Рішення адміністративного суду від 2014-01-15 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду, з цією позовною заявою в порядку адміністративного судочинства України, посилаючись на те, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 06.09.1985 року він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.188-1 КК України, йому було призначено покарання у виді двох років виправних робіт по місцю роботи з утриманням в дохід держави 20% заробітку. З 27.11.1985 року по 03.09.1987 року позивач відбував призначене покарання, працював на Корюківській фабриці технічних паперів, зараз ПАТ "Слов'янські шпалери - КФТП". Згідно наказу № 89 від 01.09.1987 року по Корюківській фабриці технічних паперів час роботи з 27.11.1985 року по 03.09.1987 року не зарахований до загального трудового стажу позивача. На даний час позивач досяг пенсійного віку та має право на пенсію за віком. Для призначення пенсії він звернувся до Управління ПФУ в Корюківському районі де надав для призначення пенсії відповідні документи та трудову книжку. Однак працівники Управління на зарахували позивачеві в стаж його роботи термін відбування покарання. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати протиправною відмову відповідача Управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області зарахувати йому в стаж роботи термін відбування покарання у виді виправних робіт за вироком суду в період з 27.11.1985 по 03.09.1987. Зобов'язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області зарахувати йому до загального трудового стажу роботи термін відбування ним покарання у виді виправних робіт в період з 27.11.1985 по 03.09.1987 по місцю роботи Корюківська фабрика технічних паперів (зараз ПАТ «Слов'янські шпалери - КФТП»). Зобов'язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області здійснити йому перерахунок пенсії з часу її призначення, з урахуванням в загальний стаж роботи термін відбування ним покарання у виді виправних робіт в період з 27.11.1985 по 03.09.1987 та зобов'язати відповідача виплатити йому недоплачені до пенсії суми у зв'язку з не нарахування терміну відбування покарання до загального стажу. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник Управління Пенсійного фонду України в Корюківському районі Чернігівської області у судове засідання не з'явився, надав заперечення на позовну заяву та заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних підстав. По справі встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 06.09.1985 року він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.188-1 КК України, йому було призначено покарання у виді двох років виправних робіт по місцю роботи з утриманням в дохід держави 20% заробітку. З 27.11.1985 року по 03.09.1987 року позивач відбував призначене покарання, працював на Корюківській фабриці технічних паперів, зараз ПАТ "Слов'янські шпалери - КФТП". Згідно наказу № 89 від 01.09.1987 року по Корюківській фабриці технічних паперів час роботи з 27.11.1985 року по 03.09.1987 року не зарахований до загального трудового стажу позивача. На даний час позивач досяг пенсійного віку та має право на пенсію за віком. Для призначення пенсії він звернувся до Управління ПФУ в Корюківському районі де надав для призначення пенсії відповідні документи та трудову книжку. Однак працівники Управління на зарахували позивачеві в стаж його роботи термін відбування покарання у виді виправних робіт з 27.11.1985 року по 03.09.1987 року, бо відповідно до п.11 роз'яснення Мінсоцзабезпечення України № 3 від 29.02.1992 року час відбуття покарання у виді виправних робіт за місцем роботи може бути включено до загального трудового стажу за умови прийняття судом рішення про зарахування часу відбування покарання у виді виправних робіт у трудовий стаж. Положеннями ч.4 ст. 95 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого. Чинний Кримінально-виконавчий кодекс України, зокрема ч. 3 ст.42 цього Кодексу передбачає, що час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії, існують нормативно-правові акти, що мають однакову юридичну силу, але по різному встановлюють порядок зарахування в загальний стаж роботи особам відбутого ними покарання у виді виправній робіт. Норма ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, дана стаття передбачає можливість застосування положень ч.4 ст. 95 ВТК України (1970р.). Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно, є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, якій діяв у часі раніше». Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин чинною є норма спеціального закону, що прийнятий пізніше, тобто ст. 42 КВК України. За таких обставин, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії і прийнятті рішення з цього приводу, виходячи з наявності загального набутого позивачем страхового стажу за даними трудової книжки, повинен був керуватись ст.42 КВК України, а не положенням ч.4 ст. 95 ВТК України (1970р.). Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Результат розгляду: partial