Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Комаренко Р.А. (надалі по тексту - відповідач), в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив: скасувати як незаконні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 24.05.2013 року, визнавши таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» початок відповідачем 24.05.2013 року примусового виконання по справі ВП № 38005714; в порядку добровільного виконання позивачем постанови ДАІ ВН № 159543 про накладення адміністративного штрафу у розмірі 255 грн. та на підставі наданої квитанції, зобов'язати Комаренко Р.А. закрити виконавче провадження по справі ВП 38005714. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що копію постанови від 17.05.2013 року про відкриття виконавчого провадження була отримана ним тільки 29.05.2013 року, тобто вже після встановленого строку для добровільного виконання. У зв'язку з чим, позивач вважає, що ним не виконані вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2013 року у встановлений строк для добровільного виконання з незалежним від нього обставин, його право на добровільне виконання порушене, та підлягає захисту у судовому порядку, а тому постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.05.2013 року та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 24.05.2013 року підлягають скасуванню як незаконні. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, письмових заперечень на позов не подав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 17 травня 2013 року на примусове виконання до першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від ВДАЇ Суворовського РВ надійшла заява про примусове виконання постанови в справі про адміністративне правопорушення № ВН 1159543, виданої 17.04.2013 року Відділом ДАІ Суворовського РВ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с. 27-28). Державним виконавцем першого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ Комаренко Р.А. 17 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної постанови та запропоновано боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа в строк до 24.05.2013 року (а.с. 5). У зв'язку з невиконанням в добровільному порядку у наданий строк боржником постанови Відділу ДАІ Суворовського РВ № ВН1159543 від 17.04.2013 року, державним виконавцем 24 травня 2013 року у рамках виконавчого провадження № 38005714 було винесено постанову про стягнення з боржника ([PERSON].) виконавчого збору в розмірі 51,00 грн. та постанову про стягнення з боржника ([PERSON].) витрат на проведення виконавчих дій у сумі 42,72 грн. (а.с. 7). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачем незаконно розпочато 24.05.2013 року примусове виконання вищевказаного виконавчого документу та відповідно незаконно нараховано виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, оскільки постанову від 17.05.2013 року він отримав лише 29.05.2013 року, тобто вже після встановленого строку для добровільного виконання, відповідно, був позбавлений можливості виконати вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.05.2013 року у встановлений відповідачем строк для добровільного виконання, що в свою чергу свідчить про порушення відповідачем положень ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, суд виходить з приписів ч.3 ст. 2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно з п. 2. ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. Як судом встановлено вище, 17 травня 2013 року на примусове виконання до першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від ВДАЇ Суворовського РВ надійшла заява про примусове виконання постанови в справі про адміністративне правопорушення № ВН 1159543, виданої 17.04.2013 року Відділом ДАІ Суворовського РВ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с. 27-28). Державним виконавцем першого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ Комаренко Р.А. 17 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної постанови та запропоновано боржнику добровільно виконати вимоги виконавчого документа у строк до 24.05.2013 року (а.с. 5). Згідно із частиною 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Наведена норма зобов'язує боржника добровільно виконати рішення у строк, встановлений державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. У свою чергу, дана норма, у разі не виконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язує державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочати примусове виконання рішення , тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення, передбачене статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, в порушення вищезазначеної норми, оскаржувані постанови винесені відповідачем 24.05.2013 року, тобто передчасно, оскільки строк добровільного виконання вимоги виконавчого документа, встановлений державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження закінчувався включно 24.05.2013 року. Отже у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідача виникло право на початок примусового виконання рішення 25.05.2013 року, тобто на наступний день після закінчення строку наданого боржнику на добровільне виконання вимог виконавчого документу. При цьому, судом встановлено, що копію постанови від 17 травня 2013 року про відкриття виконавчого провадження отримана позивачем лише 27.05.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення (а.с. 8), тобто вже після встановленого строку для добровільного виконання. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не були виконані вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 травня 2013 року у встановлений для добровільного виконання строк (до 24.05.2013 року) з незалежним від нього обставин, його право на добровільне виконання було порушене, а отже підлягає судовому захисту. При цьому, частинами 1, 7 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 нього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтею 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Згідно з статтею 41 Закону, витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Зазначена постанова надсилається сторонам не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ними до суду у десятиденний строк. Отже виходячи зі змісту ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір в розмірі 10% стягується лише від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника. Вказана позиція суду висловлена у п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», де зазначено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Разом з тим, відповідачем не вчинялися буд-які дії примусового характеру, направлені на виконання постанови ВДАІ Суворовського РВ в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», не було проведено фактичного стягнення суми штрафу, тому останній не набув права на винесення постанов про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, так як, зокрема, виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, а витрати виконавчого провадження - за умови якщо боржник не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. В той же час суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо зобов'язання відповідача закрити виконавче провадження по справі ВП 38005714 в порядку добровільного виконання позивачем постанови ДАІ ВН № 159543 про накладення адміністративного штрафу у розмірі 255 грн. та на підставі наданої квитанції, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ВН1 № 159543 від 17.04.2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене п.п. 18.1 ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 28). Вказаною постановою передбачено, що на підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати гр. [PERSON] штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу - 510 грн. Судом встановлено, що примірник даної постанови позивач отримав 17.04.2013 року, про що свідчить його підпис у постанові, разом з тим, протягом 15 днів [PERSON] не сплатив суму штрафу у розмірі 255 грн., у зв'язку з чим постанова в справі про адміністративне правопорушення № ВН 1159543 від 17.04.2013 рок про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 510,00 грн. була направлена на примусове виконання до першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. З огляду на те, що позивачем сплачено лише частину штрафу у сумі 255 грн., згідно квитанції від 28.05.2013 року (а.с. 6), підстави у відповідача для закриття виконавчого провадження № 38005714 на теперішній час відсутні. Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З огляду на викладене, на підставі ст. 10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи позивача та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваних постанов діяв не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення до порушення законних прав позивача, а тому позовні вимоги щодо скасування постанов державного виконавця першого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ Комаренко Р.А. від 24.05.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 380005714 є обґрунтованими, а отже в цій частині підлягають задоволенню, разом з тим в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Результат розгляду: partial