Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, як до місцевого адміністративного суду, з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській областіпро визнання протиправним рішення державного виконавця та зобов'язання відновити виконавче провадження. В обґрунтування позову посилається на те, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.06.2011 року Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністраціїзобов'язане здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп, в урахуванням фактично виплаченої суми. 12.03.2012 року цим же судом позивачу був виданий виконавчий лист, який був пред'явлений до виконання відповідачу. Однак, 12.06.2013відповідач виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, рішення державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження протиправним, просить скасувати його та зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження. Позивач в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.21). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, надавши письмові заперечення (а.с.27-29), зазначивши, що виконавчий лист було подано не за підвідомчістю, а тому дії державного виконавця відповідають вимогам закону. Таким чином дії державного виконавця правомірні та відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи з оцінкою належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2011 року Головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації зобов'язане здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010рік, відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп, в урахуванням фактично виплаченої суми. 12 березня 2012 року позивачу було видано виконавчий лист для примусового виконання постанови суду. Постановою від 25.04.2013 року старшим державним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено Постанову про повернення стягувану виконавчого документу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.4). 06.06.2013 року позивач повторно пред'явив виконавчий лист до виконання, однакдержавним виконавцем Сивокозовим О.М. винесено Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування прийнятої постанови відповідачем зазначено, що з 06.02.2013 року набрав чинності новий Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами. Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейства, оскільки боржник за виконавчим провадженням підпадає під поняття, визначені ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», як державний орган. Однак, виходячи з матеріалів справи, судове Рішення, яке підлягає примусовому виконанню, має зобов'язальний характер, а не стягнення коштів з боржника. Спосіб та порядок виконання судового рішення не змінювався. Враховуючи, що відповідачем при прийнятті рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження зазначені обставини, які не відповідають обґрунтуванню відмови у відкритті виконавчого провадження, суд приходить до переконання про те, що постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зімни його способу. Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження, то в цій частині вимог необхідно відмовити, тому як вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відноситься до компетенції відповідача. Зважаючи на те, що при зверненні до суду з адміністративним позовом позивач згідно з Законом України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору, судовий збір в сумі 34,41 грн. належить віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial