконана одна з таких дій: прийнято до розгляду; передано на вирішення до підпорядкованої прокуратури; направлено до іншого відомства; приєднано до скарги, що раніше надійшла або до матеріалів кримінальної справи. За підсумками вирішення звернень прокуратурою може бути прийнято одне з визначених пунктом 4.14 розділу 4 Інструкції рішень, в тому числі відхилено вимоги заявника, викладені у зверненні, визнані необґрунтованими. Відповідно до частини третьої статті 20 Закону, при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: 1) вносити подання; 2) у встановленому законом порядку ініціювати притягнення особи до дисциплінарної, адміністративної відповідальності, складати протокол про адміністративне правопорушення та починати досудове розслідування; 3) звертатися до суду в передбачених законом випадках. З аналізу статті 36-1 Закону вбачається, що прокурор має право звертатися до суду для представництва інтересів громадянина тільки у разі порушення прав, оспорювання таких прав за умови його неспроможності через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження, при цьому, обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів громадянина, обґрунтовує необхідність такого захисту. З наведеного суд робить висновок, що відповідач своєю відмовою щодо вжиття заходів прокурорського реагування реалізував своє повноваження щодо здійснення прокурорського нагляду. Питання щодо висновків такого нагляду і внесення протесту є виключним повноваженням прокурора, а не його обов'язком. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні перевірки за заявою позивача були використані повноваження, які йому надані згідно з Законом України «Про прокуратуру». Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо вжиття заходів прокурорського реагування є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Таким чином, вищевказані позовні вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають. Таким чином, враховуючи те, що за результатами перевірки відповідачем не було знайдено підстав для внесення актів прокурорського реагування, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, не порушуючи норм діючого законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання дій чи бездіяльністі відповідача неправомірними, зобов'язання відповідача вжити заходів прокурорського реагування щодо неправомірності рішення № 118 від 25.10.2012 виконкому Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області не підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні даного спору суд також керується положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З врахуванням встановлених обставин та аналізу норм чинного законодавства, що регламентують спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову в повному обсязі.

Результат розгляду: denied