Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області про скасування розпорядження відповідача від 24.04.2013 № 81. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2012 у справі № 2а/2570/2384/2012 було зобов'язано відповідача розглянути заяву позивача від 03.04.2012 про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку. 24.04.2013 відповідачем було винесено оскаржуване розпорядження, в якому визнано за неможливе надати дозвіл на розробку технічної документації у зв'язку із відсутністю у місцевих державних адміністрацій відповідних повноважень. Вважає зазначене розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки заяву було подано у квітні 2012, коли у відповідача були повноваження надавати дозвіл на розгляд проекту землеустрою. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, надав суду заперечення від 27.12.2013, в яких зазначив, що позивачу у письмовому порядку було повідомлено про результати розгляду його заяви, проте позивач, оскаржуючи дії райдержадміністрації, звернувся до суду, який зобов'язав розглянути заяву позивача відповідно до вимог Закону України «Про місцеві державні адміністрації». Також зазначив, що у період судового розгляду та виконання рішення суду через органи державної виконавчої служби, повноваження місцевих державних адміністрацій щодо вирішення земельних питань змінилися, так з 01.01.2013 відповідач не має повноважень не тільки надавати дозвіл на розгляд проекту землеустрою, але й відмовляти у його наданні, навіть з підстав, передбачених Земельним кодексом України. Вказує, що оскаржуване розпорядження не порушує прав позивача та не позбавляє права звернення до територіального органу Держземагенства України з питань одержання дозволу на розробку технічної документації. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2012 позивач звернувся до голови районної державної адміністрації Бобровицького району Чернігівської області з заявою від 03.04.2012, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки площею 0,08 га в садовому товаристві «Автомобіліст-1», яка знаходилась на території Соколівської сільської ради, Бобровицького району, Чернігівської області, ділянка [NUMBER] (а.с. 86). Відповідно до листа Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області № 03-06/30 від 16.01.2014 на території сільської ради розташоване садове товариство «Автомобіліст - 1», призначення земельних ділянок в садовому товаристві для ведення садівництва (а.с. 107). Листом № 01-17/1475 від 20.08.2012 позивачу було повідомлено, що у наданні дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку [NUMBER] відмовлено, оскільки такий дозвіл надано іншій особі (а.с. 87). Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.09.2012, яка набрала законної сили, у справі № 2а/2570/2384/2012 за адміністративним позовом [PERSON] до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено в повному обсязі, визнано протиправною бездіяльність Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області щодо нерозгляду заяви [PERSON] від 03.04.2012 про надання дозволу на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки [NUMBER] площею 12 соток в садовому товаристві "Автомобіліст - 1"; зобов'язано Бобровицьку районну державну адміністрацію Чернігівської області розглянути заяву [PERSON] від 03.04.2012 про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку [NUMBER] площею 12 соток в садовому товаристві "Автомобіліст - 1" для приватизації по суті у встановлений законом строк. Розпорядженням голови Бобровицької районної державної адміністрації № 81 від 24.04.2013 на виконання рішення суду по справі № 2а/2570/2384/2012, враховуючи рішення постійно діючої комісії з вибору ділянок для розміщення об'єктів та інших питань, що регулюють земельні відносини, від 08.08.2012 за підсумками розгляду заяви позивача визнано за неможливе надати дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації на земельну ділянку [NUMBER] площею 0,12 га в садовому товаристві «Автомобіліст-1» для наступної приватизації у зв'язку з відсутністю в місцевих державних адміністрацій відповідних повноважень (а.с. 7). Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 13 Закону України "Про місцеві адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Приписами статті 17 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин, зокрема належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Пунктом 2 частини 1 статті 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про місцеві адміністрації" на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. В силу частини першої статті 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви), громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно з абзацом першим частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви), Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Пунктом 12 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час подання позивачем заяви) передбачено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012, який набрав чинності 01.01.2013, до Земельного кодексу України було внесено зміни, зокрема: у частині першій статті 118 слова "відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки" замінено словами та цифрами "відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу"; в абзаці першому частини сьомої статті 118 слова "Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада" замінити словами та цифрами "Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу"; пункт 12 розділу X "Перехідні положення" виключити. Частинами третьою та четвертою статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 № 445/2011, центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності є Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України). Обставини справи свідчать, що позивач у квітні 2012 звернувся до Бобровицької районної державної адміністрації Чернігівської області з заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки [NUMBER], площею 0,08 га, в садовому товаристві «Автомобіліст-1», яка знаходиться на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області. Відповідно до розпорядження № 81, заяву позивача було розглянуто 24.04.2013. Тобто, відповідачем допущено порушення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України в частині строків розгляду заяви позивача. Проте, аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства, з 01.01.2013 у відповідача відсутні повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, а вирішення зазначених питань належить до компетенції Держземагентства України та його територіальних органів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування розпорядження відповідача від 24.04.2013 № 81, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При вирішенні даного спору суд також керується положеннями частини третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі.

Результат розгляду: denied