Рішення адміністративного суду від 2014-02-21 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України Балтському районі Одеської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 01 грудня 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково; зобов'язано відповідача провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, що передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законодавством, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 18 червня 2011 року з урахуванням виплачених та отриманих сум. Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, управління Пенсійного фонду України Балтському районі Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій постанову суду першої інстанції просив скасувати та прийняти по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставинам справи, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Пунктом 17 статті 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Однак Законом України від 19 січня 2006 року N 3367-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", запроваджуються з 1 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Цей Закон був опублікований 22 березня 2006 року, а тому набрав чинності 2 квітня 2006 року. Тобто з 2 квітня 2006 року стаття 6 Закону про соціальний захист дітей війни знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Колегію суддів встановлено, що такі умови не настали тому слід відмовити позивачу в задоволенні позову щодо підвищення пенсії за 2006 рік. Пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006 р. дія - статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було зупинено на 2007 рік, з урахуванням статті 111. Зазначеною статтею 111, було встановлено, що в 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, установленої для учасників війни. Рішенням Конституційного суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням статті 111 цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з 09.07.07 р. - дати ухвалення рішення Конституційним судом України N 6-рп/2007, вищевказані норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" втратили чинність, а, отже, з цього часу відновлено дію ст.6 Закону в повному обсязі. Судом встановлено, що всупереч рішенню Конституційного Суду України відповідачем вказане підвищення позивачу за період з 09.07.07 р. по 31.12.07 р. в межах бюджетного року не перераховано і не виплачувалось. Також, апеляційний суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. за №10-рп2008 року, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Отже, саме з 22.05.2008 р. визнані неконституційними вказані норми бюджетного Закону, які передбачували виплату надбавки в розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, замість 30%, що була передбачена ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у редакції, яка діяла до 01.01.2006 р. Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 2008 дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не призупинялась, а положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Пунктом 7 частини першої Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. З наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. На виконання вимог цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Цією постановою КМУ встановлено, що "дітям війни" до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у розмірі 49,8 грн., які позивачем отримано. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011року визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами. Разом з тим, що позивач звернувся до суду з проханням відновити пропущений строк звернення до суду тільки 15 серпня 2011 року. Згідно ч.1 ст. 99 КАС України, - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами, а ч. 2 вказаної статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Апеляційний суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, а зазначені ним причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки позивач є отримувачем державної соціальної допомоги згідно вимог ст. 6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 року, яка нараховується у вигляді надбавки до основної пенсійної виплати та виплачується щомісячно. В позовній заяві позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовуючи пропуск строку звернення до суду тим, що позивачу стало відомо про факт порушення його прав лише після висвітлення у пресі зазначених подій. На підтвердження зазначених доводів позивач не надав суду першої інстанції належних доказів. Ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Таким чином, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, що передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, установленою ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 15 лютого 2011 року по 22 липня 2011 року. Отже, враховуючи, що суд першої інстанції вирішив справу з помилковим застосуванням норм процесуального права, судова колегія, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Результат розгляду: partial