Рішення адміністративного суду від 2014-02-11 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора майнових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Костаніца Віталія Михайловича про скасування рішення та зобов`язання здійснити певні дії. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 30.10.2013р. він отримав рішення №7407458 про відмову в державній реєстрації, в якому, на обґрунтування причин відмови зазначено, що надані документи не відповідають вимогам або не дають можливість встановити відповідність заявлених прав документам, які їх посвідчують. Позивач вважає, що надав до Реєстраційної служби всі документи, що необхідні для здійснення державної реєстрації. На підставі вищевикладеного позивач просив скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Костаніца В.М. про відмову в державній реєстрації № 7407458 від 30.10.2013р.; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Костаніца В.М. здійснити державну реєстрацію квартири [ADDRESS], за позивачем. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічно викладеному в позові, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з*явився, надав до суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 07.11.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Приазовстрой», «Підрядник», в особі директора, діючого на підставі Уставу, та фізичної особи [PERSON], «Замовник», разом «Сторони», уклали договір №22 про будівництво квартири у спареному житловому домі з підземною автостоянкою та офісами на [ADDRESS]. 07.11.2007р. підрядник та замовник ([PERSON]) узгодили акт прийому-передачі робіт з будівництва квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], згідно договору №22. Також 07.11.2007р. між підрядником та замовником було складено додаткову угоду №1, відповідно до змісту якого сторони внесли зміни до договору №22 від 07.11.2007р. 25.11.2011р. договором про заміну строни в зобов*язанні відповідно договору № 22 від 07.11.2007р., додатковій згоді №1 від 30.01.2008р. на будівництво квартир в спаренному житловому будинку (2) з підземною автостоянкою та офісами по [ADDRESS] передбачена передача прав та обов*язків замовника, [PERSON], до [PERSON], що випливають з договору № 22 від 07.11.2007р. додатковій згоді №1 від 30.01.2008р. на будівництво квартир в спаренному житловому будинку (2) з підземною автостоянкою та офісами по [ADDRESS]. 01.12.2011р. міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], в якому в якості власника зазначено позивача. Відповідно до копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована 28.12.2011р. ІДАБК у Донецькій області, прийнято вважати об'єкт, спарений житловий будинок (2) з підземною автостоянкою та офісами по [ADDRESS], закінченим будівництвом та готовим до експлуатації. Згідно рішення Виконавчого комітету Маріуполської міської ради від 21.03.2012р. № 85/11 (а.с. 11), Виконком Міської ради вирішив дозволити міському комунальному підприємству «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» видати правовстановлюючі документи-свідоцтво про право власності на: місце в автостоянці [NUMBER], в літ А/п, площею 18, кв. м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON]; трикімнатну квартиру [ADDRESS], на ім'я [PERSON]. Суд зазначає, що Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, що зареєстрована 28.12.2011р. ІДАБК у Донецькій області, акт прийому-передачі до договору №б/н від 25.11.2011р., договір суборенди земельної ділянки від 29.05.2007р. висновок МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 16.01.2012р. № 1626, було надано Державному реєстратору для реєстрації права власності у вигляді копії. Факт надання для державної реєстрації копій деяких документів у судовому засіданні сторонами не оспорювався. У судовому засіданні вказані документи також були надані лише у копіях, без надання оригіналів. Відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, 30.10.2013р. позивач звернувся до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в у Донецькій області із заявою щодо реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] 30.10.2013 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в у Донецькій області Костаніц Віталій Михайлович прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7407458 (а.с. 6). Рішення мотивовано тим, що документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Реєстраційна служба Маріупольського міського управління юстиції в у Донецькій області є структурним підрозділом Укрдержреєстру - головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, який з 01.01.2013р. реалізує повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначені вимогами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, відповідач є суб'єктом владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені обов'язки щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вiд 01.07.2004 року № 1952-IV (далі за текстом - Закон України № 1952) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703 (далі-Порядок № 703). Згідно зі ст. 3 Закону України № 1952, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об'єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п'ятої цієї статті. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.10 Закону України № 1952, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Ч. 3 ст. 16 Закону України № 1952 визначено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України № 1952, документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 10 Порядку № 703, заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. Згідно з п. 5 Порядку № 703, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, Порядком та іншими нормативно-правовими актами. При цьому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України № 1952, державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону відмовляє у державній реєстрації прав, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Статтею 24 Закону України № 1952, передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації права, зокрема: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Відмова у державній реєстрації прав з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Як вбачається з рішення державного реєстратора та не оспорюється сторонами, для державної реєстрації були подані не засвідчені належним чином копії деяких документів, документи, що стосуються земельної ділянки не були надані взагалі. Таким чином позивач надав для державної реєстрації документи, що не відповідають вимогам ч. 3 ст. 16 Закону України № 1952. З огляду на вищезазначене суд вважає що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області Костаніца Віталія Михайловича прийнято правомірно та у згоді з діючим законодавством України. Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає, що у даній справі відповідачами доведено правомірність винесеного рішення, тому відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied