Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

ТОВ «Амальгама Люкс» (далі по тексту - ТОВ, підприємство, позивач) звернулося до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївський області (правонаступник Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва далі по тексту - ДПІ, контролюючий орган, відповідач) з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва від 27.02.12р. №0000072340 та від 27.02.12р. №0000062340. Не погоджуючись з підставами прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень (порушення пп.3.1, пп.5.2.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємства» п.п.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.97р. №168/97-ВР "Про податок на додану вартість"), позивач просив про задоволення позову, зазначивши, що всі господарські операції позивача з його контрагентами підтверджені відповідними первинними документами. Відповідач позов не визнав, вказавши на відсутність у позивача права на формування валових витрат при визначені податку на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість (ПДВ) по господарським операціям з ТОВ "Торгсервіс-Юг" в зв'язку з безтоварністю господарських операцій з вказаними контрагентом, який був створений з метою прикриття незаконної діяльності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в період з 30.01.12р. по 03.02.12р. ДПІ проведено позапланову документальну виїзну перевірку позивача з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства при здійсненні господарських операцій з ТОВ "Торгсервіс-Юг" за період з 01.01.10р. по 31.03.10р., про що було складено відповідний акт за №446/23-400/32719869 від 10.02.12р.. В акті перевірки зазначено про порушення підприємством: 1) п.п.7.4.1 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону "Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. №168/97-ВР, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду всього у сумі 2821грн., у т.ч. за лютий 2010р. у сумі 628грн., за березень 2010р. у сумі 2193грн. 2) п.3.1 ст.3, п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2. п.п.5.3.9, п.5.3 ст.5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" в результаті чого занижено податок на прибуток за І квартал 2010р. у сумі 3526грн. На підставі зазначеного акта ДПІ прийняті: податкове повідомлення-рішення №0000062340 від 27.02.12р. про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ на 2821,00грн.; податкове повідомлення-рішення №0000072340 від 27.02.12р. про визначення (нарахування) суб'єкту господарювання податкового зобов'язання з податку на прибуток за 1кв. 2010р. в сумі 3526,00грн. й застосування штрафної санкції в сумі 881,50грн.. Підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про безтоварність господарських операцій позивача з ТОВ "Торгсервіс-Юг", що ґрунтується на судженнях про те, що ТОВ "Торгсервіс-ЮГ" є фіктивним підприємством, яке створене з метою прикриття незаконної діяльності, і від імені якого господарські операції здійснювались на підставі фіктивних документів особами не уповноваженими проводити легітимну господарську діяльність. До того ж ТОВ "Торгсервіс-ЮГ" відсутній за місцем реєстрації, не має достатніх основних засобів для здійснення господарських операцій з купівлі-продажу будь-якого товару, не має найманих працівників для здійснення відповідної діяльності. Досліджуючи обставини, з якими закон пов'язує наявність або відсутність в діях суб'єкта господарювання податкового правопорушення, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Первинним документом є документ, якій містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Статтею 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до підпункту 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Підпунктом 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону визначено, що датою збільшення валових витрат є: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг). Згідно п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 ст. 7 цього Закону. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом пунктом документами. Згідно пп.7.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою одаткового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Підпунктом 7.7.2. ст.7 Законом України «Про податок на додану вартість» визначено, що якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг). Згідно пп.7.7.7 ст.7 Законом України «Про податок на додану вартість», якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування. Пунктом 16 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.11.11 № 1379, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.11 за № 1333/20071, передбачено, що усі примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати постачання товарів/послуг, та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Податкова накладна не підписується покупцем товарів/послуг і не скріплюється його печаткою. Згідно із п. 2.4, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704, первинні документи (на паперових та машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам. Системний аналіз правових норм, якими регулюються правовідносини, що є предметом судового дослідження, вказує, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Не можуть бути включені до складу валових витрат, податкового кредиту витрати на придбання товарів (робіт, послуг) не підтверджені дійсними розрахунковими, платіжними та іншими документами. Документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару, зокрема є податкова накладна. Підставою для формування валових витрат та податкового кредиту є доведеність фактичного понесення вказаних витрат по реальним (справжнім) господарським операціям, проведених між легітимними суб'єктами господарювання та належним чином оформлених відповідними первинними документами. Факт вчинення певних господарських операцій та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати виключно на підставі вивчення первинних документів платника податків, інформація в яких стосовно господарської операції викладено конкретно, повно, зрозуміло та правдиво. Правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг) саме у контрагента, зазначеного в первинних документах, а не в інших осіб, які нелегітимно діють від імені юридичної особи. У разі безтоварності операцій (у тому числі виконання робіт (послуг) іншою особою, а не суб'єктом господарювання зазначеного в первинних документах) формування витрат та податкового кредиту з ПДВ слід визнати безпідставним, незважаючи на наявність у платника податку оформлених податкових накладних. В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2010 року між позивачем (замовник послуг) та ТОВ «Торгсервіс-Юг» (експедитор) укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом. За цим договором ТОВ «Торгсервіс-Юг» зобов'язувалося забезпечити доставку вантажів в пункт призначення (м. Миколаїв), а ТОВ «Амальгама-Люкс», як клієнт, зобов'язувалося сплачувати за послуги з перевезення встановлену плату (загальна сума 16925,00грн.