Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька стосовно відмови їй у включені в розрахунок пенсії державного службовця по 2 групі інвалідності відповідно до ст.ст. 33,37 ЗУ «Про державну службу» індексації заробітної плати в розмірі 5104,28 грн. та матеріальної допомоги на оздоровлення - 16196,51 грн., а всього 21300,79 грн. за період з серпня 2009 року по липень 2011 року на які нараховувались та сплачувались страхові внески, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно наданої довідки від 30.10.2013 року № 03/40, що зменшило нараховану пенсію на 798,78 грн., зобов'язати УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька здійснити перерахунок призначеної пенсії державного службовця по 2 групі інвалідності з 15.08.2011 року в розмірі 90 відсотків з урахуванням суми індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі - 21300,79 гривень, відповідно до норм ст.ст. 33, 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII у редакції чинній на час призначення пенсії, тобто до 01.10.2011 року початку пенсійної реформи та виплатити їй 21979,38 гривень із розрахунку 798,78 гривень х 27 місяців 15 днів, які було не доплачено з моменту виходу на пенсію 15.08.2011 року по 30.11.2013 року, внаслідок не включення в розрахунок пенсії сум індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення. В обґрунтування позову зазначила, що при виході на пенсію державного службовця по 2 групі інвалідності з 15.08.2011 року нею у відповідності до діючого законодавства були надані УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька документи, необхідні для нарахування пенсії на підставі чого бала призначена пенсія в розмірі 90 відсотків від суми заробітної плати, на яку нараховувались та сплачувались страхові внески, а з 01.01.2011 року - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Однак при визначені розміру пенсії до розрахунку не включено наступні складові частини її заробітної плати, які є об'єктом справляння страхових внесків до соціальних фондів, зокрема страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування: індексація заробітної плати - 5104,28 гривень, матеріальна допомога на оздоровлення - 16196,51 гривень, а разом 21300,79 гривень, що в свою чергу зменшило нараховану пенсію на 798,78 гривень. 27.11.2013 року позивач подала до відповідача заяву про перерахунок пенсії державному службовцю з урахуванням інших виплат (індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки). Однак в задоволенні заяви було відмовлено. Підставою такої відмови в перерахунку пенсії з урахуванням індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки послугувало те, що вони не входять до інших надбавок, передбачених ст. 33 Закону України «Про державну службу». Вважає такі дії відповідача протиправними у зв'язку з наступним. Відповідно до ст. 33, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», ч. 1 ст. 1, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входить до системи оплати праці державного службовця. За змістом ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що згідно ст. 37 Закону України «Про Державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу. Частиною 2 ст. 33 вищезазначеного Закону заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранг, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Статтею 1, ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення розмірів заробітку для обчислення пенсії», розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), що включається в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», визначається за вибором того, хто звертається за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд. Зважаючи на те, що до чинного законодавства, зокрема, до Закону України «Про державну службу» та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 не вносились зміни щодо розширення переліку складових заробітної плати державного службовця, які враховуються для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», відповідно, при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця включаються складові заробітної плати, передбачені вищезгаданими нормативно-правовими актами. Посилалась на ч. 2, ч. 6 ст. 33, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу», роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 29.09.2003 № 02-3/2533-02-6, ст. 65, ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином вважає, що премію з економії заробітної плати, матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову винагороду державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків, суми індексації заробітної плати не можна віднести до надбавок, передбачених ст. 33 Закону України «Про державну службу» до заробітної плати, оскільки дані виплати носять нерегулярний, а одноразовий характер; вищевказані виплати носять разовий характер та не є складовою частиною заробітної плати, а сам факт утримання із сум допомоги збору на обов'язкове державне пенсійне страхування не є підставою для включення її до складу заробітної плати державного службовця та врахування при обчисленні розміру пенсії. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з серпня 1990 року працювала в Департаменті соціального захисту населення на різних посадах державного службовця. З 2011 року позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька. [PERSON], 27.11.2013 року звернулась з заявою до УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька про перерахунок пенсії державному службовцю з урахуванням інших виплат (індексації, матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки). Рішенням УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька № 253 від 28.11.2013 року [PERSON] було відмовлено в перерахунку пенсії на підставі того, що індексація, матеріальна допомога на оздоровлення до щорічної відпустки, не входять до інших надбавок, передбачених ст. 33 Закону України «Про державну службу». Відповідно до довідки, виданої Департаментом соціального захисту населення від 30.10.2013 року, [PERSON] здійснювалась виплата матеріальної допомоги за вересень 2009 року - 5285,63 гривень, за квітень 2010 року - 5551,11 гривень, за липень 2011 року - 5359,77 гривень та індексація доходів на загальну суму 5104,28 гривень на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Конституція має вищу юридичну силу, Закони та інші правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, встановлені Законом України «Про державну службу». Згідно ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Статтею 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містить визначення заробітної плати, на підставі якої здійснюється розрахунок пенсій. Із змісту ст.40 вказаного Закону вбачається, що з середньої заробітної плати (доходу) повинні бути сплачені страхові внески. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року № 865 встановлено, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження. Згідно ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які, відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Винагорода за вислугу років, встановлена посадовим особам органів соціального захисту населення є частиною заробітної плати зазначених посадових осіб, виплачується за рахунок та в межах фонду оплати праці, передбачено в державному бюджеті України, враховується при обчисленні середнього заробітку, що зберігається за посадовою особою відповідно до законодавства, на неї нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а тому повинна враховуватись при обчисленні розміру пенсії державного службовця у розмірах, що виплачується на день звільнення посадової особи з роботи, що дає право на відповідний вид пенсії, у даному випадку пенсії державного службовця. В статті 33 Закону України «Про державну службу», на яку посилається управління Пенсійного фонду країни в Куйбишевському районі м. Донецька, йдеться про умови оплати праці державних службовців, а не умови їх пенсійного забезпечення. Згідно статті 35 Закону України «Про державну службу» щорічна відпустка державним службовцям надається з виплатою допомоги на оздоровлення. Зазначена матеріальна допомога має систематичний характер, оскільки виплачується щорічно і являється об'єктом для нарахування і утримання страхових внесків до пенсійного фонду. Відповідно п.2.3.3 ст.2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 1/8713, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) входить до складу фонду оплати праці. Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки за час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження. Види оплати праці та інших виплат, які враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для перерахунку пенсії не повинні виходити із складової заробітної плати, яку отримував державний службовець на час виходу на пенсію, оскільки таке звуження суперечить ст. 37-1 Закону України «Про державну службу». Отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, висновок відповідача про те, що індексація, матеріальна допомога, на які нараховувався страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак які не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів «Про державну службу» та «Про оплату праці», які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах № 21-430а11 від 20.02.2012 року, № 21-125а13 від 14.05.2013 року, № 21-97а13 від 28.05.2013 року. Частиною 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що перерахунок пенсії проводиться у такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірність дій відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи наведене, суд вважає, за необхідне задовольнити частково позов [PERSON] до УПФ України в Куйбишевському районі м. Донецька про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Куйбишевському районі м. Донецька індексації заробітної плати та матеріальної допомоги на оздоровлення у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були їй нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження. Стосовно позовних вимог про розрахунок пенсії позивача з застосування відсотку від заробітної плати встановленого ст. 37 Законом України «Про державну службу», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, а саме в розмірі 90% від заробітної плати, суд приходить до наступного. Відповідно до матеріалів справи та позовних вимог позивача, позивач на теперішній час отримує пенсію державного службовця в розмірі 90 % від суми заробітної плати. Тобто, відповідачем позивачу відсоток від заробітної плати після призначення пенсії не змінювався та становить 90% від суми заробітної плати. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернулась до суду з позовними вимогами про застосування відсотку від заробітної плати встановленого ст. 37 Законом України «Про державну службу», в редакції, що діяла на момент призначення пенсії, а саме в розмірі 90% від заробітної плати, оскільки позивач не мав підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому його законні права та інтереси. Таким чином, вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial