Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Позивач звернувся у суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, в якому просив визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його середньомісячну заробітну плату для обчислення пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із заробітку, отриманого за 12 місяців роботи на територіях радіоактивного забруднення (з травня 1987 року по квітень 1988 року) та виплачувати її в подальшому у відповідному розмірі. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 12 жовтня 2011 року зазначений адміністративний позов задоволено частково: зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок і виплату позивачу за період з 14.03.2011 року по 22.07.2011 року додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та доплати до пенсії за проживання не території зони посиленого радіоекологічного контролю у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відповідно до положень ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу, починаючи з 14.03.2011 року, збільшення пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ч. 2 ст. 56 вказаного Закону. В решті позов залишено без задоволення. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - скасуванню з таких підстав. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, розмір якої слід розраховувати з показника мінімальної пенсії за віком, та на доплату до пенсії у розмірі мінімальної заробітної плати - за проживання на забрудненій внаслідок Чорнобильської катастрофи території. Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що позивач має право на збільшення розміру пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 20 років на положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте, з таким висновком суду не можна погодитися у повній мірі. Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем, колегія суддів переглядає судове рішення в межах вимог останнього. Колегією суддів установлено, що [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, перебуває на обліку у відповідача, де отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначену на пільгових умовах - зі зменшенням пенсійного віку - на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю провадиться доплата до пенсії в розмірі однієї мінімальної заробітної плати. У матеріалах справи наявна довідка ОСББ «Джерела» №155 від 03.06.2011 року, зі змісту якої випливає, що позивач починаючи з 2010 року проживає в м. Києві. Водночас, місто Київ не відноситься до забруднених внаслідок Чорнобильської катастрофи території згідно постанови КМ України від 23.07.1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"». Відтак, суд першої інстанції безпідставно зобов'язав відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу доплати до пенсії згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому в цій частині постанова місцевого суду підлягає скасуванню. Згідно зі ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Разом з тим, при визначенні розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». З огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними актами, суд першої інстанції, приймаючи рішення про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивача додаткової пенсії правомірно виходив із положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не з приписів вищенаведеної постанови уряду. Тому, в цій частині постанова місцевого суду підлягає залишенню без змін. Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу збільшення пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад 20 років відповідно до ч. 2 ст. 56 вказаного Закону, колегія суддів зазначає, що вказаною правовою нормою передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) при призначенні пенсії за віком (вислугою років). Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку. Згідно зі статтею 49 вказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Як було встановлено судом, позивач отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах - зі зменшенням пенсійного віку, необхідного для такого призначення - на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Ця пенсія призначена позивачу у 1994 році. За загальним правилом, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років (ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в редакції, чинній на час спірних правовідносин). Положеннями статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено умови, за яких особа має право на пенсію в повному розмірі за вказаним Законом і пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) для призначення пенсії за вислугою років. Враховуючи те, що на час подання адміністративного позову [PERSON], [INFO], вже отримував пенсію та досягнув загального пенсійного віку, положення частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки її норми застосовуються саме при призначенні пенсії на пільгових умовах. Відтак, суд першої інстанції помилково застосував норми матеріального права, а тому оскаржувана постанова в цій частині підлягає скасуванню. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині задоволених вимог. Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: partial