Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернувся позивач, фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - позивач, ФОП [PERSON]), з адміністративним позовом до Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - відповідач Тетіївська ОДПІ), Міністерства доходів і зборів України (далі - відповідач Міндоходів) про визнання недійсним рішення Тетіївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень та скасування рішення Міністерства доходів і зборів України від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 про результати розгляду скарги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Тетіївської ОДПІ про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень та рішення Міндоходів від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 прийняті з порушенням норм матеріального права, є такими, що суперечать нормам чинного законодавства України та підлягають скасуванню. В призначений день та час у судове засідання з'явилися представники відповідачів. Позивач в судове засідання не з'явився, розгляд справи просив проводити без його участі відповідно до пункту 3 прохальної частини позовної заяви. Представник відповідача Міндоходів проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, наданих під час судового розгляду справи, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Тетіївської ОДПІ позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Суд протокольною ухвалою від 28.01.2014 на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження. Розглянувши подані документи, судом встановлено наступне. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, ідентифікаційний код: [NUMBER]. З матеріалів справи встановлено, що посадовими особами Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС у Київській області, а саме головним державним податковим ревізором-інспектором Атабеговим І.М. та головним державним податковим інспектором Мацюком М.М. на підставі наказу від 12.07.2013 № 380-к та направлень № 633 та № 634 від 12.07.2013 було проведено фактичну перевірку магазину по вулиці [ADDRESS], що належить ФОП [PERSON] Перевіряючими було проведено контрольну розрахункову операцію. На суму 25,30 гривень було придбано пляшку шампанського місткістю 0,75 літрів, що підтверджується фіскальним чеком № 2340 від 12.07.2013. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» мінімальною ціною для продажу шампанських виробів у роздріб є 26, 00 гривень. Під час перевірки було виявлено на зберіганні з метою реалізації пляшку коньяку місткістю 0,5 літрів виробництва ТОВ «Сімферопольський вино-коньячний завод» по ціні 60,00 гривень без марки акцизного податку встановленого зразка. За результатами перевірки було складено Акт Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС у Київській області від 12.07.2013 № 280/21-0331/[NUMBER] про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Тетіївською ОДПІ, на підставі Акта перевірки було винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень. Зазначене рішення винесено за порушення позивачем вимог статті 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями) (зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка); статті 18 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні). Відповідальність за вказані вище порушення передбачена статтею 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Позивач, не погодившись з рішенням Тетіївської ОДПІ від 29.08.2013 № 0000292230, оскаржив його шляхом подання скарг до ГУ Міндоходів у Київській області та Міндоходів. Рішенням Міндоходів від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 про результати розгляду скарги позивача було вирішено залишити без змін рішення Тетіївської ОДПІ від 29.08.2013 № 0000292230 та рішення ГУ Міндоходів у Київській області від 08.11.2013 № 426/Г/10-36-10-01-206/750. Позивач, не погодившись з рішенням Тетіївської ОДПІ про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень та рішенням Міндоходів від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 про результати розгляду скарги, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати їх протиправними та скасувати. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується з процедурою проведення перевірки, посилаючись на те, що порядок проведення та оформлення матеріалів фактичної перевірки суперечать нормам чинного законодавства України. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Позивач наполягає на тому, що дану перевірку було проведено з грубим порушенням норм Податкового кодексу України, зокрема, без присутності ФОП [PERSON], в той час в Акті перевірки було зазначено, що перевірка проводилася в присутності позивача. Дослідивши Акт перевірки від 12.07.2013 № 280/21-0331/[NUMBER], судом встановлено, що ФОП [PERSON] від підписання даного Акта та від підписання в направленні на перевірку - відмовилася, про що свідчить відмітка на останньому аркуші Акта перевірки позивача від 12.07.2013 № 280/21-0331/[NUMBER]. За даним фактом перевіряючими був складений відповідний Акт. Також позивач зазначив, що направлення та наказ на проведення перевірки ані ФОП [PERSON], ані продавцю, вручено не було. З приводу вищевикладеного, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки та інше. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (пункт 81.2 статі 82 Податкового кодексу України). Так, дійсно суд погоджується з твердженнями позивача про те, що останній повинен бути поінформований про проведення перевірки шляхом отримання наказу на проведення перевірки, як це передбачено пунктом 80.2 статті 80 та статті 81 Податкового кодексу України. Згідно пунктом 86.5 статі 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу. У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції. У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У зазначених в цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт або робиться позначка в акті або довідці про результати перевірки. Пунктом 86.6 статі 86 Податкового кодексу України встановлено, що відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Як свідчать наявні в матеріалах справи відомості, перевіряючі були допущені до проведення перевірки, позивач відмовився від підписання як матеріалів перевірки, так і документів, на підставі яких була проведена дана перевірка, про що посадовими особами складені відповідні акти. Доказів спростування таких тверджень суду не надано. Згідно з пунктом 110.1 статті 110 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України регулюється Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон України № 481/95-ВР). Як зазначалось вище, рішення Тетіївської ОДПІ про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень, воно прийнято відповідно до статті 17 Закону України № 481/95-ВР за порушення, передбачені статтею 11 Закону України № 481/95-ВР (зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка); статтею18 Закону України № 481/95-ВР та Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні). Згідно зі статтею 17 Закону України № 481/95-ВР, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України № 481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема: оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5000 гривень; виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 гривень. Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» регулюється Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790 (далі - Порядок № 790). Відповідно до пункту 5 Порядку № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Тобто, податковий орган за наслідками розгляду матеріалів щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів за наявності відповідних підстав може прийняти рішення про застосування фінансових санкцій. Згідно з пунктом 2 Порядку № 790, фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Пунктом 6 Порядку № 790 передбачено, що рішення про застосування фінансових санкцій, передбачених пунктом 2 цього Порядку, приймаються керівником, а у разі його відсутності - заступником керівника органу, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами (Департамент контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС, його регіональні управління та їх територіальні підрозділи, Мінекономрозвитку), чи керівником (його заступником) органів МВС, МОЗ, ДПС, Держстату, Держспоживінспекції відповідно до їх компетенції, визначеної законодавством. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції. Згідно з пунктом 8 Порядку № 790, рішення про застосування фінансових санкцій до суб'єкта підприємницької діяльності за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку. Таким чином, у зв'язку з вищевикладеним спростовуються твердження позивача щодо обов'язку Тетіївської ОДПІ виносити за вказані порушення саме податкові повідомлення-рішення, що передбачено пунктом 116.1 статті 116 Податкового кодексу України, відповідно до якої у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення. Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. Податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та завірені печаткою відповідних органів (пункт 42.1 Податкового кодексу України). Таким чином, попри свою назву, ця стаття встановлює не форму акта - рішення, яким призначається фінансова санкція, а форму акта яким це рішення доводиться до відома правопорушника. Отже, враховуючи положення вищевказаних законодавчо закріплених норм Податкового кодексу України, Порядку № 790 та Закону України № 481/95-ВР у відповідача - Тетіївської ОДПІ були підстави щодо винесення рішення про застосування фінансових санкцій саме за тією формою, яка передбачена Додатком до Порядку № 790, у відповідності до пункту 8 Порядку № 790, що не заборонено Законом і свідчить про правомірність винесення оскаржуваного позивачем рішення про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230. Щодо застосування фінансової санкції поза межами строків, визначених законодавством, суд дійшов висновків про помилковість такої позиції позивача, з огляду на наступне. Як вже було зазначено судом з посиланням на пункт 6 Порядку № 790 рішення про застосування штрафних санкцій приймають відповідні органи в межах їх компетенції. Порядок і строки розгляду матеріалів, які є підставою для застосування фінансових санкцій, та прийняття рішення щодо їх застосування встановлюються зазначеними органами відповідно до їх компетенції. Згідно з пунктом 110.1 статті 110 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Відповідно до пункту 113.1 та 113.3 статті 113 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори. Штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно пункту 114.1 статті 114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу. Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. З аналізу зазначених норм вбачається, що строки застосування штрафних санкцій за порушення Закону України № 481/95-ВР регулюються нормами Податкового кодексу України. Як вбачається з матеріалів справи, порушення вчинено 12.07.2013, рішення Тетіївської ОДПІ прийнято 29.08.2013, тобто в межах строку визначеного пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. З огляду на викладене, суд зазначає, що строк прийняття рішення від 29.08.2013 про застосування фінансових санкцій до позивача, за результатами перевірки проведеною Регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС у Київській області, Тетіївською ОДПІ не порушений. Рішення про застосування фінансових санкції відповідно до статті 17 Закону України № 481/95-ВР не є тотожнім з податковим повідомленням-рішенням щодо визначення грошового зобов'язання та застосування штрафних (фінансових) санкції (штрафів), яке приймається на підставі акта перевірки, проведеного податковим органом, а тому строки прийняття рішення визначені статтею 86 Податкового кодексу України до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані. Також слід відмітити, що позивачем як підстави для задоволення позовних вимог заявлено лише протиправність проведення перевірки та складення рішень за наслідками проведення перевірки. Водночас позивачем не наведено жодних обставин, які б давали підстави стверджувати про протиправність виявлених порушень. Встановлені під час перевірки правопорушення підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Тетіївської ОДПІ про застосування фінансових санкцій від 29.08.2013 № 0000292230 у розмірі 13 500, 00 гривень є правомірним, отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо оскаржуваного позивачем рішення Міндоходів від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 про результати розгляду скарги, слід зазначити наступне. Оскаржуване рішення Міндоходів відповідає вимогам пункту 15 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, затвердженого Наказом Міністерства фінансів Україні від 19.11.2012 № 1203, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.12.2012 за № 2046/22358 (далі - Положення № 1203), згідно з яким за результатами проведення процедури адміністративного оскарження приймається рішення, яке оформляється відповідно до вимог законодавства про мови. Зміст рішення складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. Рішення оформляється на бланку органу державної податкової служби, який розглядав скаргу. У вступній частині рішення зазначаються повне найменування юридичної особи, яка подала скаргу, прізвище та ініціали посадової особи платника податків - юридичної особи або фізичної особи - платника податку, відомості про предмет оскарження, дата прийняття скарги до розгляду (дата і номер зазначаються за даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції). Описова частина рішення повинна містити перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дату і номер податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-якого іншого рішення органу державної податкової служби і найменування органу державної податкової служби, який видав зазначені документи, та стисле викладення вимог і клопотання, зазначених у скарзі. У мотивувальній частині рішення мають бути наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки органу державної податкової служби, який розглядав скаргу, а також посилання на конкретні статті та пункти Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано відповідь на скаргу. Резолютивна частина рішення повинна містити висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні вимог чи клопотання, викладених у скарзі, про збільшення суми податкового зобов'язання або податкового боргу або залишення скарги без розгляду. У рішенні також зазначається, що в разі незгоди особи, яка подала скаргу, з прийнятим рішенням, таке рішення може бути оскаржене до органу державної податкової служби вищого рівня у строки, визначені в цьому Положенні, або в судовому порядку. Рішення за результатами розгляду скарги платника податків приймає керівник органу державної податкової служби (заступник керівника). Оригінал рішення після зазначення реєстраційного номера вихідної кореспонденції надсилається (надається) платнику податків. Згідно з пунктом 17 Положення № 1203, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, прийняте за результатами розгляду скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку. Враховуючи встановлені судом обставини щодо відповідності рішення Міндоходів порядку його прийняття та висновки суду в частині правомірності винесення рішення Тетіївської ОДПІ від 29.08.2013 № 0000292230, підстави для задоволення позову про визнання протиправним та скасування рішення Міндоходів від 06.12.2013 № 6381/5/99-44-10-01-15 про результати розгляду скарги також відсутні. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В свою чергу, доводи позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про порушення відповідачами норм чинного законодавства України під час винесення спірних рішень. За правилами статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Аналіз викладених законодавчих норм та обставин справи свідчить про те, що відповідачі, приймаючи оскаржувані рішення, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України. Таким чином, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають. Крім цього, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір», під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати (частина друга статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із матеріалів справи вбачається, що розмір майнових вимог, заявлених позивачем, становить 13 500 гривень 00 копійок та, відповідно, 2 відсотки від них дорівнюють сумі у розмірі 270 гривень 00 копійок, а в розумінні частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» 10 відсотків від 270, 00 гривень, є менше ніж 1,5 розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено у 2013 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень. Таким чином, станом на 1 січня 2013 року, 1,5 розміри мінімальної заробітної плати становлять 1720 гривень 50 копійок. Враховуючи наведене та ту обставину, що відповідно до квитанції від 16.12.2013 № 345 позивачем сплачено частину судового збору у розмірі 172, 06 гривень суд дійшов висновку, що решта суми судового збору у розмірі 1548 гривень 44 копійки підлягає стягненню з позивача.

Результат розгляду: granted