(в тому числі ПДВ 2820,83грн.). На підтвердження господарських операцій позивачем надано видаткові, акти здачі-прийняття робіт, податкові накладні. При цьому, в договорі та первинних документах зазначено, що від імені ТОВ «Торгсервіс-Юг» документи підписано [PERSON] (номінальний директор ТОВ «Торгсервіс-Юг»). Із наданих матеріалів кримінальної справи (протокол допиту [PERSON], обвинувальний висновок, постанова суду про застосування акта амністії) по звинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.205 ч.1 (фіктивне підприємництво), ст.366 ч.1 (службове підроблення) КК України, слідує, що [PERSON] підроблюючи документи, з метою прикриття незаконної діяльності створив фіктивне підприємство ТОВ «Торгсервіс-Юг», зареєструвавши його на підставну особу - [PERSON], який до господарської діяльності ТОВ «Торгсервіс-Юг» не мав фактичного відношення (не складав та не підписував документів та ін.). Вказані обставини підтверджені: протоколами допиту [PERSON], який пояснив, що на прохання іншої особи зареєстрував на своє ім'я підприємство ТОВ "Торгсервіс-Юг", після реєстрації підприємства він передав усі документи та печатку підприємства особі, на прохання якої було створено підприємство, до діяльності підприємства ніякого відношення не мав, бухгалтерські та інші документи не підписував; обвинувальним висновком по кримінальній справі №11800010 по звинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст.205 ч.1, ст.366 ч.1 КК України; постановою Центрального суду м.Миколаєва від 09.07.2012 року про застосування до [PERSON], який визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, акту амністії. Таким чином, суд вважає доведеним, що неуповноваженими особами за період, що був предметом перевірки, від імені ТОВ "Торгсервіс-Юг" незаконно виписувались податкові накладні та інші первинні документи на підтвердження господарських операцій з позивачем. У випадку, що є предметом судового дослідження, має місце формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, які не відповідають вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (виписані неналежною особою з підробленням підпису), а отже є неналежним підтвердженням права на формування податкового кредиту в контексті імперативних приписів ЗУ «Про податок на додану вартість» та ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємства». Встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що господарська діяльність від імені ТОВ "Торгсервіс-Юг" провадилась неуповноваженими на це особами, які мали на меті отримання незаконного доходу, в тому числі за рахунок несплати до бюджету податків. Діяльність ТОВ "Торгсервіс-Юг" була направлена не на одержання економічного ефекту в результаті підприємницької або іншої економічної (господарської) діяльності, а виключно на отримання податкової вигоди за рахунок формування валових витрат і податкового кредиту для інших суб'єктів підприємницької діяльності та незаконного переведення коштів з рахунків підприємств в готівкові кошти. Судження позивача про підтвердження права на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ видатковими та податковими накладними, в даному випадку не може бути неспростовним доказом правомірності дій позивача, оскільки фактичні дані, що містяться в документах, на які послався позивач, є обов'язковими, але не вичерпними. А тому, суд вважає, що при встановлені факту безтоварності господарських операцій саме з зазначеним в документах підприємством ТОВ "Торгсервіс-Юг", від імені якого діяли неуповноважені особи, формування суб'єктом господарювання валових витрат та податкового кредиту є незаконним. Доводи позивача, який відповідно до ст.42 ГК України здійснює господарську діяльність на власник ризик, про те, що останній при укладені цивільно-правових угод діяв добросовісно і не повинен нести відповідальність за дії контрагента (ТОВ "Торгсервіс-Юг"), в даному випадку не має правового значення, оскільки господарські операції, що були предметом судового дослідження, від імені ТОВ "Торгсервіс-Юг" оформлялись та проводились, в тому числі шляхом підроблення підписів на документах, особами, які не мали відношення до законної діяльності ТОВ "Торгсервіс-Юг", не можуть вважатися вчиненими від імені даного підприємства, а отже у позивача не має права на формування податкового кредиту по вказаним господарським операціям, в тому числі на підставі первинних документів (видаткових, податкових накладних), виданих та підписаних неуповноваженими на це особами, навіть при добросовісності податкової поведінки позивача, оскільки з врахуванням специфіки податку на додану вартість, неможливість в даному випадку формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, складених та підписаних неналежною особою, грунтується на імперативних приписах ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Законодавець пов'язує виникнення права на відшкодування сплаченого в ціні товару податку на додану вартість з придбанням товару в суб'єкта господарювання, який є фактичним платником ПДВ, і має право проводити законну підприємницьку діяльність. Придбання товарів в осіб, які не є належними платниками податків, приватних осіб, якій безпідставно діють від імені юридичних осіб, фіктивних підприємств та підприємців, або по безтоварним господарським операціям не дає права на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ. В даному випадку необачність позивача, який відповідно до ст.42 ГК України здійснює господарську діяльність на власник ризик і повинен був (та мав можливість) пересвідчитись в справжності підписів особи, зазначеної підписантом ([PERSON]), потягла за собою неправомінрне формування валових витрат та податкового кредиту на підставі первинних документів, які складалися неуповноваженими особами від імені ТОВ "Торгсервіс-Юг". Вищенаведені фактичні дані в їх сукупності вказують на те, що оформлені позивачем господарські операції з контрагентом, який не мав необхідних умов для ведення господарської діяльності та від імені якого незаконно діяли неуповноважені на це особи, є безтоварними, оскільки не потягли за собою зміни в активах позивача в виді придбання товару саме у вказаного контрагента. За таких обставин, відповідач - суб'єкт владних повноважень при проведені перевірки та прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Вищенаведене є підставою для відмови в задоволені позову. На підставі викладеного та

Результат розгляду: denied