Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновити та виплачувати пенсію за віком, особі яка проживає за межами України. В своєму адміністративному позові [PERSON] просить визнати бездіяльність Пенсійного фонду України щодо передачі уповноваженому територіальному органу заяви позивача про призначення та виплату йому пенсії за віком за межі України актом порушення прав людини; зобов'язати відповідачів прийняти у позивача необхідні документи для призначення пенсії за віком, призначити та виплачувати пенсію за віком позивачу починаючи з 07 жовтня 2014 року за межі України відповідно до Конституції України та діючих норм пенсійного законодавства України. В обґрунтування адміністративного позову зазначив, що служив у Збройних силах СРСР з вересня 1950 року по липень 1977 року. У 1995 році виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль. З посиланням на Рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 зазначив, що зверталася до Пенсійного Фонду України із заявою про призначення та виплату йому пенсії за віком, проте отримав від Пенсійного фонду України відмову, яку вважає протиправною. За наведених обставин просить задовольнити вищевказаний адміністративний позов у заявлений ним спосіб. В письмових запереченнях Пенсійного фонду України, що надійшли на адресу суду, відповідач просив у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що Пенсійний Фонд України відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, як центральний орган виконавчої влади, лише організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії, а саме призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії управління Фонду в районі, місті і районах у містах, а не Пенсійний Фонд України. Окрім цього, зазначив, що на виконання Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року розроблено проекти Закону України «Про внесення змін до деяких законів України» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон» та після прийняття таких нормативно-правових актів, органи Пенсійного фонду зможуть здійснювати пенсійні виплати таким особам. Також вказав, що дійсно позивач зверталася до Пенсійного Фонду України із заявою про призначення та виплату йому пенсії за віком, на яку останній було надано відповідь у строки визначені Законом України «Про звернення громадян» але будь-якого рішення про відмову в призначені пенсії позивачу, відповідачем не приймалося. Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області в своїх письмових запереченнях просило відмовити у задоволенні адміністративного позову [PERSON], оскільки останній не звертався до управління з відповідною заявою. Пунктом 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO], служив у Збройних силах СРСР з вересня 1950 року по липень 1977 року. З липня 1977 року [PERSON] було призначено пенсію яку він отримував до 1995 року. У 1995 року отримав аванс в сумі пенсії за шість місяців та виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. У жовтні 2013 році [PERSON] звернувся до Пенсійного Фонду України із письмовою заявою, в якій з посиланням на Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року просив поновити виплату йому пенсії за віком. На вказану заяву отримав лист-відповідь Пенсійного Фонду України від 25 жовтня 2013 року № 15700/Г-11, в якому відповідач роз'яснив позивачу, що на даний час триває робота спільно з Міністерством соціальної політики України щодо підготовки нормативно-правових актів, спрямованих на виконання рішення Конституційного Суду України, якими будуть передбачені умови, норми і механізм виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного Фонду України або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У статті 51 вказаного Закону передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед виїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Дійсно, міжнародних договорів між Україною та державою Ізраїль стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 125-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України - закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, з врахуванням наведеного, положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто з моменту прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009. Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Отже, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання. Виходячи з правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Разом з цим є необґрунтованим та не підлягає задоволенню позов [PERSON] до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області стосовно визнання бездіяльності відповідачів актом порушення прав людини. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 13 лютого 2014 року. За таких обставин позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду, визначеного Кодексом адміністративного судочинства України, щодо вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновити та виплачувати пенсію за віком, особі яка проживає за межами України за період з 07 жовтня 2009 року по 13 серпня 2013 року. За наведених обставин суд приходить до висновку, що адміністративний позов [PERSON] до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання суб'єкта владних повноважень поновити та виплачувати пенсію за віком, особі яка проживає за межами України є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial