Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ставить питання про: - визнання протиправними дій Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо неправомірного використання коштів при визначенні розрахункового періоду, за який обчислюється середня заробітна плата, для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованих осіб, визначених в п.п.4.1 п.4 Акту від 27.09.2013р. № 679 «Про результати проведення планової перевірки дотримання норм чинного законодавства з питань загальнообов'язкового державного соціального страхування в зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», що є порушенням п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням; - встановлення наявності повноважень управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси щодо застосування п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України під час звільнення працівників управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси в порядку їх переведення, за їх згодою, до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради; - визнання нечинними та скасування окремих пунктів рішення Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 11.10.2013р. № 238 «Про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності», в частині виявленого за період з 01.10.2011р. по 01.04.2012р. порушення п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, внаслідок чого поверненню до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підлягають неправомірно використані кошти в розмірі 338,30грн., а також штраф за порушення порядку витрачання коштів Фонду в розмірі 169,00грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що Черкаською міською виконавчою дирекцією Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності було проведено перевірку позивача щодо правомірності використання коштів Фонду на виплату матеріального забезпечення застрахованим особам, використання путівок на санаторно-курортне лікування, а також дотримання нормативно-правових актів щодо оздоровлення та позашкільного обслуговування дітей, про що складено акт від 27.09.2013р. № 679. Зазначеним актом, зокрема, встановлено порушення п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а саме: при розрахунку допомоги по тимчасовій втраті працездатності невірно визначено розрахунковий період у працівників, прийнятих на роботу у зв'язку з переведенням, що привело до неправомірного витрачання коштів Фонду в сумі 338,30грн. На підставі зазначеного акту, а також у відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» відповідачем прийнято рішення від 11.10.2013р. № 238 «Про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності». Зазначене рішення, а також підстави виявленого порушення позивач вважає неправомірними, оскільки в даному випадку відбулася реорганізація шляхом приєднання, а Положенням про департамент соціальної політики Черкаської міської ради передбачено, що вказаний департамент є правонаступником управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси, в зв'язку з чим дія трудового договору не припинялася, а відповідним розрахунковим періодом для обчислення допомог, які надаються за рахунок коштів Фонду є період роботи, як за попереднім, так і за новим місцем роботи. Представники позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю, з підстав, викладених в запереченні. Крім того зазначив, що у відповідності до записів в трудових книжках працівників, які були переведені до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради значиться, що вони були звільнені на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Зазначена обставина є підставою для припинення трудового договору. Тобто, оскільки трудові правовідносини застрахованих осіб за попереднім місцем роботи були припинені, то правових підстав для включення періоду роботи за попереднім місцем до розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності не було. З огляду на вказані обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні адміністративного позову департаменту соціальної політики Черкаської міської ради повністю. Представник третьої особи виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судове засідання не прибув, в поданій ним заяві просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченні, а справу розглянути за його відсутності. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що головним спеціалістом відділу соціальних витрат і перевірок страхувальників Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності була проведена планова документальна перевірка позивача по коштах Фонду на виплату встановлених видів допомоги по соціальному страхуванню, видачі та використання путівок на санаторно-курортне лікування і дотримання вимог нормативно-правових актів щодо оздоровлення та позашкільного обслуговування дітей та перевірку роботи комісії із соціального страхування за період з 28.09.2011р. по 01.07.2013р., про що складено акт від 27.09.2013р. № 679 (а.с.22-25). Вищевказаною перевіркою було виявлено, зокрема, порушення п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а саме: при розрахунку допомоги по тимчасовій втраті працездатності не вірно визначено розрахунковий період у працівників, прийнятих на роботу у зв'язку з їх переведенням, що привело до неправомірного витрачання коштів Фонду на суму 338,30грн. В подальшому, відповідачем було прийнято рішення від 11.10.2013р. № 238 про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (а.с.26), яким позивача зобов'язано повернути в десятиденний термін з дня отримання рішення 3320,82грн. (2213,82грн. - неправомірно використані кошти за порушення п. 4,5,6,7,14 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та 1107,00грн. штраф за порушення порядку використання коштів Фонду). Будучи не згідним з діями відповідача в частині витрат коштів Фонду у розмірі 338,30 грн., внаслідок яких було виявлено порушення п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, а також з окремими пунктами рішення останнього від 11.10.2013р. № 238, департамент соціальної політики Черкаської міської ради звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001р. № 2240-ІІІ (надалі - Закон України № 2240-ІІІ). Статтею 1 Закону України № 2240-ІІІ визначено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України № 2240-ІІІ, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Страховик (яким виступає Фонд) зобов'язаний здійснювати контроль за дотриманням порядку використання страхувальником страхових коштів (п. 3 ч. 2 ст. 28 Закону України № 2240-ІІІ). Такий контроль здійснюється шляхом проведення перевірок страхувальників. Частиною 1 ст. 25 Закону України № 2240-ІІІ передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхового випадку. При цьому, розмір такої допомоги залежить від розміру заробітної плати, яка нараховувалась застрахованій особі у розрахунковому періоді. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001р. № 1266 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (надалі - Порядок). Пунктами 3, 4 Порядку визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для розрахунку страхових виплат, є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), за останнім основним місцем роботи (зайняття підприємницькою діяльністю) перед настанням страхового випадку, протягом якого застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувалися страхові внески. Під час вищевказаної перевірки позивача було виявлено, що останнім при нарахуванні допомоги по тимчасовій непрацездатності до розрахункового періоду, за який обчислюється середня заробітна плата було включено період роботи застрахованих осіб за попереднім місцем роботи, що призвело до завищення розміру вказаної допомоги. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Черкаської міської ради від 08.09.2011р. № 3-126 (а.с.49-51) управління праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси були припинені шляхом їх приєднання до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. Наказами управлінь праці та соціального захисту населення вищевказаних комітетів від 30.09.2011р. № 57/01-1-2 «Про звільнення в порядку переведення працівників управління праці та соціального захисту населення» (а.с.53-56), а також від 28.09.2011р. 52/03-01 «Про звільнення з посади» (а.с.57-60) відбулося звільнення працівників зазначених управлінь у зв'язку з їх переведенням до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України. У трудових книжках працівників управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси, які були звільнені у відповідності до вказаних наказів, внесено запис про їх звільнення в порядку переведення до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, згідно п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а за новим місцем роботи внесено запис про призначення на посаду. З огляду на вищевказані обставини представники позивача наголосили, що в даному випадку розірвання трудового договору не відбулося, оскільки працівників було переведено, в зв'язку з чим департаментом соціальної політики Черкаської міської ради при нарахуванні розміру матеріального забезпечення (суми допомоги по тимчасовій непрацездатності) було правомірно визначено період роботи застрахованих осіб за попереднім місцем роботи, а отже висновки акту перевірки відповідача від 27.09.2012р. № 679, є безпідставними. З вказаними доводами суд погодитися не може та зазначає наступне. Підстави припинення трудового договору регулюються ст. 36 Кодексу законів про працю України. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, є зокрема, переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Тобто, в разі переведення працівника саме на підставі вищевказаного пункту ст. 36 КЗпП України трудовий договір між працівником і роботодавцем припиняється. Стаття 36 КЗпП України містить також виключення, за яких дія трудового договору не припиняється, сюди відноситься: зміна підпорядкованості підприємства (установи, організації); зміна власника підприємства (установи, організації), а також реорганізація самого підприємства (частини 2, 3 зазначеної статті). В таких випадках працівники реорганізованого підприємства не звільняються, а до їх трудових книжок заносяться відомості про реорганізацію підприємства (установи, організації), а не про їх звільнення. Беручи до уваги, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, для розрахунку страхових виплат застрахованим особам є останні шість календарних місяців саме за останнім місцем роботи, а також враховуючи, що в даному випадку трудові правовідносини застрахованих осіб за попереднім місцем роботи були припинені, оскільки працівників було звільнено (припинено трудовий договір на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними виписками з трудових книжок (а.с.64), то відповідних правових підстав для включення до розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності періоду роботи застрахованих осіб (з 28.09.2011р. по 01.07.2013р.) за попереднім місцем, є безпідставним та незаконним. Критично суд оцінює також доводи позивача, що оскільки в даному випадку відбулася реорганізація управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси шляхом їх приєднання до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, а також беручи до уваги, що Положенням про зазначений департамент закріплено, що останній є правонаступником реорганізованих управлінь, то дії трудових договорів не були припинені, а розрахунковим періодом для обчислення допомоги, яка надається за рахунок коштів Фонду, є відповідно період, як за попереднім так і за новим місцем роботи. Як вже зазначалось вище, трудовий договір не припиняється в разі реорганізації підприємства (установи, організації) - ч. 3 ст. 36 КЗпП України. Суд наголошує, що в такому випадку до трудових книжок працівників має бути обов'язково внесено відмітку про реорганізацію підприємства з обов'язковим посиланням саме на ч. 3 ст. 36 КЗпП України. Тобто, в разі внесення до трудових книжок працівників відповідних записів, розрахунковим періодом для обчислення середньої заробітної плати для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності дійсно будуть останні шість календарних місяців, включаючи період до реорганізації та після неї, оскільки працівника фактично звільнено не було і дія трудового договору не припинялась. В даному випадку, працівники управлінь праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад м. Черкаси були звільнені в зв'язку з їх переведенням до департаменту соціальної політики Черкаської міської ради на підставі п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а не на підставі ч. 3 ст. 36 КЗпП. Зазначена обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією трудової книжки [PERSON] (а.с.63-64), в якій зазначено, що остання була звільнена з займаної посади в порядку переведення, на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. Жодних посилань про реорганізацію вищевказаних управлінь та посилань на ч. 3 ст. 36 КЗпП України запис від 30.09.2011р. щодо її звільнення не містить. Тобто, зазначені обставини спростовують доводи представників позивача, що трудовий договір не був припинений, а відповідно розрахунковим періодом для обчислення допомоги, яка надається за рахунок коштів фонду, є період роботи, як за попереднім так і за новим місцем роботи. У зв'язку з вищевказаним, не знаходить суд також правових підстав для скасування окремих пунктів рішення Черкаської міської виконавчої дирекції Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 11.10.2013р. № 238 «Про повернення страхових коштів та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності», в частині виявленого за період з 01.10.2011р. по 01.04.2012р. порушення п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Щодо позовних вимог в частині визначення повноважень управління праці та соціального захисту населення виконавчих комітетів Придніпровської та Соснівської районних рад при винесенні наказів про звільнення працівників за пунктом 5 статті 36 КЗпП України в порядку їх переведення в департамент соціальної політики Черкаської міської ради, суд зазначає, що органи місцевого самоврядування діяли при цьому в межах наданих їм повноважень та у спосіб, визначений законодавством за умови дотримання ними цих норм. Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied