Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23 вересня 2013 року №1232/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]" на підставі статей 147-149 Кодексу законів про працю України та статті 14 Закону України "Про державну службу" за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до протиправного включення арбітражного керуючого [PERSON] до складу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), [PERSON], директору Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу, оголошено догану. Позивач вважає незаконним вказаний вище наказ, оскільки за час трудової діяльності завжди сумлінно виконував свої посадові обов'язки, неухильно дотримуючись законів України та правил трудового розпорядку; при підготовці проектів актів Міністерства юстиції України дотримано всі передбачені умови. Крім того позивач зазначає, що досі не ознайомлений з оскаржуваним наказом. Відповідач у письмовому запереченні проти позову підтримав мотиви оскаржуваного наказу. Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне. Стаття 10 Закону України "Про державну службу" встановлює, що основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі. Державний службовець повинен діяти в межах своїх повноважень. У разі одержання доручення, яке суперечить чинному законодавству, державний службовець зобов'язаний невідкладно в письмовій формі доповісти про це посадовій особі, яка дала доручення, а у разі наполягання на його виконанні - повідомити вищу за посадою особу. Відповідно до статті 14 Закону України "Про державну службу" дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду. У свою чергу згідно статі 147 Кодексу законів про працю України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до частини третьої статті 149 Кодексу законів про працю України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Виходячи з наведених правових норм вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани може бути застосоване до державного службовця, зокрема за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; при цьому необхідним є визначити, які саме покладені на нього обов'язки порушив державний службовець, в чому полягає таке порушення, за яких обставин вчинено проступок та ступінь тяжкості вчиненого проступку. За загальним поняттям неналежне виконання службових обов'язків можна вважати виконання державним службовцем своїх обов'язків не у повному обсязі, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають Закон та інші нормативно-правові акти. Як свідчить зміст оскаржуваного наказу, дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано до [PERSON] за неналежне виконання службових обов'язків. Неналежне виконання позивачем своїх службових обов'язків обґрунтовується наступним: 05 квітня 2013 року працівниками Управління з питань банкрутства підготовлено проект наказу з персональним складом Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), до якої було запропоновано включити [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; вказаний проект погоджено начальником цього ж Управління [PERSON] та передано директору Департаменту нотаріату, банкрутства та функціонування центрального засвідчувального органу - [PERSON]; остаточна редакція проекту наказу підготовлена у червні 2013 року і працівники Управління з питань банкрутства до її опрацювання не залучались; на підпис Міністру подано проект наказу, завізований [PERSON], в якому до складу Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) були включені кандидатури [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За результатами перевірки встановлено, що кандидатура арбітражного керуючого [PERSON] не відповідала вимозі, встановленій у пункті 5 Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 січня 2013 року №81/5, зокрема, вона не є членом ВГО "Асоціація антикризового менеджменту", а пропозиція Волинського осередку стосовно кандидатури [PERSON] надійшла до Міністерства юстиції України 05 червня 2013 року, після закінчення встановленого терміну. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що висновки Міністерства юстиції України щодо неналежного виконання покладених на позивача обов'язків є передчасними, оскільки: відповідач не надав до суду доказів, які б підтверджували обставини, викладені у спірному наказі, зокрема розробленого Управлінням з питань банкрутства проекту наказу з персональним складом Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 05 квітня 2013 року та нової його редакції від червня 2013 року; матеріали справи не містять доказів візування позивачем іншого проекту наказу, ніж розробленого Управлінням з питань банкрутства 05 квітня 2013 року; відповідач також не надав суду відповідної посадової інструкції, в якій на позивача покладено обов'язок по підготовці проектів наказів Міністерства юстиції України. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли підтвердити не відповідність кандидатури арбітражного керуючого [PERSON] вимогам Положення про Дисциплінарну комісію арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 січня 2013 року №81/5, та надходження пропозиції Волинського осередку стосовно кандидатури [PERSON] після закінчення встановленого терміну. Таким чином, наведене свідчить, що у межах спірних правовідносин дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано за відсутності документального підтвердження вчинення [PERSON] дисциплінарного правопорушення. Крім того, суд зауважує, що відповідачем не дотримано порядку застосування дисциплінарного стягнення. Так, стаття 149 Кодексу законів про працю України встановлює, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Водночас відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що [PERSON] повідомлено про дисциплінарне стягнення під розписку. Враховуючи не підтвердження вчинення позивачем дисциплінарного проступку суд вважає, що наказ Міністерства юстиції України від 23 вересня 2013 року №1232/к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON]" є протиправним та підлягає скасуванню. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Міністерством юстиції України не доведено правомірність та обґрунтованість спірного наказу у межах спірних правовідносин з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов [PERSON] у цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується з позовним вимогами [PERSON] про визнання незаконними дій відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки вони фактично дублюють позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного наказу вже є достатнім способом захисту прав та інтересів позивача. Необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, є також позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Так, за визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи спір про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: partial