Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідач Фізична особа - підприємець [PERSON] є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2004 року № 1058-IV (далі - Закон), страхові внески до солідарної системи нараховуються: для роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про оплату праці», виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Згідно з частиною 6 статті 20 Закону, страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітній період (календарний місяць), не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Відповідно до пункту 5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно пункту 3 ч. 14 ст. 106 Закону, суми пені та фінансових санкцій, застосованих за порушення порядку та строків обчислення, нарахування та сплати страхових внесків стягуються в тому ж порядку, що й недоїмка із сплати страхових внесків. Так, як підтверджується наявними у справі доказами, рішенням Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва від 18.04.2011 року № 1773 про застосування фінансових санкцій за неподання у визначені законодавством строки відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку до позивача ФОП [PERSON] було застосовано стягнення суми штрафу в розмірі 170,00 грн. Вказане рішення № 1773 від 18.04.2011 року було отримано позивачем ФОП [PERSON] 18.04.2011 року, та як вбачається з наявних матеріалів справи - зазначене рішення відповідачем в адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалося, та відповідно останнє набрало законної сили. Також, згідно письмового повідомлення УПФУ у Дніпровському районі м. Києва № 3737/08 від 07.03.2014 р. та картки особового рахунку ФОП [PERSON] за період з 01.01.2010 р. по 11.03.2014 р., станом на 11.03.2014 р. заборгованість відповідача ФОП [PERSON] залишається не сплаченою та становить 170,00 грн. Відповідно до частини 3 статті 106 Закону, територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки, страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Відповідно до пункту 8 ч. 3 ст. 106 Закону, у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються. Згідно вимог пункту 8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління від 19.12.2003 року № 21-1, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 16.01.2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція), суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, у тому числі обчислені органами Пенсійного фонду, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка). Відповідно до підпункту «а» пункту 8.2 Інструкції, органи Пенсійного фонду надсилають страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в таких випадках: якщо страхувальник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків. Згідно абз. 7 пункту 8.3 Інструкції, вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під підпис або надіслано листом з повідомленням про вручення. На підставі вищезазначеного, як підтверджується наявними матеріалами справи, позивачем було направлено вимогу про сплату боргу від 05.03.2013 р. № 0091 на адресу відповідача ФОП [PERSON], проте як згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (яке також міститься в матеріалах справи), вказана вимога не була отримана страхувальником. Відповідно до ч. 15 ст. 106 Закону, строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується. Таким чином, як підтверджується наявними у справі доказами, відповідач ФОП [PERSON] повинен згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» сплатити до Пенсійного фонду фінансову санкцію (штраф) та пеню в загальній сумі 170,00 грн. Відповідно до п. 15 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001, повноваження Пенсійного фонду України здійснюються через утворені в установленому порядку відповідні управління та відділи. А тому органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах в даному випадку є Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва. В даному випадку, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з нього заборгованості в розмірі 170 грн., оскільки частини 1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (на підставі порушення відповідачем яких позивачем приймалося рішення № 1773 від 18.04.2011 р.) було виключено на підставі Закону № 2464-VІ від 08.07.2010 р., який набув чинності 01.01.2011 р., а відповідно до абзаців другого та третього ч. 15 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом № 3609-VI від 07.07.2011 р., фінансові санкції (штраф, пеня) та адміністративні стягнення, а також примусові стягнення органами виконавчої служби за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, не застосовуються, та нараховані органами Пенсійного фонду України суми фінансових санкцій, зазначених в абзаці другому цієї частини, та не сплачені фізичними особами - підприємцями, які обрали особливий спосіб оподаткування, підлягають списанню». Так, як підтверджується наявними матеріалами справи (зокрема карткою особового рахунку ФОП [PERSON] за період з 01.01.2010 р. по 11.03.2014 р.), та не було жодними допустимими доказами по справі заперечено відповідачем, недоїмка по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (на яку позивачем було накладено штрафні санкції у розмірі 170 грн. рішенням № 1773 від 18.04.2011 р.) виникла у відповідача ФОП [PERSON] ще 31.03.2010 р., тобто до внесення змін до частин 1-9 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Законом України № 2464-VІ від 08.07.2010 р., який набув чинності 01.01.2011 р., та на який безпідставно посилається відповідач у своєму письмовому запереченні на позовну заяву, та відповідно, станом на час прийняття рішення № 1773 від 18.04.2011 р. - також не набули чинності зміни, внесені до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Законом України № 3609-VI від 07.07.2011 р., на який також безпідставно посилається відповідач. Таким, чином, внаслідок невиконання відповідачем своїх обов'язків щодо повної і своєчасної сплати до Пенсійного Фонду України відповідних страхових внесків, бюджету Пенсійного фонду завдається збитків, чим відповідно порушуються інтереси та завдається шкоди державі шляхом підриву державної політики в галузі пенсійного забезпечення та створення належних умов для виплати пенсій. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Оскільки позивач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність заявлених ним позовних вимог, а відповідач у своєму письмовому запереченні на позовну заяву не навів обґрунтованих підстав протиправності заявлених позовних вимог, що би підтверджувалися допустимими по справі доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, а саме щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця [PERSON] заборгованості в розмірі 170 грн. Враховуючи викладене, та

Результат розгляду: granted