Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

28 січня 2014 року позивач звернувся з позовом до суб'єкту підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця [PERSON] в якому просив стягнути податковий борг з єдиного податку за період з 01.07.2013 по 31.12.2013 у розмірі 1370,01 грн. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що фізична особа-підприємець [PERSON] перебуває на обліку в Рубіжанській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області як платник податків з 28.01.2013. Вид діяльності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код за КВЕД 47.19). Станом на 01.01.2014 за відповідачем обліковується заборгованість перед бюджетом з єдиного податку у розмірі 1370,01 грн., заборгованість утворилась, внаслідок несплати податкових зобов'язань по єдиному податку за період з 01.07.2013 по 31.12.2013. На підставі викладеного позивач просить стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] суму податкового боргу з єдиного податку у розмірі 1370,01 грн., за період з 01.07.2013 по 31.12.2013. Представник позивача у судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином за адресою, вказаною у свідоцтві про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. До суду повернулися конверти з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований за вищезазначеною адресою та відомості про зміну свого місця знаходження не надавав. Відповідно до положень ч. 11 ст.35 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином для реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Враховуючи положення пункту 6 статті 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд приходить до такого. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець [PERSON], ід. номер [NUMBER], зареєстрована Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради за № 028985 від 25.01.2013, перебуває на обліку в Рубіжанській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області як платник податків з 28.01.2013 за № 6302, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків. Є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку Серія [NUMBER]. (а.с. 4, 5, 20). Вид діяльності суб'єкту підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код за КВЕД 47.19). 31 січня 2013 року суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] до податкового органу подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування № 6302, згідно якої відповідачем у справі обрана ставка єдиного податку 20 % розміру мінімальної заробітної плати та обрано другу групу спрощеної системи оподаткування. Разом із вищевказаною заявою відповідачем до податкового органу надано податковий розрахунок, сума отриманого доходу за попередній календарний рік відповідачем по справі не зазначена, оскільки ФОП [PERSON] є новоствореним суб'єктом підприємницької діяльності та зареєстрована у січні 2013 року (а.с. 12). Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради «Про встановлення фіксованих ставок єдиного податку для фізичних осіб-підприємців, які здійснюють господарську діяльність» № 15/186 від 29.12.2011 встановлений розмір ставки єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва-фізичних осіб. Ставка єдиного податку за роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах (код за КВЕД 47.19) становить 20 % від мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня податкового звітного року (друга група спрощеної системи оподаткування) (а.с.21-24). Статтею 8 Закону України від 20.11.2012 № 5515-VI «Про Державний бюджет на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати на січень 2013 року встановлений у сумі 1147,00 грн. Таким чином, щомісячна фіксована ставка єдиного податку у 2013 році складала 229,40 грн. Зазначені податкові зобов'язання [PERSON] в повному обсязі своєчасно не сплачено, у зв'язку з чим, станом 01.01.2014 за відповідачем обліковується заборгованість перед бюджетом з єдиного податку у розмірі 1370,01 грн., за період з 01.07.2013 по 31.12.2013. Також зазначена сума податкової заборгованості підтверджується зворотнім боком облікової картки платника податків (а.с.10,11). Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 293 Податкового Кодексу України визначено, що ставки єдиного податку встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), та у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними та міськими радами для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць - для другої групи платників єдиного податку - у межах від 2 до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п.295.1. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року. Органи державної податкової служби відповідно до п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини. Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підпунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Згідно підпункту 87.111 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини (підпункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України). Пунктом 59.1. ст. 59 Податкового кодексу встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податковим органом 08.10.2013 направлено на адресу [PERSON]: 93000, [ADDRESS]/1, податкову вимогу форми «Ф» № 2293-17 від 07.10.2013 на суму 681,81 грн., однак, конверт із зазначеною вимогою повернувся на адресу позивача із позначкою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с.6-8). Відповідно до п. 58.3. ст. 58 Податкового кодексу України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкові вимоги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога, вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. У зв'язку з викладеним, податкова вимога форми «Ф» № 2293-17 від 07.10.2013, вважається врученою відповідачу усправі. Вищевказана вимога у встановленому законом порядку не оскаржувала ся, не відкликалась та не скасовувалась, а тому є чинною на час розгляду справи. За наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню повністю. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: granted