Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

Позивач звернувся в суді з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним і скасування п.43 Додатку рішення 36 сесії шостого демократичного скликання Івано-франківської міської ради від 20.06.2013року №1130-36, яким йому відмовлено в продовженні договору оренди земельної ділянки із-за того, що ц проїзд/перехід загального користування та зобов'язання відповідача продовжити йому договір оренди згідно п.6 договору №041029400179 від 23.07.2009року. Позов мотивований тим, що рішенням 29 сесії Івано-Франківської міської ради п.3.1. У демократичного скликання від 10.07.2008року позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0150 га на [ADDRESS], за рахунок земель міської ради для будівництва будинку виставки мистецько-культурного центру, а рішенням сесії Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного скликання від 14.04.2009року затверджено проект землеустрою [PERSON] для будівництва виставкового центру. 23.07.2010року земельна ділянка йому передана. За цей час він виготовив всю документацію необхідну, однак міська рада відмовила йому в продовженні строку оренди. Представник відповідача позову не визнав, суду пояснив, що рішення міської ради прийнято у визначений законом спосіб в порядку, передбаченому законом. Продовжувати чи не продовжувати оренду земельної ділянки, яка перебуває в комунальній власності, це право міської ради, а не обов'язок. Враховуючи те, що на земельній ділянці, яка надана позивачу в оренду є заїзд до будинків , а проведення будівництва його заблокує, то просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, надані суду в розпорядження, дослідивши таким чином всі обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що рішенням 29 сесії Івано-Франківської міської ради п.3.1. У демократичного скликання від 10.07.2008року [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0150 га на [ADDRESS], за рахунок земель міської ради для будівництва будинку виставки мистецько-культурного центру, а рішенням сесії Івано-Франківської міської ради п'ятого демократичного скликання від 14.04.2009року затверджено проект землеустрою [PERSON]. для будівництва виставкового центру. 23.07.2010року земельна ділянка йому передана. 20.06.2013року Івано-Франківська міська рада на сесії 36 шостого демократичного скликання, розглянувши питання продовження термінів оренди земельних ділянок і своїм рішенням №1130-36 п. 43 [PERSON] відмовлено в продовженні строку оренди, оскільки це проїзд/прохід загального користування (а.с. 10, зворот). Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього кодексу. ЦК України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України. Ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Згідно договору оренди землі, укладеного 08.10.2010року між Івано-Франківською міською радою та [PERSON], орендодавець на підставі рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 14.04.2009року надає, а орендар ([PERSON]) приймає в строкове, платне володіння та користування (оренду) земельну ділянку для будівництва будинку-виставки мистецько-культурного центру на [ADDRESS]. Строк дії договору визначений у три роки. П. 6 Договору визначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк у цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Разом із тим, в договорі не визначено умови та обов'язку орендодавця продовження строку його дії. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства що регулюють договірні відносини, це є правом сторони, а не обов'язком. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України). Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи із наведеного та враховуючи те, що позивач не надав достатньо доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а в судовому засіданні встановлено, що Івано-Франківська міська рада діяла в межах своїх повноважень у відповідності та на підставі закону, виходячи із інтересів населення, суд вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Результат розгляду: denied