Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач 02.11.2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про виплату недоплаченої разової допомоги інваліду війни,-. Вимоги мотивовані тим, що має статус інваліда війни ІІ групи, тому має право на таку допомогу згідно із ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В порушення положень вказаного Закону у 2011 році управління виплатило допомогу в сумі 900 грн. з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 04.04.2011 року №341, що вважає безпідставним. Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 05 грудня 2011 року позов задоволено. Визнано протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області нарахувати [PERSON] як інваліду війни ІІ групи разову щорічну допомогу до 5 травня за 2011 рік відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Постанову суду допущено до негайного виконання. Відповідач постанову суду першої інстанції оскаржив, не погодившись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову якою в позові відмовити . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2 цього Кодексу. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід змінити з наступних підстав. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач має статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на одержання грошової допомоги у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, обов'язок щодо виплати якої, за правилами ст. 17-1 цього ж Закону, покладено на органи праці та соціального захисту населення. Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» статтю 13 Закону №3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої інвалідам війни ІІ групи щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 такі положення визнані неконституційними. Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію статті 13 Закону №3551-XII, відповідно до якої розмір грошової допомоги інваліду війни ІІ групи має становити вісім мінімальних пенсій за віком. Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. У 2011 році Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не зупинявся та не змінювався, тому позивач має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у відповідності до ст. 13 цього Закону. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, при вирішенні даного спору щодо виплати допомоги до 5 травня у 2011 році необхідно керуватися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, виплата щорічної допомоги до 5 травня за 2011 рік для інвалідів війни ІІ групи повинна становити вісім мінімальних пенсій за віком з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що правильно встановлено судом першої інстанції. Відсутність бюджетного фінансування, на яку вказує відповідач, не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. В свою чергу реалізація особою права на отримання соціальних виплат не може бути поставлена у залежність від наявності відповідних бюджетних асигнувань. Оскільки суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак при цьому помилково допустив негайне виконання ухваленої постанови в цілому, колегія суддів визнає можливим змінити постанову, оскільки системний аналіз положень ч. 1 та 2 ст. 256 КАС України вказує на можливість негайного виконання судових рішень у справах цієї категорії виключно у межах суми стягнення за один місяць. Відповідно до ст. 201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Результат розгляду: partial