Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про зобов'язання Управління державного казначейства України в Дніпропетровській області перерахувати з Державного бюджету України на користь позивача суму застави у розмірі 10' 000грн. 00коп. та стягнути річні відсотки у сумі 861грн. 36коп., моральну шкоду у сумі 5' 000грн. 00коп. Третьою особою по справі без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача визначене Головне управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 12.02.2014 р. задоволено клопотання Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та здійснено заміну відповідача по справі - Управління державного казначейства України в Дніпропетровській області, на належного відповідача. Ухвалою суду від 18.02.2014 р. задоволено клопотання представника позивача та залучено відповідача-2 по справі - Головне управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виключено зі складу сторін по справі. З урахуванням вищенаведених змін у складі сторін по справі, представником позивача визначено позовні вимоги до відповідача-2. Так, позивач просить: - зобов'язати Головне управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області повернути [PERSON] суму внесеної застави у розмірі 10' 000грн. 00коп.; - стягнути з Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області 3% річних в сумі 861грн. 36коп.; - стягнути з Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області суму моральної шкоди у розмірі 5' 000грн. 00коп.; - стягнути з Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1827грн. 00коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000грн. 00коп. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заявлених змін та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідача-1 у судовому засіданні 18.02.2014 р. та відповідача-2 у судовому засіданні 20.02.2014 р. заперечували проти позовних вимог. Письмові заперечення долучені до матеріалів справи. Суд, заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Позивач зазначає, що ним в якості застави у ході досудового слідства по кримінальній справі № 99027007 на рахунок Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області було внесено грошові кошти у розмірі 10' 000грн. 00коп. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.12.2010 р. кримінальну справу № 1-20/08 за звинуваченням [PERSON] припинено за закінченням терміну давності притягнення до кримінальної відповідальності. Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська № 1-20/2010 від 29.12.2010 р. внесено зміни до постанови цього ж суду № 1-20/08 від 10.12.2010 р., зокрема скасовано застосований раніше відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді застави та визначено про повернення останньому грошових коштів у сумі 10' 000грн. 00коп., внесених в якості застави за прибутковим касовим ордером серії АК № 319490 від 24.04.2002 р. на рахунок Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області. Позивач зазначає, що 04.02.2011 р. ним на адресу ДПА у Дніпропетровській області надіслано заяву з вимогою перерахування коштів, оригінал постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р. та банківські реквізити для перерахування коштів. При цьому, на доказ підтвердження позивач посилається на поштове повідомлення про вручення від 08.02.2011 року та опис вкладення від 04.02.2011 року. Позивач вказує, що до теперішнього часу вказана сума застави на його рахунок не перерахована. Також, позивач зазначає, що 27.11.2013 року ним подано до ГУ державної казначейської служби України у Дніпропетровській області заяву про направлення оригіналу постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р., квитанції до прибуткового касового ордеру серії АК № 319490 від 24.04.2002 р. та протокол прийняття настановної суми від 08.04.2002 року. Проте, відповіді на час звернення до суду не отримано. При цьому, позивач з посиланням на ст.625 ЦК України визначає до стягнення суму 3% річних у розмірі 861грн. 36коп. Відповідач-1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що відповідно до пп.3 п.5 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 р. (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 45 від 30.01.2013 р., направлено лист до Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області за № 15-08/2582-14623 від 04.12.2013р. з проханням надати інформацію щодо зарахування застави в сумі 10' 000грн. 00коп. на рахунок ДПА у Дніпропетровській області . Також, відповідач-1 посилається на прохання останньому повідомити чи пред'являлась Постанова про повернення застави на користь [PERSON] до Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області зважаючи на термін її винесення. Зважаючи на відсутність відповіді, відповідач-1 посилається на повторне звернення за № 15-08/2831-15920 від 24.12.2013 р. Відповідач-1 вказує, що 15.01.2014 р. отримано відповідь на звернення, де відповідачем-2 зазначено, що 24.04.2002 р. на рахунок ДПА у Дніпропетровській області внесена сума застави в розмірі 20' 000грн. 00коп. по кримінальній справі № 99027007 відносно посадових осіб ТОВ "Галілей" на підставі касового ордеру 02 АК № 319490 від 24.04.2002 р. та зарахована на депозитний рахунок № 23127001000680 від 25.04.2002. Отже, відповідач-1 звертає увагу, що розпорядником зазначеного рахунку, а, відповідно, і коштів, є Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Таким чином, з посиланням на п.11.5 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за № 130/22662 відповідач-1 вказує, що повернення коштів здійснюється органом казначейства на підставі платіжного доручення розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів). На підставі викладеного, відповідач-1 вказує про повернення документів позивачу. Та останньому запропоновано для належного виконання постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська звернутися зі заявою до відповідача-2. Одночасно, відповідач-1 звертає увагу на минування трьох років з моменту винесення постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2010 року, тоді як згідно п.6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, виконавчі документи пред'являються до виконання протягом одного року з дня, що настає за днем набрання рішенням про стягнення коштів законної сили. Докази переривання строків пред'явлення виконавчого документу не надано. Відповідач-1 вважає, що позивачем пропущено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, відповідач-1 вважає заявлену до стягнення суму моральної шкоди не доведеною за відсутністю доказів. При цьому, відповідач-1 звертає увагу, що згідно довідки УПФУ позивачу встановлено другу групу інвалідності з 01.02.2013 р. по 31.01.2015 р. Тобто на момент звернення до ГУ державної казначейської служби України у Дніпропетровській області позивач вже мав інвалідність другої групи. Відтак, відповідач-1 зазначає про відсутність залежності його дій зі станом здоров'я позивача. Відповідач-2 також заперечує проти позовних вимог, посилаючись, що з урахуванням приписів Бюджетного кодексу України грошові кошти, які були заставою і вносились на відповідні рахунки ДПА у Дніпропетровській області, не є бюджетними коштами чи власними надходженнями відповідача-2, а тому не можуть бути стягнуті. Можливо лише заявляти вимогу про повернення таких коштів. Також, відповідач-2 звертає увагу, що постанова Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 року набрала законної сили в той же день та відповідно до ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" могла бути пред'явлення до виконання з наступного дня. Відповідач-2 зазначає, що ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області не одержувала від Ленінського районного суду м.Дніпропетровська вказану постанову від 29.12.2010 р., оформлену відповідно до вимог ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та п.23.7 Інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 27.06.2006 № 68. Відповідач-2 вважає, що постанова Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 року, з урахуванням визначених вище норм, повинна була надійти саме від суду. А позивач, реалізуючи своє право на повернення коштів, повинен був у встановлений приписами Закону України "Про виконавче провадження" порядок і строк, самостійно звернутись до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідач-2 також посилається на пропущення позивачем строку пред'явлення постанови суду до виконання. Відповідач-2 з посиланням на право звернення позивача зі заявою про поновлення пропущеного строку пред'явлення документу до виконання, зазначає про необхідність вирішення такого питання саме відповідним місцевим загальним судом. Одночасно, відповідач-2 зазначає, що податковим органом 08.02.2011 р. отримано заяву [PERSON] про повернення відповідної суми згідно постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р. Проте, відповідачем-2 направлено позивачу лист про надання банківських реквізитів, що підтверджується доданими до матеріалів справи витягом з Журналу обліку відправленої кореспонденції слідчого відділу, списками реєстрів з відповідним штампом кур'єрської служби про отримання кореспонденції, службовою запискою від 24.02.2011 р., службовою запискою від 11.02.2014 р. При цьому, як зазначає відповідач-2, з часу направлення вказаного листа позивачу і до моменту розгляду адміністративної справи, будь-якої відповіді, рівно як і банківських реквізитів, від позивача не надходило. Таким чином, відповідач-2 вважає вимоги позивача безпідставними. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про наступне. В ході судового розгляду справи, судом встановлено, що згідно п.11.5 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.01.2013 за № 130/22662 повернення коштів здійснюється органом казначейства на підставі платіжного доручення розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів). 24.04.2002 р. на рахунок ДПА у Дніпропетровській області внесена сума застави в розмірі 20' 000грн. 00коп. по кримінальній справі № 99027007 відносно посадових осіб ТОВ "Галілей" на підставі касового ордеру 02 АК № 319490 від 24.04.2002 р. та зарахована на депозитний рахунок № 23127001000680 від 25.04.2002. Зокрема позивачем внесено суму у розмірі 10' 000грн. 00коп. Розпорядником зазначеного рахунку, а, відповідно, і коштів, на теперішній час є Головне управління Міндоходів у Дніпропетровській області. Таким чином, відповідач-1 не має повноважень на повернення витребуваної позивачем суми на підставі постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р. Відтак, позивачем пред'явлено вимоги до неналежного відповідача. З урахуванням викладеного, ухвалою суду від 18.02.2014 р. залучено відповідача-2 по справі - Головне управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області. Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виключено зі складу сторін по справі. Враховуючи приписи п.9 ч.1 ст.3 КАС України, а також недоведеність позивачем вимог до відповідача-1, відсутність у діях останнього ознак протиправності, у задоволенні позову до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області належить відмовити. Щодо вимог до Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області, суд виходить з наступного. Обґрунтування відповідача-2 знайшли підтвердження в ході судового розгляду адміністративної справи. Так, позивач надсилав до податкового органу документи в лютому 2011 року. Проте, позивачем не надано доказів на виконання вимог податкового органу за результатами отриманих документів. Суд не приймає доводів позивача про надіслання відповідачу-2 банківських реквізитів, оскільки з опису (а.с.11) не вбачається які реквізити надіслані позивачем та чи відповідають вони вимогам податкового органу. В матеріалах справи відсутні докази та представником позивача у судовому засіданні підтверджено відсутність доказів виконання вимог податкового органу щодо надання банківських реквізитів. Крім того, у судовому засіданні встановлено та не заперечується представниками сторін, що позивач з часу березня 2011 року і до часу розгляду даної адміністративної справи не звертався до відповідача-2 та державної виконавчої служби з підстав виконання постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р. Відтак, за відсутності звернення позивача у вказаний проміжок часу до відповідача-2 та державної виконавчої служби - вимоги позивача до Головного управління Міністерства доходів у Дніпропетровській області є передчасними. Враховуючи час, коли позивач дізнався про набрання чинності постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 р. - позивачем пропущено строк звернення до суду. Щодо заявленої позивачем до стягнення суми моральної шкоди та витрат на правову допомогу, останнім не доведено понесення витрат саме у заявленому розмірі. Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Доводи відповідачів знайшли підтвердження в ході судового розгляду адміністративної справи та підтверджуються матеріалами справи, а вимоги позивача та їх обґрунтування спростовані матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що відповідачами доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України, відповідні докази суду надані, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.

Результат розгляду: denied