Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до інспектора ДАІ Сумського МВ та Управління ДАІ УМВС України в Сумській області, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, який підтримав в судовому засіданні та мотивував тим, що 23 лютого 2014 року відносно нього інспектором Макаренко О.І. було складено адміністративний протокол АВ2 № 162454 про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. 23 лютого 2014 року за цим протоколом було винесено постанову АА2 № 229136, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 500 гривень. Як підставу для скасування цієї постанови він зазначає, що не скоював зазначеного правопорушення, оскільки перешкод пішоходу не створював і перетинав пішохідний перехід до того як пішохід розпочав рух на проїзну частину. Крім того, зазначив, що інспектором ДАІ були допущені порушення під час винесення оскаржуваної постанови, а докази, що покладені в її основу є неналежними недопустимими. Відповідач - інспектор Макаренко О.І., в судове засідання з'явився, позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, в зв'язку з необґрунтованістю вимог. Представник відповідача - Управління ДАІ до суду не з'явився, будучи сповіщеним про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши докази, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2014 року відносно позивача інспектором Макаренко О.І. було складено адміністративний протокол АВ2 № 162454, про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. 23 лютого 2013 року за цим протоколом було винесено постанову АА2 № 229136, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 500 гривень. [PERSON], згідно цих матеріалів, був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 23 лютого 2014 року, всупереч п. 16.2 ПДР України, на регульованому перехресті вул. Іллінська та вул.. Пролетарська в м. Суми, керуючи автомобілем Опель, д.з. [NUMBER], не надав перевагу в русі пішоходу, що переходив проїзну частину вулиці, на яку повертав водій. П. 16.2 ПДР України передбачено, що на регульованих та нерегульованих перехрестях водій, повертаючи, повинен уступити дорогу пішоходам, що переходять проїзну частину, на котру він повертає. Аналізуючи цю норму суду приходить висновку, про те, що вимогою для водія є надання переваги в русі пішоходам, що виходять на проїзну частину, на яку повертає водій. Згідно п. 1.10 ПДР України (терміни), уступити дорогу - це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати чи не поновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може змусити інших учасників дорожнього руху, що мають перевагу, змінити напрямок руху чи швидкість. Водночас, з наданого відповідачем відеозапису, дослідженого судом, достеменно проглядається те, що позивач на наведеному перехресті дійсно не надав перевагу в русі пішоходам, що і є порушенням, інкримінованим в провину позивачу. Тому цей маневр позивача, а так само проїзд пішохідного переходу та перехрестя, не може вважатись судом безпечним і таким, що відповідає вимогам п.п. 1.10, 16.2 ПДР України. За таких обставин, суд надає перевагу доказам та поясненням відповідача і вважає доведеним правомірність винесеної ним постанови, на підставі зібраних доказів - протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису. Щодо неналежності відеозапису, як доказу у справі, то в цій частині, на думку суду, посилання позивача є безпідставними, враховуючи те, що жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони використання відеозаписуючих пристроїв, пов'язаних з фіксуванням події правопорушення, та дій інспекторів ДАІ та інших осіб при цьому. Не виключає можливості застосування таких засобів і ст. 251 КУпАП, в якому зазначена можливість використання як доказів відеозапису. Щодо наявності можливих інших порушень зі сторони відповідача під час складання протоколу та винесенні постанови, то ці обставини суду вважає такими, що не можуть враховуватись при прийнятті рішення у справі, оскільки вони не виключають складу адміністративного правопорушення в діях порушника, а крім того, спростовуються підписами позивача в протоколі, щодо ознайомлення з його змістом та роз'ясненням йому прав та обов'язків. Таким чином, суд вважає факт скоєння [PERSON] правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, доведеним, а протокол та постанову інспектора ДАІ, про накладення на нього адміністративного стягнення, винесеною відповідно до вимог чинного законодавства та ст.ст. 256, 283 КУпАП. З огляду на це, позов не підлягає задоволенню. На підставі п.п. 1.10, 16.2 ПДР України, ст. 33, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 251, 256, 280, 283, 293 КУпАП,

Результат розгляду: denied