Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

18 грудня 2013 року позивач Кредитна спілка "Полтава і Полтавці" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 листопада 2013 року №0013691702, №0000032302. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач порушив права та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин через безпідставне визначення податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на прибуток. Підставою прийняття оспорюваних у справі податкових повідомлень-рішень став Акт перевірки від 01 листопада 2013 року №1390/16-01-22-02/33457978, складений на підставі проведеної Державною податковою інспекцією у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області позапланової виїзної перевірки Кредитної спілки "Полтава і полтавці" (код ЄДРПОУ 33457978) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки, відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з висновками податкової інспекції викладеними в Акті перевірки, оскільки перевіряючими не взято до уваги той факт, що кошти, які були помилково перерахованими СПД-ФО [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП "Антарекс" на розрахунковий рахунок КС "Полтава і полтавці" у подальшому після складання та підписання актів звіряння розрахунків між КС "Полтава і полтавці" та СПД-ФО [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП "Антарекс" були повернуті позивачем на розрахункові рахунки зазначених суб'єктів господарювання. Також, позивач звертав увагу суду, що КС "Полтава і Полтавці" не відшкодовувало СПД-ФО [PERSON], [PERSON], [PERSON] комунальні витрати, а сплачувало орендну плату, а допущення помилки у графі платіжних доручень "Призначення платежу" не вплинуло на зміст господарських операцій. Зауважував, що на противагу доводам відповідача у Акті перевірки, утримання і нарахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 177,88 грн. відображено в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2012 року (поданий 06 лютого 2013 року). Крім того, зазначив, що не підлягає оподаткуванню сума, сплачена за навчання працівників підприємства [PERSON], [PERSON], оскільки дана сума сплачена не як компенсація вартості навчання, а як сума витрат роботодавця у зв'язку з підвищенням кваліфікації (перепідготовкою) платника податку згідно із законом. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили скасувати спірні податкові повідомлення-рішення. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх письмових запереченнях зазначав, що станом на кінець перевіряємого періоду по бухгалтерському рахунку 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" встановлено, що КС "Полтава і полтавці" має заборгованість перед іншими юридичними чи фізичними особами у сумі 47000,00 грн., а саме: перед ПП [PERSON] - 20000,00 грн., перед СПД-Фо [PERSON] - 15000,00 грн., перед ПП "Антарекс" - 12000,00 грн. При розгляді податковим органом заперечень на Акт перевірки КС "Полтава і полтавці" надано листи юридичних та фізичних осіб, у яких зазначено, що дані кошти зараховано помилково і будуть повернуті після підписання актів звірки взаєморозрахунків, але ні в ході проведення перевірки, ні в ході розгляду заперечень підтверджуючих документів щодо повернення помилково зарахованих коштів підприємством позивача не надано. Таким чином, на думку відповідача, КС "Полтава і Полтавці" не зазначено дохід з інших джерел, що підлягає оподаткуванню на суму 47000,00 грн. Також, у ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що КС "Полтава і Полтавці" перераховувала на розрахункові рахунки СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], крім орендної плати, зазначеної у договорах оренди, комунальні послуги, а саме: вартість водопостачання, електричну та теплову енергію, цілодобове спостереження та пожежну сигналізацію. Оскільки відшкодування комунальних витрат не є доходом, отриманим фізичною особою від здійснення підприємницької діяльності, то і у відповідності до підпункту 164.2.18 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, дохід, наданий підприємством фізичній особі у вигляді відшкодування комунальних витрат підлягає оподаткуванню на загальних підставах. Крім того, проведеною перевіркою встановлено, що позивачем не утриманий податок на доходи фізичних осіб із суми доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, а саме: з коштів, перерахованих за рахунок коштів підприємства на розрахунковий рахунок Полтавської міської виконавчої дирекції п/д від 09 жовтня 2012 року №1624 у сумі 1008,00 грн. за санаторно-курортну путівку працівника підприємства [PERSON] (не утримано податку на доходи фізичних осіб - 177,89 грн.). Також, на думку відповідача, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага та підлягає оподаткуванню у загальному порядку. Однак, позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб із суми сплаченої позивачем у рахунок компенсації вартості підготовки та перепідготовки працівників [PERSON] та [PERSON] Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що Кредитна спілка "Полтава і Полтавці" зареєстроване як юридична особа 05 квітня 2005 року, код ЄДРПОУ 33457978, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АВ №688653 /а.с. 46/. У період з 07 жовтня 2013 року по 25 жовтня 2013 року працівниками ДПІ у м. Полтаві проведено позапланову виїзну перевірку Кредитної спілки "Полтава і Полтавці" (код ЄДРПОУ 33457978) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року. Правомірність підстав та порядку проведення перевірки позивачем не оспорюється. За результатами перевірки складено Акт від 01 листопада 2013 року №1390/16-01-22-02/33457978 /а.с. 85-93/, який підписано посадовими особами позивача із запереченнями, у якому зафіксовано наступні порушення: - підпункту 133.1.4. пункту 133.1 статті 133, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток у 2012 році на загальну суму 9870,00 грн.; - підпунктів 164.2.17, 164.2.18 пункту 164.2, підпунктів 165.1.21, 165.1.35 пункту 165.5 статті 165, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, на суму 25289,39 грн., у тому числі по звітних періодах: І квартал 2011 року - 24113,00 грн., ІІ квартал 2011 року - 760,19 грн., ІV квартал 2011 року - 238,31,00 грн., ІV квартал 2012 року 2177,89 грн. На підставі Акту перевірки ДПІ у м. Полтаві винесено податкові повідомлення-рішення від 18 листопада 2013 року: - №0013691702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 25394,45 грн., у тому числі 25289,39 грн. за основним платежем, 105,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /а.с. 65/; - №0000032302, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 12337,50 грн., у тому числі 9870,00 грн. за основним платежем, 2467,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /а.с. 67/. Позивач не погодився із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями та оскаржив їх до суду. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 18 листопада 2013 року №0000032302, суд виходить з наступного. Сторонами не заперечується, що на розрахунковий рахунок позивача суб'єктами господарювання перераховано кошти у сумі 47000,00 грн., а саме: ПП [PERSON] - 20000,00 грн., СПД-ФО [PERSON] - 15000,00 грн., ПП "Антарекс" - 12000,00 грн. Судом встановлено, що зазначені суб'єкти господарювання звернулися до КС "Полтава і Полтавці" з листами з проханням повернути помилково перераховані кошти на поточний рахунок /а.с. 10, 19/. У подальшому, кошти, які були помилково перерахованими СПД-ФО [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП "Антарекс" на розрахунковий рахунок КС "Полтава і Полтавці" після складання та підписання актів звіряння розрахунків між КС "Полтава і полтавці" та СПД-ФО [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП "Антарекс" були повернуті позивачем на розрахункові рахунки зазначених суб'єктів господарювання, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями квитанцій та платіжних доручень /а.с. 13-14, 17/. Відповідно до п. 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Пункт 1.23 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"визначає неналежного отримувача як особу, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до ст. 6 Указу Президента України "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. При виявленні фактів такого порушення з керівника підприємства і головного бухгалтера стягується до Державного бюджету України штраф у розмірі двох неоподатковуваних мінімумів заробітної плати. Згідно Листа Національного банку України від 09.01.98 р. N 25-011/46-181 підприємства, незалежно від форми власності, мають повертати в 5-денний термін платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. Якщо власник рахунку не повернув у зазначений термін помилково одержані кошти, то їх повернення має здійснюватись у загальному претензійно-позовному порядку. Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.04 р. № 22 ( далі Інструкція № 22 ) передбачено, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Відповідно до п.п. 14.1.202, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари. Продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності. Статтею 185 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Таким чином, кошти, що не пов'язані з вищезазначеними взаємовідносинами між суб'єктами господарювання та які помилково надійшла на розрахунковий рахунок позивача та повернуті на вимогу суб'єктів господарювання, не є виручкою від продажу товарів чи результату робіт (послуг), тому не підпадають під об'єкт оподаткування. За наявності договірних відносин на предмет поставки товарів, надання послуг податкові зобов'язання нараховуються відповідно до ст. 187 Податкового кодексу України. Оскільки помилково перераховані кошти були повернуті на письмові вимоги СПД-ФО [PERSON], ФОП [PERSON] та ПП "Антарекс", висновки податкового органу щодо обов'язковості включення їх до валових доходів та поширення статті 135 Податкового кодексу України, є безпідставними. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованим збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 12337,50 грн., у тому числі 9870,00 грн. за основним платежем, 2467,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення 18 листопада 2013 року №0000032302. Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню від 18 листопада 2013 року №0013691702, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що у перевіряємий період позивачем укладено договори оренди нежитлового приміщення від 01 серпня 2010 року з ФОП [PERSON] /а.с. 97-98; 99-100/, договори суборенди нежитлового приміщення від 01 жовтня 2010 року №1 та від 01 січня 2009 року №2 з СПД-ФО [PERSON] /а.с. 110, 112/, договір суборенди нежитлового приміщення з СПД-ФО [PERSON] /а.с. 119/. Згідно умов зазначених договорів визначено розмір орендної плати та, крім іншого, зазначено, що орендар самостійно сплачує послуги сторонніх організацій, пов'язаних з експлуатацією приміщення (послуги електропостачання, енергопостачання та інші). Відповідно до висновків Акту перевірки, позивач перераховував на розрахункові рахунки СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], крім орендної плати, зазначеної у договорах оренди, комунальні послуги, а саме: вартість водопостачання, електричну та теплову енергію, цілодобове спостереження та пожежну сигналізацію. Оскільки відшкодування комунальних витрат не є доходом, отриманим фізичною особою від здійснення підприємницької діяльності, то і у відповідності до підпункту 164.2.18 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, дохід, наданий підприємством фізичній особі у вигляді відшкодування комунальних витрат підлягає оподаткуванню на загальних підставах. Частиною "г" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податковго кодексу України зазначено, що оподаткований дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом. Дійсно, у досліджених у судовому засіданні копіях платіжних доручень /а.с. 101-109, 114-118, 120/ у графі "призначення платежу" зазначено оплата комунальних послуг. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача, що КС "Полтава і Полтавці" не відшкодовувала СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON] комунальні витрати, а сплачувала орендну плату, з огляду на наступне. У матеріалах справи наявні та досліджені у судовому засіданні копії додаткових угод до договорів оренди/суборенди про збільшення розміру орендної плати, акти здачі-прийняття (надання послуг), відповідно до яких зазначені послуги, а саме: оренда приміщення та копії листів КС "Полтава і Полтавці", адресованих СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], згідно яких позивач просить призначення платежу у графах платіжних доручень читати у наступній редакції "орендна плата згідно додаткової угоди...." /а.с. 30-45/. Аналізуючи наявні в справі документи, суд приходить до висновку, що позивачем в графі призначення платежу в платіжних дорученнях помилково зазначено, що дані кошти перераховувалися не на оплату орендної плати, а в якості оплати за комунальні послуги. Крім того, суд не бере до уваги посилання податкового органу на відсутність у СГД-ФО [PERSON] в свідоцтві про сплату єдиного податку на 2011 рік такого виду діяльності, як "Операції з нерухомістю для третіх осіб" за КВЕД 70.3, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 6 Господарського кодексу України та ст. 3 Цивільного кодеесу україни загальним принципом господарювання є свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Державна служба статистики України в листі від 03.11.2011 № 13/3-20/503 ПІ звертає увагу на те, що код виду економічної діяльності не створює прав чи обов'язків для суб'єктів господарювання, виступає припущенням і не є достатнім критерієм для виконання всіх передбачених нормативно-правовими актами умов. Таким чином, [PERSON] має право займатися любою діяльністю, яка не заборонена законом, а не виключно тими видами, коди яких занесені до свідоцтва про сплату єдиного податку. Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 19.10.2012 № 3467/1703/[NUMBER] "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 07.10.2012" (ФОП [PERSON]), відповідно до якої за результатами документальної перевірки підприємницької діяльності останньої порушень не встановлено (арк.с. 52-53). В результаті вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не відшкодовував СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON], СГД-ФО [PERSON] комунальні витрати, а сплачував орендну плату, тому висновок податкового органу щодо порушення КС "Полтава і Полтавці" част. "г" п.п. 164.2.17, п.п. 164.2.18 п. 164.2 ст. 164, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України є безпідставним. Також, сторонами не заперечується, що позивачем перераховано кошти у сумі 999,00 грн. на розрахунковий рахунок ВНЗУ "Полтавський університет економіки і торгівлі" та у сумі 800,00 грн. на розрахунковий рахунок ВАТ "Київський міжгалузевий інститут підвищення кваліфікації" за підготовку та приймання екзамену на відповідність знань головного бухгалтера [PERSON] та у сумі 960,00 грн. на розрахунковий рахунок ВНЗУ "Полтавський університет економіки і торгівлі" за підвищення кваліфікації працівника підприємства [PERSON] Письмовий договір (контракт) про взяті зобов'язання з відпрацювання у роботодавця після закінчення навчального закладу не менше ніж три роки працівниками не укладався. Працівники припинили трудові відносини з роботодавцем до закінчення третього календарного року від року, якому закінчено таке навчання, а саме: [PERSON] звільнена 06 лютого 2012 року, [PERSON] звільнена 07 жовтня 2011 року. На думку перевіряючих сума сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється і підлягає оподаткуванню у загальному порядку. Не утримано податку на доходи фізичних осіб 486,90 грн. Дійсно, згідно підпункту 165.1.21. пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума, сплачена роботодавцем на користь вітчизняних вищих та професійно-технічних навчальних закладів за фізичну особу, але не вище розміру, визначеного в абзаці першому підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу на кожний повний або неповний місяць підготовки чи перепідготовки такої фізичної особи, незалежно від того, чи перебуває ця особа у трудових відносинах з роботодавцем, але за умови, що вона уклала з ним письмовий договір (контракт) про взяті зобов'язання з відпрацювання у такого роботодавця після закінчення вищого та/або професійно-технічного навчального закладу і отримання спеціальності (кваліфікації) не менше ніж три роки. Якщо працівник припиняє трудові відносини з роботодавцем протягом періоду такого навчання або до закінчення третього календарного року від року, в якому закінчується таке навчання, сума, сплачена як компенсація вартості навчання, прирівнюється до додаткового блага, наданого такому працівнику протягом року, на який припадає таке припинення трудових відносин, та підлягає оподаткуванню у загальному порядку. Однак, згідно розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 13 липня 2004 року №1590 "Про затвердження професійних вимог до керівників та головних бухгалтерів фінансових установ" головний бухгалтер повинен відповідати, зокрема, таким вимогам: пройти підвищення кваліфікації та скласти екзамен на відповідність знань професійним вимогам за типовою програмою підвищення кваліфікації головних бухгалтерів; головні бухгалтери фінансових установ, які пройшли підвищення кваліфікації та склали екзамен, кожних три роки повинні складати екзамен на відповідність знань професійним вимогам за відповідною типовою програмою підвищення кваліфікації головних бухгалтерів, затвердженою Держфінпослуг. Тобто, оплата за підвищення кваліфікації, підготовку та приймання екзамену на відповідність знань головного бухгалтера зумовлено не договірними відносинами між роботодавцем та працівником, а в силу закону, у зв'язку зі діяльністю позивача та його спеціальним статусом - фінансова установа. Згідно з п.п. 165.1.37 п. 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, зокрема, сума витрат роботодавця у зв'язку з підвищенням кваліфікації (перепідготовкою) платника податку згідно із законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що компенсація вартості навчання [PERSON] та [PERSON] не може прирівнюватися до додаткового блага і підлягати оподаткуванню у загальному порядку. Отже, висновки відповідача про неутримання податку на доходи фізичних осіб у сумі 486,90 грн. є необґрунтованими. Також, проведеною перевіркою встановлено, що позивачем не утриманий податок на доходи фізичних осіб із суми доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, а саме: з коштів, перерахованих за рахунок коштів підприємства на розрахунковий рахунок Полтавської міської виконавчої дирекції п/д від 09 жовтня 2012 року №1624 у сумі 1008,00 грн. за санаторно-курортну путівку працівника підприємства [PERSON] (не утримано податку на доходи фізичних осіб - 177,89 грн.). На думку представника позивача, сума податку на доходи фізичних осіб у розмірі 177,89 грн. зарахована до бюджету методом взаємозаліку, у зв'язку із переплатою даного виду податку згідно Акту перевірки ДПІ від 12 травня 2011 року та даних бухгалтерського обліку. Разом з тим, судом досліджено залучений представником відповідача до матеріалів справи витяг з картки особового рахунку КС "Полтава і полтавці", згідно якого наявності переплати за особовим рахунком позивача за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами" не встановлено. Крім того, суд зауважує, що Акт перевірки, на який посилається позивач як на доказ наявності переплати, датований 12 травня 2011 року, а обов'язок утримати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу, отриманого у вигляді додаткового блага, а саме: з коштів, перерахованих за рахунок коштів у сумі 1008,00 грн. за санаторно-курортну путівку працівника підприємства [PERSON] виник у жовтні 2012 року. Тобто, переплата, встановлена Актом перевірки у 2011 році могла бути зменшена/погашена за рахунок іншого поточного зобов'язання. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено факт утримання податку на доходи фізичних осіб у сумі 177,89 грн., а тому, застосування до КС "Полтава і полтавці" фінансових санкцій у розмірі 44,48 грн. (25%) є правомірним. Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган. У даному випадку відповідач частково довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень. За викладених обставин, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial