Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

До Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом звернулася Куп'янська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Харківській області (далі по тексту - позивач, Куп'янська ОДПІ) до відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ВДВС Куп'янського МУЮ), в якому просить суд: - визнати дії відповідача щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №42035279 від 03.03.2013 неправомірними; - визнати незаконною та скасувати постанову відповідача ВП №42035279 від 03.03.2013 про відмову у відкритті виконавчого провадження; - зобов'язати відновити виконавче провадження та провести виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 2а-7273/11/2070 від 14 липня 2011 року виданого Харківським окружним адміністративним судом 09 вересня 2011 року про стягнення заборгованості з садівничого товариства «Строитель» у розмірі 1360,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі № 2а-7273/11/2070 позов Куп'янської ОДПІ до Садівничого товариства «Строитель» про стягнення заборгованості у розмірі 1360,00 грн. задоволено, а виданий 09.09.2011 року у справі виконавчий лист був направлений до відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції для виконання. Постановою відповідача від 03.03.2014 року у рамках виконавчого провадження ВП № 42035279 зазначений вище виконавчий лист був повернутий, на думку позивача, на підставі листа Вищого адміністративного суду України від 24.10.2013 № 1484/12/13-13 стосовно питань, які виникли у судовій практиці у справах пов'язаних із порядком виконання судових рішень про стягнення з платників податків коштів у рахунок погашення податкового боргу, та норм Податкового кодексу України, порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 цього Кодексу, через що вважає винесену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 14). До суду подав письмові заперечення в яких зазначив, що прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є законною, а виконавчий документ виключає здійснення виконавчого провадження з підстав, зазначених в оскаржуваній постанові і, крім того, зазначає, що в оскаржувана постанова прийнята на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження при наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Просив відмовити у задоволенні вказаного позову. Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд визнає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 липня 2011 року у справі № 2а-7273/11/2070 позов Куп'янської ОДПІ до Садівничого товариства «Строитель» про стягнення заборгованості у розмірі 1360,00 грн. задоволено (а.с. 6-8). 09 вересня 2011 року по справі № 2а-7273/11/2070 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, який позивачем разом із заявою був направлений до відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції для виконання (а.с. 4). 03.03.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Куп'янського міськрайонного управління юстиції Смірновою Т.В. було винесено постанову ВП № 42035279 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до виконання виконавчого документа) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження при наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (а.с. 5). При цьому в оскаржуваній постанові відповідач вмотивував свою відмову у відкритті провадження посилаючись на лист Вищого адміністративного суду України від 24.10.2013 р. № 1484/12/13-13 "Щодо порядку виконання судових рішень про стягнення з платників податків коштів у рахунок погашення податкового боргу" та норми статей 95-99 Податкового кодексу України, якими регулюється порядок стягнення податкового боргу з платників податків. Вирішуючи вказаний спір по суті суд зазначає, що частиною 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Так, відповідно до пункту 95.3 статті 95 цього Кодексу стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Із змісту наведеної законодавчої норми випливає, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються, оскільки процедура погашення податкового боргу є самостійною процедурою, яка регулюється окремими нормами, а саме Податковим кодексом України, а не законодавством про виконавче провадження незалежно від того, чи видавався виконавчий лист чи ні. Чинним законодавством України не встановлено порядку стягнення податкового боргу з юридичних осіб згідно із Законом України «Про виконавче провадження» за наявності виконавчого листа, законодавець лише обмежився визначенням органів, які виконують такі судові рішення. При цьому не ставиться в залежність наявність чи відсутність виконавчого листа при визначенні органу, який має виконувати судове рішення про стягнення податкового боргу з юридичної особи. Виняток із наведеного правила становить процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи. На відміну від загального правила, передбаченого пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 87.11 статті 87 цього Кодексу орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Лише у цьому випадку стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. З огляду на зазначене, суд зазначає, що у державного виконавця були правові підстави для відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа та відмови в відкритті виконавчого провадження, а тому суд вважає не обґрунтованими вимоги позивача. Крім того, з системного аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади та ст. 8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим -мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права. При цьому, суд зауважує, що з приписів перелічених норм права вбачається неприпустимість підміни судом суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта. Тому, питання про відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій віднесено виключно до компетенції державного виконавця та не входить до компетенції суду, а тому позовні вимоги Куп'янської ОДПІ про зобов'язання відновити виконавче провадження та провести виконавчі дії є такими, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України). За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії як таких, що вчинені в порушення норм чинного законодавства України, не підтверджуються матеріалами справи, спростовані відповідачем, а відтак не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied