Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління юстиції у Дніпропетровській області та зобов'язання вчинити певні дії. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Земля». Згідно ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справі у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. За викладених обставин та відповідно до вимог ст.128 КАС України судом на місці ухвалено щодо здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження, за наявними в ній доказами. Суд, розглянувши подані документи, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, при розгляді справи виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, в межах зведеного виконавчого провадження № 39528822 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. накладено арешт на майно Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Земля», в тому числі, й на врожай соняшника, насіння соняшника 2013 року, у зазначених в постановах межах. [PERSON] є заставодержателем за Договором застави від 21.06.2013 р. та, відповідно, одним зі стягувачів за зведеним виконавчим провадженням. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С. від 06.12.2013 р. виконавчий документ за зведеним виконавчим провадженням №39528822 від 13.09.2013р. повернуто [PERSON] Як зазначає позивач, лише 30.01.2014 р. під час ознайомлення з виконавчим провадженням йому стало відомо про існування арешту всього майно Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Земля». При цьому, позивач вказує, що копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06.12.2013 р. отримав 12.02.2014 р., що підтверджується відміткою на супровідному листі (копія наявна в матеріалах справи). Не погоджуючись з діями та рішенням органу державної виконавчої служби, позивач звернувся за захистом своїх прав, свобод та інтересів до суду. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне. Між [PERSON] та Позивачем 01 квітня 2010 року було укладено договір безпроцентної позики, на суму 6' 450' 000грн. 00коп. зі строком повернення позики до 01.09.2010р. 05.05.2010 року укладено договір безпроцентної позики, на суму 3' 450' 000грн. 00коп. зі строком повернення позики до 05.09.2010р., (далі за текстом - «основні Договори») Усього за Договорами безпроцентних позик мною було надано [PERSON] грошових коштів на загальну суму 9' 900' 000грн. 00коп. Однак, ані з настанням строку виконання зобов'язання, ані протягом наступних двох років [PERSON], не повернув позивачунадані кошти, тому з метою забезпечення належного виконання Боржником своїх грошових вимог за основними Договорами, 21.06.2013 року було укладено Договір застави майбутнього врожаю, реєстровий №507, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Предметом застави за цим Договором є майбутній врожай насіння соняшника 2013р., номер об'єкта б/н, розташований на земельній ділянці площею 1000 га на території Наталіївської сільської ради, Солонянського району Дніпропетровської області,: поле №2 площею 107 га, поле №6 площею 35 га, поле №7 площею 99 га, поле №9 площею 112 га, поле №35 площею 25, 45 га,поле №36 площею 86,6 га, поле № 32 площею 33,59 га, поле №33 площею 119,4 га, поле № 34 площею 43,15 га, поле №35 площею 35 га, поле №37 площею 82,06 га, поле №40 площею 56,44 га, поле № 42-43 площею 50 га, поле № 69 площею 69,43 га, поле №18 площею 45,68. Що стосується Боржника, у зв'язку з порушенням п.1.2. Договору застави, «Заставою забезпечується в повному обсязі виконання усіх зобов'язань Позичальника за Договором безпроцентної позики від 01.04.2010 року та Договором безпроцентної позики від 05.05.2010 року повернення позики в загальній сумі 9' 900' 000грн. 00коп., з порядком погашення та в строки, що встановлені договором, яким обумовлене Основне зобов'язання та Додатковими договорами до нього, але в будь-якому випадку не пізніше ніж до 22.08.2013 року.» Відповідно до вищезазначених умов, Боржник порушив свої зобов'язання перед Позивачем, щодо своєчасного виконання умов Договору застави, тому на сьогоднішній день Позивач має на меті задовольнити свої грошові вимоги за рахунок предмету застави. Так, згідно п.4.1.1. Договору застави, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання. В свою чергу, факт накладення арешту, в тому числі і на вищезазначене рухоме майно (предмет застави) унеможливлює реалізацію законних прав та інтересів Заставодержателя щодо звернення стягнення на предмет застави. Обґрунтовуючи вимоги про зняття арешту, позивач зазначає про порушення передбачений ст.54 Закону України „Про виконавче провадження" порядку звернення стягнення на заставлене майно та його порушені права, як заставодержателя, який має пріоритет обтяження у відносинах з третіми особами. 24.02.2014 р. позивачем подано заяву, яка за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог. Так, позов доповнено вимогою про скасування постанови відповідача від 05.08.2013 р. в частині майна, що перебуває у заставі, а саме: врожай соняшника 2013 року. Також, позивач просить зобов'язати відповідача вжити заходів щодо внесення змін до записів у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів рухомого майна, на підставі прийнятого рішення по оскаржуваним постановам. Обґрунтування заяви аналогічні доводам первинної позовної заяви. Відповідач не забезпечив участь повноважного представника у судовому засіданні, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, заперечень проти позову та доказів на спростування вимог позивача не надав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з наступного. Статтями 2, 11 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Частиною 1 статті 5 Закону встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: - здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; - надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; - розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; - заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; - роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки. Згідно ч.2 ст.30 Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Також, згідно ч.1 ст.31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії визначений Главою 7 Закону. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Частиною 1 статті 49 Закону визначені підстави закінчення виконавчого провадження, а саме: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Частиною 1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З матеріалів справи вбачається, що арешт на час розгляду справи з майна боржника не знятий. Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, протиправність дій відповідача має очевидний характер. Проте, суд не може своїм рішенням підмінювати рішення (компетенцію) державного органу (суб'єкта владних повноважень), який наділений, згідно діючого законодавства України, відповідними правами та обов'язками. Таким чином, позовні вимоги не можуть бути задоволені визначеним позивачем шляхом. Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Приймаючи до уваги викладене, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог шляхом зобов'язання Головного управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області вирішити питання про: - скасування арешту рухомого майна, зареєстрованого 06.08.2013р. за №13834878 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 38694474 від 05.08.2013р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С., в частині об'єкту обтяження - рухомого майна - врожаю соняшника 2013 року (у визначених постановою межах); - скасування арешту рухомого майна, зареєстрованого 27.08.2013р. за №13870672 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 39528822 від 27.08.2013р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Осельським Є.С., об'єктом обтяження є рухоме майно - врожай соняшника 2013 року (у визначених постановою межах); - скасування арешту рухомого майна, зареєстрованого 18.09.2013р. за №13910754 відповідно акту опису й арешту майна зведеного виконавчого провадження № 39710340 від 13.09.2013 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Сивокозовим О.М., об'єктом обтяження є врожай насіння соняшника 2013 року (у визначених постановою межах); - скасування арешту рухомого майна, зареєстрованого 18.09.2013р. за № 13910771 відповідно до акту арешту й опису майна, за зведеним виконавчим провадженням №39528822 від 13.09.2013р., старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Сивокозовим О.М об'єктом обтяження є врожай насіння соняшника 2013 року (у визначених постановою межах). Щодо зобов'язання відповідача вжити заходів щодо внесення змін до записів у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів рухомого майна, на підставі прийнятого рішення по оскаржуваним постановам, суд виходить з наступного. Внесення таких змін до Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів рухомого майна є дискреційними повноваженнями відповідача, а відповідно, його безпосереднім обов'язком за наявних підстав. Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України повернути з Державного бюджету позивачу - [PERSON], судові витрати у розмірі 74грн. 00коп., сплачені квитанцією № 46793.135.1 від 10.01.2014 р. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial