Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління юстиції у Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу від 18.09.2013 року, поновлення на посаді, стягнення оплати за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. 26.12.2011 року вона була призначена на посаду начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області. З 23.05.2013 року по 18.09.2013 року вона перебувала на лікарняному, про що свідчать листки непрацездатності серії АГА № 357737 (з 23.05.2013 року по 21.06.2013 року), серії АГА № 356365 (з 22.06.2013 року по 26.07.2013 року), серії АВХ № 877231 (з 29.07.2013 року по 03.08.2013 року), серії АВХ № 865989 (з 05.08.2013 року по 09.08.2013 року з продовженням хвороби), серії АГА № 3633302 (з 10.08.2013 року по 15.09.2013 року) та серії АГА № 320976 (з 16.09.2013 року по 18.09.2013 року). 19.09.2013 року вона вийшла на роботу після перебування на лікарняному та, відповідно, з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. знаходилась у службовому приміщенні відділу Головного управління юстиції у Харківській області на своєму робочому місці. У цей же день їй у відділі кадрів був наданий наказ для ознайомлення від 24.05.2013 року № 434/3 «Про затвердження порядку обліку виходу на роботу, залишення роботи та місцевих відряджень під час робочого дня працівників Головного управління юстиції у Харківській області». 19.09.2013 року о 18 год. 10 хв. вона залишила своє робоче місце та зафіксувала вихід зі службового приміщення карткою. Крім того, факт своєчасного приходу та уходу по закінченню робочого дня зафіксований відеокамерами, що встановлені на вході у приміщення біля посту охорони. Позивач звертає увагу суду на те, що спірний наказ про звільнення № 579/4 датований 18.09.2013 року, а посадові особи відділу кадрової роботи Управління нібито знаючи про її звільнення, наступного дня надають їй для ознайомлення наказ, що стосується трудової дисципліни, приховуючи наказ про звільнення від 18.09.2013 року. В подальшому, у період з 20.09.2013 року по 31.12.2013 року вона перебувала на лікарняному, про що свідчить лист непрацездатності. Так, 8.01.2014 року вона вийшла на роботу о 8 год. 40 хв. та за допомогою картки через турнікет зайшла до свого службового кабінету. У цей же день, їй повідомили про те, що вона не має права знаходитись у приміщенні та близько 10 год. 00 хв. через охоронця було повідомлено про необхідність з,явитись 14.01.2014 року для отримання трудової книжки, оскільки вона звільнена, при цьому будь - яких письмових документів не надали. 15.01.2014 року вона прибула до Головного управління юстиції у Харківській області для отримання трудової книжки. Після 10 хвилин до неї спустився начальник відділ кадрової роботи та надав їй трудову книжку, за яку вона розписалась у особистій картці службовця та журналі обліку трудових книжок. Позивач зазначив, що за кожний день відсутності її на робочому місці вона має поважну причину (листки непрацездатності). Відповідач жодного разу не намагався повідомити її про можливе звільнення, витребувати будь - які пояснення. Крім цього, внаслідок протиправних дій з боку посадових осіб Головного управління юстиції у Харківській області вона зазнала душевних та фізичних страждань. Позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Харківській області від 18.09.2013 року № 572/4 «Про звільнення [PERSON] з посади начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області» за прогул без поважних причин; поновити її на посаді начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області з відповідними внесеннями запису до трудової книжки; стягнути з Головного управління юстиції у Харківській області у повному обсязі оплату за весь період вимушеного прогулу, починаючи з 23.05.2013 року до моменту поновлення на посаді; стягнути з Головного управління юстиції у Харківській області моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. В судове засідання позивач не з,явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. У своїх письмових запереченнях представник послався на те, що [PERSON] з 23.05.2013 року була відсутня на роботі без поважних причин, що є грубим порушенням трудової дисципліни. В свою чергу, Управлінням були вжиті всі заходи щодо своєчасного повідомлення про її звільнення. Стосовно її вимоги щодо стягнення моральної шкоди, представник зазначив, що нею не надано суду жодного доказу підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні та таке інше, просив у задоволенні позову відмовити З огляду на приписи ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнає можливим здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулюються Законом України "Про державну службу". Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, а також з підстав, визначених даною статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом. Відповідно до п. 4 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Із спірного наказу про звільнення від 18.09.2013 № 572/4 суд вбачає, що [PERSON] була звільнена у зв'язку з тим, що без поважних причин була відсутня на роботі з 23.05.2013 по 18.09.2013 року. Трудове законодавство України не містить переліку поважних причин відсутності на робочому місці, тому суд, відповідно до ч. 7 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із загальнотеоретичного змісту поняття поважних причин як обставин, що виключають вину працівника, тобто мали місце об'єктивно, незалежно від його волі. Як на поважну причину відсутності на роботі у зазначений вище період позивач посилалась на листки непрацездатності серії АГА № 357737 (з 23.05.2013 року по 21.06.2013 року), серії АГА № 356365 (з 22.06.2013 року по 26.07.2013 року), серії АВХ № 877231 (з 29.07.2013 року по 03.08.2013 року), серії АВХ № 865989 (з 05.08.2013 року по 09.08.2013 року з продовженням хвороби), серії АГА № 3633302 (з 10.08.2013 року по 15.09.2013 року) та серії АГА № 320976 (з 16.09.2013 року по 18.09.2013 року). Як вбачається з доповідної записки заступника начальника відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області позивач о 12 год. 00 хв. 23.09.2013 року залишила приміщення відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції, причини залишення робочого місця не повідомила, записів в Журналі обліку місцевих відряджень працівників відділу не проставила. Також, був складений акт від 23.05.2013 року, підписаний виконуючим обов,язків відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області, провідним спеціалістом відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області, спеціалістом І категорії відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції у Харківській області про те, що [PERSON] 23.09.2013 року з 12 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. була відсутня на робочому місці. В зв,язку з зазначеним, відповідачем вживалася низка заходів, направлених на з'ясування причин відсутності [PERSON] на робочому місці, зокрема, виїзди за місцем проживання та реєстрації позивача (акт від 23.08.2013 року, 17.09.2013 року, направлення листів з метою з'ясування причин відсутності на робочому місці (від 31.07.2013 року № 1743/09-48), направлення листів до Департаменту охорони здоров'я Харківської облдержадміністрації(від 06.08.2013 року № 03-14/1813), Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради (від 06.08.2013 року № 03-14/1814), Департаменту охорони здоров'я Донецької облдержадміністрації (від 06.08.2013 № 03-14/1815) з метою з'ясування факту відкриття [PERSON] листків непрацездатності. Рішення про звільнення позивача за прогул було прийнято роботодавцем після перевірки достовірності інформації, наданої [PERSON] у листі від 06.08.2013 про відсутність на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності. Листом директора Департаменту охорони здоров'я Харківської міської ради від 13.08.2013 року повідомлено про те, що гр. [PERSON] була на листку непрацездатності з 29.07.2013 року по 02.08.2013 року в комунальному закладі охорони здоров,я «Харківська міська поліклініка № 10». Вона зверталась за медичною допомогою до травматологічного пункту закладу охорони здоров,я «Харківська міська поліклініка № 26» 05.08.2013 року, в зв,язку з чим їй був виданий листок непрацездатності за № 865989 з 05.08.2013 року по 09.08.2013 року. Проте, листом від 20.02.2014 року головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6», було повідомлено про те, що листки непрацездатності серії АГА № 357737 з 23.05.2013 року по 21.06.2013 року, серії АГА № 356365 з 22.06.2013 року по 27.07.2013 року видані необґрунтовано, тобто вони вважаються недійними. Крім того, листки непрацездатності АГА № 356921 з 22.07.2013 року по 02.08.2013 року, серія АГА № 363302 з 10.08.2013 року (не закритий), серія АГА № 320976 з 16.09.2013 року по 18.09.2013 року. Ці листки теж видані необґрунтовано та вважаються недійсними. Факт необґрунтованості видачі лікарняних листків [PERSON] лікар [PERSON] підтвердила письмово. 12.02.2014 року лікар хірург [PERSON] звільнилась з роботи за згодою сторін. Таким чином, оцінюючи правомірність дій відповідача на час прийняття спірного наказу, суд зазначає, що Управлінням були здійснені усі заходи, спрямовані на з'ясування причин відсутності позивача на роботі та встановлення чи дійсно мав місце прогул та з яких причин. За таких обставин суд вважає листки непрацездатності серії АГА № 357738 (з 23.05.2013 до 01.06.2013), серії АГА № 357973 (з 03.06.2013 до 01.07.2013), серії АГА № 356550 (з 02.07.2013 до 26.07.2013), серії АГА № 363070 (з 29.07.2013 до 16.08.2013), серії АГА № 320540 (з 19.08.2013 до 17.09.2013) та серії АГА № 316044 (18.09.2013) такими, що не мають доказової сили у доведенні поважності причин відсутності позивача на робочому місці у зазначений період. Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Ця норма зобов'язує роботодавцем з'ясувати обставини вчинення робітником дисциплінарного проступку та виявити ступень вини останнього. Про виконання відповідачем вимог цієї норми свідчать листи, які були направлені на адресу проживання та реєстрації позивача з проханням повідомити причини відсутності на роботі та надати документи, що підтверджують поважність причин відсутності, а також дії Управління з перевірки отриманої від позивача інформації про непрацездатність [PERSON] Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну службу» державна служба, в тому, числі ґрунтується на таких основних принципах як персональна відповідальність за виконання службових обов'язків і дисципліна. Етика поведінки державного службовця передбачає сумлінне виконувати своїх службових обов'язків, недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби (стаття 5 Закону). Згідно з ст. 10 Закону основними обов'язками державних службовців, серед іншого є: забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції, своєчасне і точне виконання розпоряджень і вказівок своїх керівників. Отже, наведені вище правові норми вимагають від позивача, як особи, на яку покладено виконання функцій держави, особливої дисципліни та дбайливості. Однак поведінка позивача у рамках спірних правовідносин зазначеним критеріям не відповідає. Позивач в позові посилається на те, що 19.09.2013 року її було під підпис ознайомлено з наказом № 434/3 від 24.05.2013 року «Про затвердження порядку обліку виходу на роботу, залишення роботи та місцевих відряджень під час робочого дня працівників Головного управління юстиції у Харківській області», проте, з листа ознайомлення працівників Головного управління юстиції у Харківській області з даним наказом, який мається в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] з даним наказом під підпис не ознайомлювалась. Крім цього, матеріали справи містять копію Журналу обліку реєстрації особистого прийому громадян спеціалістами відділу з питань банкрутства, з якого вбачається, що позивач 19.09.2013 року прийом громадян не проводила, що підтверджується відсутністю відповідного запису у цьому журналі. На час прийняття спірного наказу про звільнення [PERSON] відповідач мав достовірну інформацію про неправдивість відомостей щодо непрацездатності позивача, що дозволяє суду дійти висновку, що під час прийняття цього наказу відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, розсудливо та пропорційно. Стосовно вимоги позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, суд зазначає наступне. Загальні підстави та порядок відшкодування моральної шкоди визначені ст. 1167 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, оскільки факт незаконності наказу про звільнення позивача з боку відповідача судом не встановлено, суд вважає, що будь-які підстави для відшкодування позивачеві матеріальної та моральної шкоди відсутні. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied