Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

Публічне акціонерне товариство «Плодоовоч» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства в місті Києві (далі - Відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача; скасувати припис від 28.12.2012р. №П288/019; скасувати визначені відповідачем розрахунки завданої шкоди. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 квітня 2013 року в задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено в повному обсязі. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін. Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились. Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем проведено перевірку дотримання позивачем вимог земельного законодавства, за результатами якої 23 листопада 2012 року складено акт перевірки № А288/019, згідно з висновками якого: земельна ділянка площею 3,935 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20 (далі за текстом - земельна ділянка), фактично використовуються для розміщення автомобільних салонів з продажу нових та б/у авто, станцій технічного обслуговування автомобілів, майданчиків для зберігання та продажу автомобілів, тобто не за цільовим призначенням; відсутній спеціальний дозвіл на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки; земельна ділянка, площею 0,3996 га, що межує із земельною ділянкою, площею 3,935 га, зайнята самовільно. На підставі акту перевірки № А288/019 та акту обстеження № 55, 28 грудня 2012 року відповідачем складено оскаржуваний припис, яким позивача зобов'язано усунути виявлені у ході перевірки та обстеження порушення, про що повідомити відповідача у строк до 28 січня 2013 року. 29 січня 2013 року відповідачем встановлено, що виявлені порушення позивачем не усунуто до зазначеної дати про що складено акт перевірки № А-18/24. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, а представники відповідача надали достатньо належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються заперечення проти позову. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог адміністративного позову, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, що під час проведення перевірки відповідачем дотримання вимог земельного законодавства публічним акціонерним товариством «Плодоовоч», встановлено зазначені в Актах перевірки порушення. 26 квітня 2007 року рішенням Київської міської ради № 518/1179 (далі по тексту - Рішення) передано позивачу земельну ділянку для завершення будівництва торговельно-офісного центру та подальших його експлуатації і обслуговування з будівлями та спорудами плодоовочевої бази по провулку Балтійському, 20 в Оболонському районі м. Києва. Даним рішенням затверджено проект землеустрою для завершення будівництва торговельно-офісного центру та подальшого його використання. 01 серпня 2008 року на підставі Рішення, між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, предметом якого є земельна ділянка цільове призначення якої - завершення будівництва торговельно-офісного центру та подальших його експлуатації і обслуговування з будівлями та спорудами плодоовочевої бази по провулку Балтійському, 20 в Оболонському районі м. Києва. Отже, на підставі вищезазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження відповідача щодо використання позивачем земельної ділянки не за цільовим призначенням спростовуються наявними в справі правовстановлюючими документами. Крім того, під час розгляду справи в судовому засідання суду апеляційної інстанції, представником позивача було надано видаткові накладні на товар (овочі), що підтверджує діяльність плодоовочевої бази по провулку Балтійському, 20 в Оболонському районі м. Києва. Колегія суддів апеляційної інстанції не бере до уваги посилання відповідача щодо порушення меж земельної ділянки та самовільного її зайняття, оскільки в справі відсутній висновок експерта, тобто висновок відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, є передчасним. Відносно оскаржуваного припису, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства № А288/019 від 23.11.2012 року перевірку позивача було розпочато 05.11.2012 року та завершено 23.11.2012 року, а припис було складено 28.12.2012 року, тобто з порушенням місячного терміну. Крім того, оскаржуваний припис від 28.12.2012 року виданий без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що в свою чергу є порушення встановленої процедури і позбавляє можливості позивача усунути наслідки правопорушення, оскільки суб'єктом владних повноважень вони не встановлені відповідно до норм чинного законодавства. В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що вимоги адміністративного позову підлягають частковому задоволенню. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати.

Результат розгляду: partial