Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

05.10.2011 р. Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова, правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 18960,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником автомобіля VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER], 1996 р.в., а 06.08.2009 р. здійснила його першу реєстрацію автомобіля. Однак відповідно до Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" при першій реєстрації не сплатила податок з власників транспортних засобів до місцевого бюджету, що становить в даному випадку 18960,00 грн. Податок до бюджету не надійшов, а тому він фактично не сплачений та підлягає стягненню податковим органом в примусовому порядку. Представник позивача вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи, про причини неявки не повідомила. Управління Держінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області заперечень по суті спору не надало. На підставі ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в письмовому провадженні. Дослідивши наявні у справі докази, Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Львівський відділ реєстраційно - екземенаційної роботи Управління ДАІ Головного УМВС України у Львівській області надав інформацію ДПА у Львівській області про фізичних осіб, якими протягом 2008 р.- 2010 р. здійснювалась перша реєстрація вантажних автомобілів в Україні та інформація про сплату податку по яких підлягає перевірці органами державної податкової служби. Серед зазначених фізичних осіб вказано і [PERSON]. Згідно з даними Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області [PERSON] зареєструвала 06.08.2009 р. на своє ім'я автомобіль VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER], 1996 р.в., № кузова [NUMBER]. Управління Державтоінспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області не надало копію реєстраційної справи на зазначений транспортний засіб, оскільки реєстраційну справу про державну реєстрацію транспортного засобу на ім'я [PERSON] вилучено оперуповноваженим в ОВС ВВБ у Львівській області СВБ ГУБОЗ МВС України в межах розслідування кримінальної справи, що підтверджується протоколом виїмки від 15.08.2010 р. До місцевого бюджету Шевченківського району м. Львова суми податку з власників транспортних засобів від [PERSON] не надходили, що підтверджується довідкою ДПІ. З метою встановлення обставин, які підтверджують або спростовують чи посвідчувались нотаріально довіреності на право придбання, будь-якого відчуження транспортних засобів та право представлення інтересів в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції, або в будь-яких інших підприємствах, установах, організаціях з усіх питань, пов'язаних з експлуатацією та продажем транспортних засобів, його страхуванням, переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду, визначенням місця стоянки, зняттям з обліку, одержанням транзитних номерів, продажем, отриманням необхідних довідок, документів, підписувати договір щодо продажу транспортних засобів та вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням довіреності, від імені наступних фізичних осіб, Суд звертався до Львівської філії ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту України з метою підтвердження цієї інформації. Згідно з інформацією, отриманою з Єдиного реєстру довіреностей, [PERSON] не видавала від свого імені жодної нотаріально посвідченої довіреності, зокрема на придбання, розмитнення транспортних засобів та їх реєстрацію в органах ДАІ. Також Судом встановлено, що слідчим відділом прокуратури Львівської області порушено кримінальну справу № 181-0311та № 181-0290 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364, ч.1, 3 ст. 358 КК України (зловживання службовим становищем та перевищення службових повноважень, використання невстановленими особами підроблених документів). З цієї підстави провадження у справі зупинялось. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. (справа № 1-233/11) по обвинуваченню [PERSON], начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області встановлено що, "….протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області проведено реєстрацію транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на наступних фізичних осіб… серед них і т.з.VOLKSWAGEN T 4, 1996 р.в., зареєстрований 06.08.2009 р. на ім'я [PERSON], несплата податку 18960,00 грн.". Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13.11.2013 р. (справа № 1/463/51/13) по обвинуваченню [PERSON], заступника начальника Львівського відділу реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ ГУМВС України у Львівській області встановлено, що "…неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них, упродовж грудня 2009 - березня 2010 років провів первинну реєстрацію т.з. без сплати податку (або з частковою сплатою)". [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 367 КК України. Таким чином, спір виник щодо сплати фізичною особою податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. У зв'язку з цим доказуванню у даній справі підлягає доведеність факту сплати податку. Спір виник щодо сплати фізичною особою податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. У зв'язку з цим доказуванню у даній справі підлягає доведеність факту сплати податку. Вирішуючи спір, Суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Закон України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" від 11.12.1991 р. порушення якого встановлено податковим органом, та Закон України від 25.06.1991, № 1251-XII "Про систему оподаткування", Закон України від 21.12.2000 р. № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" втратили чинність з 01 січня 2011 року, згідно з Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI. . Спірні правовідносини виникли до 01.01.2011 року, а саме в 2009 р., тому положення Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" та "Про систему оподаткування", "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" застосовуються Судом при вирішенні спору. Стаття 14 Закон України "Про систему оподаткування" передбачала, що до загальнодержавних належать, зокрема, такі податки і збори (обов'язкові платежі), як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів. Порядок сплати даного податку до 01.01.2011 р. було врегульовано Законом України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів". Чинний Податковий кодекс України (ст. 9) також передбачає сплату даного податку, як загальнодержавного, який тепер називається збір за першу реєстрацію транспортного засобу. Порядок сплати збору за першу реєстрацію транспортного засобу врегульовано розділом 7 ПК України. Відповідно до Закону "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів"(чинного в 2009) та до чинного Податкового кодексу України платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (тобто, збору за першу реєстрацію транспортного засобу) є юридичні особи, та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які є об'єктами оподаткування. Згідно з базою даних Львівського відділу реєстраційно-екземенаційної роботи ДАІ на ім'я [PERSON] вперше в Україні зареєстровано 06 серпня 2009 р. транспортний засіб VOLKSWAGEN, д.н.з. [NUMBER], 1996 р.в., № кузова [NUMBER]. Податковий орган покликається на те, що квитанції про сплату податку не має, як і немає фактичного надходження до бюджету податку в розмірі 18 960,00 грн. Оцінюючи доводи в частині сплати податку, Суд встановив, що наступне. Відповідно до Закону "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинного в 2009) та до чинного Податкового кодексу України перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу, а фізичні особи-платники податку зобов'язані пред'явити органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки. Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними та юридичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні транспортних засобів за місцем реєстрації транспортних засобів за ставками, що діють на день сплати. У разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться. Відповідно до п.8 гл.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них", затвердженої наказом МВС № 379, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату, час здійснення касової операції, а також підпис банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. З наведених норм вбачається, що безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації, а не після. Разом з тим, необхідно, щоб вчинення реєстраційних дій відбувалось з волі та відома фізичної особи, оскільки лише в такому разі особа свідомо бере на себе зобов'язання по сплаті податку. Судом встановлено, що податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів в розмірі 18960,00 грн. при реєстрації транспортного засобу на ім'я [PERSON] до бюджету не надійшов. Ці обставини підтверджені і вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01.07.2013 р. відносно [PERSON], який набрав законної сили. Підтверджена і реєстрація самого транспортного засобу на її ім'я, яка не скасована. В межах кримінальної справи встановлено, що протягом 2008-2010 років, невстановлені слідством особи шляхом обману та зловживання довірою, здійснювали первинну реєстрацію транспортних засобів у Львівському ВРЕВ на інших фізичних осіб, в тому числі на гр. [PERSON], використовуючи їхні паспортні дані та довіреності. В подальшому, під час проведення даної реєстрації, невстановлені слідством особи, діючи умисно, підробляли квитанції про сплату фізичними особами, на яких проводилась первинна реєстрація, податку з власників транспортних засобів, хоча фактично даний податок не був сплачений або сплачений частково, та подавали їх у Львівське ВРЕВ УДАІ ГУ МВС України у Львівській області для незаконної реєстрації службовими особами ВРЕВ цих транспортних засобів. Це свідчить про те, що реєстрацію транспортних засобів здійснювали певні службові особи Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області і неналежно виконуючи свої службові обов'язки, через несумлінне ставлення до них проводили реєстрацію без сплати податку (або з частковою сплатою). Обставини, за яких ці кошти не надходили до бюджету, і хто з службових осіб сприяв цьому, не в входять до предмету доказування в межах цієї справи. Суд приходить до висновку, що гр. [PERSON] була однією із тих платників податку, які його сплатили, однак з вини службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області кошти до відповідного бюджету не надійшли. Тому надаючи оцінку доказам про фактичне ненадходження до бюджету податку в сумі 18980,00 грн., Суд вважає, що в діях [PERSON], немає вини, яка б полягала в несплаті цих коштів. Крім того відповідно до ст. 6, 7 Законом України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" посадові особи, винні у приховуванні (неврахуванні) об'єктів оподаткування, а також у відсутності бухгалтерського обліку чи веденні його з порушенням встановленого порядку, у неподанні, несвоєчасному поданні або поданні не за встановленою формою розрахунків чи інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податку, притягаються до відповідальності відповідно до чинного законодавства. Відповідно до вимог п. 3.4. Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.97 N 341 (із змінами), працівниками Центру здійснюється контроль за внесенням обов'язкових платежів власниками ТЗ, у тому числі збору за першу реєстрацію ТЗ, збору на обов'язкове пенсійне страхування. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] сплатила податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, а підстав для стягнення цих коштів лише з мотивів ненадходження коштів до відповідного бюджету не має, так відповідальність за це платники не несуть, а вину винних в цьому посадових осіб доведено вироком, що набрав законної сили та притягнуто винних до кримінальної відповідальності. Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та положення чинного законодавства України, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Результат розгляду: denied