Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2014 року вбачається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано у зв'язку з тим, що їх висновки є передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин справи. Судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено питання здійснення позивачем витрат від торгівлі та переоцінки іноземної валюти за період із ІІІ кварталу 2009 року по І квартал 2011 року по спірних операціях, а також дані бухгалтерського обліку позивача, хоча викладені обставини мають важливе значення для правильного вирішення спору. Врахувавши позицію, викладену в ухвалі суду касаційної інстанції від 27 січня 2014 року, на новому розгляді справи судом першої інстанції додатково з'ясовано наступне. Так, у період із 26 червня по 07 серпня 2012 року відповідачем проведено планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2012 року. Під час перевірки відповідачем виявлено, зокрема: - зменшення позивачем за період із 01 жовтня 2009 року по 31 березня 2012 року від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 12945527,00 грн. та заниження ним податку на прибуток у загальному розмірі 357803220,00 грн., чим порушено підпункт 5.4.6 п. 5.4 ст. 5, підпункт 7.3.8 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин); - завищення позивачем від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами у загальному розмірі 44189600,00 грн. та заниження ним від'ємного фінансового результату від операцій з цінними паперами у загальному розмірі 22190000,00 грн., чим порушено підпункти 7.6.1, 7.6.3, 7.6.4 п. 7.6 ст. 7, підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), п. 153.8 ст. 153, підпункт 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). За результатами перевірки відповідачем складено акт від 14 серпня 2012 року № 1108/2250/26253023 (далі - акт перевірки), на підставі якого 31 серпня 2012 року прийнято оскаржувані рішення: № 0006932250, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 446925167,00 грн. у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 89121947,00 грн.; № 0006942250, яким позивачу зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у загальному розмірі 12945527,00 грн. 07 вересня 2012 року позивачем подано скаргу на оскаржувані рішення, за результатами розгляду якої відповідача зобов'язано провести документальну позапланову перевірку правомірності висновків акту перевірки, за результатами якої складено акт від 29 жовтня 2012 року № 1766/2250/26253023, яким залишено без змін висновки, викладені в акті перевірки. Крім того, за результатами розгляду скарг в адміністративному (досудовому) порядку, оскаржувані рішення залишені без змін. Суд погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Так, як вбачається з акту перевірки, відповідач, посилаючись на дані звітів форми № 748-Н (місячна) "Звіт про касові обороти", вважає, що позивачем занижено результат від операцій з іноземною валютою. Відповідно до підпункту 7.3.8 п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), банки здійснюють відмінний від інших платників податку податковий облік результатів операцій з іноземною валютою. При здійсненні операцій з купівлі або продажу іноземної валюти за рішенням банку до складу валових доходів або валових витрат банку відноситься кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду. Кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду вираховується як сума фінансових результатів обмінних (конверсійних) операцій за результатами кожного банківського дня. Фінансовим результатом обмінних (конверсійних) операцій за результатами банківського дня є різниця між валовими доходами, отриманими (нарахованими) банком внаслідок продажу іноземної валюти протягом такого банківського дня, та валовими витратами, понесеними (нарахованими) у зв'язку із придбанням іноземної валюти протягом такого банківського дня. Отже, банки при здійсненні операцій з купівлі або продажу іноземної валюти до складу своїх валових доходів або валових витрат відносять кінцевий фінансовий результат обмінних (конверсійних) операцій за результатами звітного періоду, який складає різниця між валовими доходами, отриманими (нарахованими) банком внаслідок продажу іноземної валюти протягом відповідного звітного періоду, та валовими витратами, понесеними (нарахованими) у зв'язку із придбанням іноземної валюти протягом такого періоду. Положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Згідно з п.п. 1.3, 1.6, 1.8 глави 1 розділу ІІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 255, доходи і витрати банку відображаються в бухгалтерському обліку за рахунками класів 6 та 7 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2004 року № 280 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за № 918/9517 (зі змінами). Залишки за рахунками доходів і витрат відображаються наростаючим підсумком з початку року та в кінці звітного фінансового року закриваються: за умови перевищення доходів над витратами - на рахунок 5040 П "Прибуток звітного року, що очікує затвердження"; за умови перевищення витрат над доходами - на рахунок 5041 А "Збиток звітного року, що очікує затвердження". Отримані доходи та здійснені витрати, що належать до майбутніх періодів, обліковуються відповідно за рахунками 3600 П "Доходи майбутніх періодів" та 3500 А "Витрати майбутніх періодів". Банк щомісяця визнає суму доходів і витрат, що належать до звітного періоду, з відображенням за відповідними рахунками класів 6 та 7. Доходи і витрати (нараховані, отримані, сплачені) в іноземній валюті відображаються за рахунками класів 6 і 7 у національній валюті за офіційними курсами гривні до іноземних валют на дату їх визнання. Під час відображення в бухгалтерському обліку цих доходів і витрат банки можуть використовувати технічні рахунки 3800 та 3801. Нарахування процентних доходів (витрат), амортизація дисконту (премії) за фінансовими інструментами в іноземній валюті здійснюються в тій валюті, у якій обліковується пов'язаний з ними фінансовий інструмент. Переоцінка залишків в іноземній валюті за рахунками з обліку заборгованості нарахованих доходів і витрат у зв'язку із зміною офіційних курсів гривні до іноземних валют здійснюється згідно з правилами, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку України. Відповідно до п. 2.1 глави 2 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті, банківських металах у банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17 листопада 2004 року № 555, для відображення в бухгалтерському обліку операцій банків в іноземній валюті та банківських металах використовуються такі балансові та позабалансові рахунки, зокрема, "6204" АП "Результат від торгівлі іноземною валютою та банківськими металами". Тобто, з викладених положень вбачається, що податкова звітність має ґрунтуватись на даних бухгалтерської звітності, що є відмінним явищем від статистичної звітності. Правилами організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124, у якості однієї з форм статистичної звітності передбачено форму № 748-Н (місячна) "Звіт про касові обороти". У вказаній формі звітності підлягають відображенню не результати від операцій купівлі-продажу іноземної валюти, а вартісна характеристика гривневого еквіваленту касових оборотів. Отже, форма № 748-Н (місячна) "Звіт про касові обороти" є формою статистичної звітності, у якій підлягає відображенню, зокрема, вартісна характеристика гривневого еквіваленту касових оборотів, а не бухгалтерської звітності. Згідно з підпунктом 3.1.1.6 п. 3.1 ст. 3 акту перевірки, визначення кінцевого результату обмінних (конверсійних) операцій позивача здійснено відповідачем виключно на підставі даних, зазначених у формі № 748 "Звіт про касові обороти банку". Отже, з огляду на те, що податкова звітність має ґрунтуватись на даних бухгалтерської звітності, та те, що п. 7.3 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачено особливого порядку обчислення фінансових результатів обмінних (конверсійних) операцій з урахуванням даних статистичної звітності, у той час, як звіт за формою № 748-Н є статистичною звітністю, суд прийшов до висновку, що дані вказаного звіту не можуть бути підставою для визначення валових доходів та валових витрат за результатами обмінних (конверсійних) операцій. Аналогічна позиція викладена у листі Національного банку України від 18 вересня 2012 року № 13-311/1494-8982. Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2014 року та уже зазначено вище, підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій та повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції колегія суддів визначила те, що судами не досліджено належним чином дані бухгалтерського обліку позивача на предмет встановлення його витрат від торгівлі та переоцінки іноземної валюти за період, що перевірявся. У ході нового судового розгляду справи представниками позивача надано та судом долучено до матеріалів справи копії наступних первинних документів: договорів (угод) купівлі-продажу готівкової валюти; меморіальних ордерів до вказаних договорів (угод); прибутково-видаткових касових ордерів. Крім того, надано регістри бухгалтерського обліку та копії звітів про фінансові результати. Взаємний зв'язок перелічених доказів у їх сукупності, за переконанням суду, свідчить про наявність витрат позивача від торгівлі та переоцінки іноземної валюти, розмір яких не врахований відповідачем при проведенні перевірки та прийнятті оскаржуваних рішень, у зв'язку з чим суд вважає необґрунтованими висновки відповідача щодо заниження позивачем результатів від операцій з іноземною валютою. Крім того, відповідно до підпункту 5.4.6 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо умови страхування передбачають виплату страхового відшкодування на користь платника податку - страхувальника, застраховані збитки, понесені таким платником податку, відносяться до його валових витрат у податковий період їх понесення, а суми страхового відшкодування таких збитків включаються до валових доходів такого платника податку у податковий період їх отримання. З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 01 липня 2009 року між позивачем та ЗАТ "Страхова Компанія "Артем" укладено договір СКР № 09-713ю страхування кредиту, предметом якого є страхування майнових інтересів позивача, пов'язаних з повною або частковою втратою ним коштів у результаті неповернення позичальниками кредитів, виданих позивачем на підставі кредитних договорів та договорів про відкриття кредитної лінії. 01 вересня 2009 року до вказаного договору складено додаткову угоду № 1/09, згідно з якою, одним з об'єктів страхування за ним є договір кредитної лінії № 05/09, укладений 12 лютого 2009 року між позивачем та споживчим кооперативом "Новий сад" (далі - договір кредитної лінії № 05/09). Відповідно до страхового акту від 16 вересня 2009 року СКР № 09-713Ю/1, який складено за результатами розслідування страхової події, а саме, неповернення кредиту за договором кредитної лінії № 05/09, подія, що сталася, відповідає умовам страхування та є страховим випадком, заявлені збитки складають 4002000,00 грн., виплата складає 3997998,00 грн. Згідно зі страховим актом від 07 жовтня 2009 року СКР № 09-713Ю/2, який складено за результатами розслідування страхової події, а саме, неповернення кредиту за договором кредитної лінії № 05/09, подія, що сталася, відповідає умовам страхування та є страховим випадком, заявлені збитки складають 1189601,50 грн., виплата складає 11886601,50 грн. Відповідно до виписок з особового рахунку позивача, станом на початок жовтня 2009 року невиплачене страхове відшкодування складало 12900500,00 грн. та станом на 20 грудня 2010 року залишок непогашення склав 4774512,97 грн., який 16 липня 2012 року списано як безнадійну заборгованість. Отже за період, що перевірявся, виплачене позивачу страхове відшкодування склало 8125987,03 грн., яке повністю покрито розміром неповернутого кредиту за договором кредитної лінії № 05/09. Факт не відображення позивачем у деклараціях з податку на прибуток неповернутого кредиту за договором кредитної лінії № 05/09 та страхового відшкодування у розмірі 8125987,03 грн. сторонами не заперечується. Таким чином, враховуючи викладені положення та обставини, а також зважаючи на те, що згідно з підпунктом 5.4.6 п. 5.4 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), понесені платником податку застраховані збитки підлягають віднесенню до складу валових витрат, а суми страхового відшкодування таких збитків включаються до валових доходів, суд прийшов до висновку, що факт не відображення позивачем у декларації з податку на прибуток страхового відшкодування у розмірі 8125987,03 грн. за умови не відображення ним у деклараціях з податку на прибуток неповернутого кредиту за договором кредитної лінії № 05/09, яка повністю покриває вказаний розмір страхового відшкодування, не міг зумовити завищення позивачем податку на прибуток підприємств, а тому, відповідно, не спричинив порушення позивачем податкового законодавства. Також, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що оскаржуване рішення № 0006942250 ґрунтується на висновку акту перевірки про зменшення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств у загальному розмірі 12945527,00 грн. Відповідно до підрозділу 4 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділ III цього Кодексу застосовується, зокрема, під час розрахунків з бюджетом починаючи з доходів і витрат, що отримані і проведені з 01 квітня 2011 року. Згідно п. 150.1 ст. 150 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Разом з тим, п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що п. 150.1 ст. 150 Кодексу застосовується у 2011 році з урахуванням такого: якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками першого кварталу 2011 року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат другого календарного кварталу 2011 року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого - четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Оскільки, у ст. 139 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено витрати, що не враховуються при визначенні оподаткування прибутку, перелік яких є вичерпним та не містить поняття "від'ємне значення об'єкта оподаткування за підсумками першого кварталу без врахування від'ємного значення, що увійшло до складу першого кварталу 2011 року з 2010 року", тому безпідставним є висновок відповідача про те, що до складу другого кварталу 2011 року включається виключно від'ємне значення об'єкта оподаткування, отримане позивачем за результатами здійсненої господарської діяльності за перший квартал 2011 року без врахування від'ємного значення, що увійшло до складу першого кварталу 2011 року з 2010 року. Крім того, як зазначено у листі Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, банківської діяльності, податкової та митної політики від 10 листопада 2011 року № 04-39/10-1160, п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить заборони на врахування у 2011 та 2012 роках збитків, які виникли до 01 січня 2011 року, а отже, такі збитки повинні враховуватись у складі витрат поточних податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення від'ємного значення. При вирішенні справи суд також бере до уваги позицію Вищого адміністративного суду України, викладену ним у листі від 13 вересня 2012 року № 2019/12/13-12, відповідно до якої, до складу валових витрат другого календарного кварталу 2011 року підлягає включенню сума від'ємного значення об'єкта оподаткування за перший квартал 2011 року, яка, у свою чергу, розраховується з урахуванням у складі валових витрат першого календарного кварталу 2011 року сум від'ємного значення, що утворилися станом на 01 січня 2010 року, а також тих, що виникли протягом 2010 року. У подальшому розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками другого, другого і третього кварталів, другого-четвертого кварталів 2011 року здійснюється з урахуванням від'ємного значення, отриманого платником податку за перший квартал 2011 року, у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення. Таким чином, з викладених положень вбачається, що позивач правомірно сформував склад об'єкта оподаткування з урахуванням від'ємного значення об'єкта оподаткування 2010 року. Із системного аналізу викладених положень та обставин суд прийшов до висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, та, як наслідок, протиправність оскаржуваних рішень. Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин вбачається, що позов публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, за участю прокуратури Шевченківського району міста Києва, про скасування рішень відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted