Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

11 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку ради. Посилається на те, що вона має малолітнього сина [PERSON], [INFO], та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06 лютого 2012 року в розмірі 130 грн. на місяць. Але така сума не відповідає чинному законодавству, оскільки щомісячну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до положення ст. 15 ЗУ "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" їй мали б виплатити у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Позивач зверталася з заявою до УПСЗН з проханням про проведення перерахування допомоги, однак їй було відмовлено. Просить визнати такі дії відповідача неправомірними та зобов'язати його провести перерахунок і виплату допомоги по догляду за дитиною відповідно до положень закону, з 06 лютого 2012 року до дати винесення судового рішення, а також здійснити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем та відшкодувати витрати позивачу по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 26 лютого 2014 року позовні вимоги в частині вимог про зобов'язання відповідача Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку ради провести нарахування та виплату суми недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи 06 лютого 2012 року по 10 серпня 2013 року залишені без розгляду. Відповідач Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної у м. Донецьку ради надав заперечення проти позову, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. (а.с. 20-21). Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, вважаю, що наявні матеріали є достатніми для прийняття судового рішення в порядку скороченого провадження. Як встановлено у судовому засіданні позивачка перебуває на обліку в управлінні та отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на малолітнього сина [PERSON], [INFO], як особа, яка застрахована в системі загальнообов'язкового страхування з 06.02.2012 по 21.11.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження та відповідною довідкою та листом (а.с.6,8,9). Позивач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Пролетарської районної в м. Донецьку ради із заявою про перерахунок допомоги по догляду за дитиною до 3-х річного віку. Як вбачається з наданого суду листа УПСЗН Пролетарської районної в м. Донецьку ради № М 24-5-1-62 від 29.01.2014 року [PERSON] відмовлено в задоволенні її звернення щодо перерахунку допомоги по догляду за дитиною до 3-х річного віку. (а.с. 7,9). До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися Законом України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII Про державну допомогу сімям з дітьми (далі Закон № 2811-XII), дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України від 18 січня 2001 року № 2240-III Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (далі Закон № 2240-III), який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40 - 44. Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40 - 44 Закону № 2240-III. Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII. Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 року № 835-VI Про Державний бюджет України на 2009 рік та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI Про Державний бюджет України на 2010 рік (далі по тексту - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-III призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 46 Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. Законом України Про Державний бюджет на 2012 рік, Законом України Про Державний бюджет на 2013 рік, Законом України Про Державний бюджет на 2014 рік не встановлювався інший, ніж у Законі № 2240-ІІІ розмір допомоги, а положення Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року було затверджено саме на виконання Закону № 2811-ХІІ, тому застосовувати зазначену Постанову КМУ до особи, яка застрахована в системі загальнообов'язкового страхування неможливо, оскільки на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному випадку поширюються норми спеціального Закону № 2240-ІІІ, а саме ст. 43, згідно якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином, відповідач, виплачуючи позивачу допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751 Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства. При застосуванні норм матеріального права у даних правовідносинах суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 25 грудня 2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Зазначені вище обставини спростовують доводи відповідача, викладені у запереченнях проти позову та дають суду підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання здійснити перерахунок допомоги по догляду за дитиною за період з 11.08.2013 року по 11.02.2014 року. У той же час, вимоги позивача про перерахунок державної допомоги на майбутнє, тобто на час винесення рішення по справі, задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ст. 2 КАС України, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Отже, суд має можливість дати оцінку діям відповідача виключно до дати звернення позивача до суду з відповідним позовом, тобто до11.02.2014 року. На підставі положень ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Позивачка при подачі позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 73,08 грн. (а.с. 1). Оскільки відповідач відноситься до органів місцевого самоврядування на підставі положень ст.ст. 11, 34 Закону України Про місцеве самоврядування в України, тому з місцевого бюджету Пролетарського району на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 73, 08 грн. Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial