Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

У січні 2014 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання рішення посадової особи про накладення стягнення незаконним, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення від 16 грудня 2013 року, та закриття провадження по справі, скасування протоколу про адміністративне правопорушення, зобов'язання відділу ДАІ виключити з бази даних інформацію про порушення ПДД України. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що 16 грудня 2013 року інспектором ДПС відділу ДАІ м. Маріуполя, старшим прапорщиком Коротковим А.П. було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення позивачем вимог п. 16.2 ПДД України, а саме: 16 грудня 2013 року о 07-25 годині, [PERSON], рухаючись на автомобілі ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER], в Жовтневому районі міста Маріуполя по вулиці Котляревського у бік проспекту Металургів, на регульованому пішохідному переході, при повороті на право, не надав переваги у русі пішоходу, який переходив проїжджу частину. На підставі протоколу про адміністративне правопорушення, було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП. Із зазначеним протоколом та постановою позивач не погодився з наступних підстав: коли він виїжджав на перехрестя вулиці Котляревського та проспекту Металургів, під час виконання маневру правового повороту, то пішохід знаходився на трамвайному полотні та до проїжджої частини не дійшов, та рух позивача на перехресті під час виконання повороту був безпечним; відео, яке було записане на відеокамеру працівником ДАІ з фіксування порушення на яке посилається відповідач, як на доказ його вини, позивачу пред'явлено не було. На підставі викладеного вважає, що адміністративний протокол та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності були складені та винесені на підставі неналежних матеріалів та доказів. 19 грудня 2013 року позивач звернувся зі скаргою до начальника ДАІ м. Маріуполя на дії працівника ДАІ Короткова А.П. , однак отримав відповідь,з якою він також не погоджується. Просить поновити йому строк для оскарження рішення посадової особи, оскільки він був пропущений з поважних причин, визнання рішення посадової особи незаконним, скасувати протокол про адміністративне правопорушення та постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, та закрити провадження по справі, зобов'язати відділ ДАІ вилучити з бази даних інформацію про порушення позивачем ПДД. Позивач до відкритого судового засідання з'явився, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, та додав, що 16 грудня 2013 року він не порушував правил дорожнього руху та його помилково у цьому звинувачують. Просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився надав до суду заяву, в якій просив розглянути позовну заяву [PERSON] без участі представника ДАІ. При цьому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відеоматеріал з зафіксованим порушенням ПДД позивачем, а також на схему дислокації дорожніх знаків. Допитавши позивача, з'ясувавши думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Згідно ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Згідно ст.23 КпАП України, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. Ст. 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно ст. 11 КАСУ розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 69 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Згідно постанови ПС1 № 204822 від 16 грудня 2013 року, яка винесена старшим прапорщиком ІДПС взводу ДПС ДАІ при Маріупольському МУ Коротковим А.П., вказано, що 16 грудня 2013 року о 07-24 годині [PERSON], рухаючись в місті Маріуполі по проспекту Металургів, керував автомобілем ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER], на регульованому пішохідному переході, при повороті на право не надав переваги у русі пішоходу, який переходив проїжджу частину на яку водій повертав, чим порушив п. 16.2 ПДД України, на підставі чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Представником відповідача суду були надані відеоматеріали до постанови в справі про адміністративне правопорушення. Однак, з відеозапису вбачається, що пішохід почав перетинати проїжджу частину коли водій [PERSON] вже закінчував маневр повороту на право та пішохід рухався позаду автомобілю позивача, у зв'язку з чим, останній не скоїв перешкоди для руху пішоходу, що також підтверджується схемою дислокації дорожніх знаків. Отже, відповідач не представив суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення та правомірності винесення оскаржуваної постанови. Відтак, доводи позивача не спростовано. За наявних обставин суд приходить до висновку, що оспорювана постанова є незаконною, оскільки при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не було всебічно, повно та об'єктивно досліджено всіх обставин справи в їх сукупності. Позивач при цьому свою вину заперечує. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині скасування протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки відповідно до норм діючого законодавства це не є способом захисту порушеного права. Крім того, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання відділу ДАІ виключити з бази даних інформацію про порушення ПДД України, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з метою оскарження постанови інспектора ДАІ про притягнення до адміністративної відповідальності з поважних причин. Таким чином відсутність доказів, того що [PERSON] порушив ПДР України, унеможливлює його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП, тому постанова ПС 1 № 204822 від 16 грудня 2013 року підлягає скасуванню. На підставі ст. ст. 122, 247, 251, 252, 254, 256, 258, 287, 288, 289 КУпАП, Правил дорожнього руху,

Результат розгляду: partial