Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта-2010" з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 20.12.2013 № 0011681502, згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2013 року у розмірі 1913425,00 грн.; від 20.12.2013 № 0011671502, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2013 року на загальну суму 856715,00 грн., з яких: 685372,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 171343,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штраф); від 03.02.2014 № 0000421502, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2541478,50 грн., з яких: 1694319,00 грн. - за основним платежем; 847159,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом); від 03.02.2014 № 0000441502, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2013 року на загальну суму 2765112,00 грн., з яких: 1843408,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 921704,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штраф). В основу визначення податкових зобов'язань згідно із зазначеними повідомленнями-рішеннями податковим органом покладено висновки про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" у складі ціни придбаного товару, що призвело до заниження податкових зобов'язань та завищення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Податковий орган стверджує, що в дійсності господарські операції з поставки товару мали фіктивний характер: товар не поставлявся, а договір та інші фінансово-господарські документи складено учасниками господарських операцій з метою незаконного отримання податкової вигоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобов'язання з податку на додану вартість і заявив відповідні суми до бюджетного відшкодування, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки укладений договір мав реальний характер - товар поставлено контрагентом у повному обсязі й оплачено позивачем, ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Таким чином, позивач просив суд податкові повідомлення-рішення визнати протиправними і скасувати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач позову не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення є правомірними і підстави для їх скасування відсутні, тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельта 2010" є юридичною особою, що зареєстрована 19.07.2010 Виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, як платник податків перебуває на обліку у Броварській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області. Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість. Основними видами діяльності позивача за КВЕД є: оптова та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; неспеціалізована оптова торгівля; вантажний автомобільний транспорт. У вересні та жовтні 2013 року посадовими особами Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області проведено дві виїзних позапланових документальних перевірки позивача з питань правомірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість в наступних звітних (податкових) періодах за вересень та жовтень 2013 року (акти перевірок від 06.12.2013 № 330/15-2/36998136 та від 21.01.2014 № 29/10-06-15-02-09/36998136). За результатами перевірок посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог: пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за вересень 2013 року на суму 2598797,00 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму 1913425,00 грн. та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на суму 685372,00 грн.; пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за жовтень 2013 року на суму ПДВ в розмірі 1624302,00 грн., завищення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2013 року на суму ПДВ в розмірі 1843408,00 грн. та заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 1694319,00 грн. Висновки податкового органу пов'язуються з оцінкою господарських операцій позивача з придбання товару (олії соняшникової), які здійснювались ним на підставі договору, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт". На думку посадових осіб податкового органу, контрагент товар позивачу фактично не поставляв, оскільки ним не було надано первинних документів, на яких ґрунтуються показники, задекларовані в податковій звітності, а також документи, що підтверджують транспортування (товарно-транспортні накладні), приймання-передачу товару по якості й кількості. За аналітичними даними податкового органу контрагент позивача є транзитним підприємством у ланцюгу з надання послуг по незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість. За результатами перевірки Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято чотири податкових повідомлення-рішення, а саме: від 20.12.2013 № 0011681502, згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2013 року у розмірі 1913425,00 грн.; від 20.12.2013 № 0011671502, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2013 року на загальну суму 856715,00 грн., з яких: 685372,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 171343,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штраф); від 03.02.2014 № 0000421502, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2541478,50 грн., з яких: 1694319,00 грн. - за основним платежем; 847159,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом); від 03.02.2014 № 0000441502, згідно з яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2013 року на загальну суму 2765112,00 грн., з яких: 1843408,00 грн. - сума завищення бюджетного відшкодування; 921704,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штраф). В основу визначення податкових зобов'язань згідно із зазначеними повідомленнями-рішеннями покладено відомості про одні й ті ж господарські операції, які послідовно декларувались позивачем у вересні та жовтні 2013 року як показники податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до вищестоящих податкових органів у порядку адміністративного оскарження, однак за результатами розгляду скарг податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги без задоволення. У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом. З метою всебічного і повного з'ясування обставин справи суд витребував від позивача первинні фінансово-господарські документи, що підтверджують факти поставки товару, оплати їх вартості, у тому числі сплати сум податку на додану вартість у складі ціни товару (послуг). Крім того, суд зобов'язав позивача надати витяг та довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що містять дані про Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт". На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що у вересні 2013 року між позивачем (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" (постачальник) укладено договір поставки від 18.09.2013 № 18/9, згідно з яким постачальник зобов'язувався передати у власність позивача товар (олію соняшникову нерафіновану не виморожену українського походження врожаю 2013 року), а покупець зобов'язувався його прийняти та оплатити. Загальна вартість кількість товару, поставленого на підставі вказаного договору, становила 3103,302 тонн, а вартість - 25338592,04 грн., у т.ч. ПДВ - 4223098,67 грн. Згідно з умовами договору поставки товару здійснювались на умовах CPT до таких місць поставки: Комплекс перевантаження та переробки тропічних олій, м. Южний; ТОВ "Олсідз Блек Сі", морський торгівельний порт Южний, буд. 1. Згідно з правилами Інкотермс поставка на умовах CPT означає (….. named place of destination), або Фрахт/перевезення оплачені до (…назва місця призначення), що продавець доставить товар названому їм перевізнику, а також зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. На підтвердження факту поставки товару позивач представив суду копії актів прийому-передачі товару, видаткових накладних на загальну суму 25338592,04 грн. у т.ч. ПДВ - 4223098,67 грн., а також роздруківку з програми бухгалтерського обліку "1С" картки бухгалтерського рахунку 631 "Розрахунки з постачальниками тa підрядниками", що призначений для обліку розрахунків з постачальниками (підрядниками) за одержані товарно-матеріальні цінності, виконанні роботи. В оплату за придбаний товар позивач перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" кошти у загальній сумі 23850977,68 грн., у тому числі ПДВ - 3975162,95 грн., факт перерахування коштів підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по банківському рахунку позивача. Судом також встановлено, що на момент перевірок у позивача рахувалась кредиторська заборгованість перед контрагентом у сумі 1487614,36 грн., у тому числі ПДВ - 247935,73 грн. На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" податкові накладні на загальну суму 25338592,04 грн., у т.ч. ПДВ - 4223098,67 грн. Згідно з даними податкової декларації позивача з ПДВ за вересень 2013 року суми податку на додану вартість (2598796,75 грн.) на підставі податкових накладних, одержаних від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт", позивач включив до складу податкового кредиту за вересень 2013 року, з яких 1913425,00 грн. задекларував як від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (за жовтень 2013 року). Згідно з даними податкової декларації позивача з ПДВ за жовтень 2013 року суми податку на додану вартість (1624301,93 грн.) на підставі податкових накладних, одержаних від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт", позивач включив до складу податкового кредиту за жовтень 2013 року. При цьому, кошти у сумі 1843408,00 грн. задекларував як залишок від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду (за вересень 2013 року), що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (за жовтень 2013 року) та підлягає бюджетному відшкодуванню шляхом зменшення податкових наступних податкових періодів. Позивач також пояснив суду, що він придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" товар з метою його перепродажу на користь компаній-нерезидентів. Так, з компанією "Alfa Trading Limited" позивач уклав контракти від 18.09.2013 № РО331 та № РО333, від 26.09.2013 № РО0340 та № РО342; з компанією "Allseeds Switzerland S.A." - контракт від 23.09.2013 № 2603; з компанією "Louis Dreyfus Commodities" - контракт від 24.09.2013 № РО1918 (копії контрактів містяться в матеріалах справи). Факти продажу олії соняшникової нерафінованої не вимороженої українського походження врожаю 2013 року у кількості 3103,302 тонн, ДСТУ 4492:2005 на користь компаній-нерезидентів підтверджуються копіями митних декларацій, а також актів прийому-передачі товару. Суд оцінює вказані документи як доказ здійснення експортних операцій на користь компаній-нерезидентів, однак зазначає, що ці документи жодним чином не підтверджують фактів реальності господарських операцій з поставки олії соняшникової, що здійснювались між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт". Так, на підтвердження факту реальності поставок олії соняшникової з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" позивач представив суду копії актів прийому-передачі товару, в яких зазначено, що місцями поставки товару є: Комплекс перевантаження та переробки тропічних олій, м. Южний; ТОВ "Олсідз Блек Сі", морський торгівельний порт Южний, буд. 1. Під час судового розгляду позивач не зміг надати жодних пояснень та представити жодних документів, які б пояснювали та підтверджували у який спосіб здійснювалось транспортування олії у кількості 3103,302 тонн від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" позивачу до місць поставки, яким чином здійснювалось приймання цього товару від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" по якості та кількості, яким чином здійснювалось оприбуткування олії на склад позивача, на якій підставі і яким чином здійснювалось зберігання такої кількості рідини до моменту продажу контрагентам-нерезидентам. Позивачем не надано суду жодних доказів наявності в нього відповідних облікових пристроїв, терміналів або інших технологічних комплексів, придатних для приймання, обліку та зберігання такої кількості рідини або укладення відповідних договорів з іншими спеціалізованими підприємствами тощо. Проаналізувавши дати складання документів: договору поставки від 18.09.2013 № 18/9, укладеного між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт"; актів прийому-передачі товару; податкових накладних; контрактів з компаніями-нерезидентами; митних декларацій, беручи до уваги неспроможність позивача надати будь-які посянення щодо способів контролю якості й кількості рідини під час її передавання від одного учасника господарських операцій до іншого, суд дійшов висновку, що дійшов висновку, що в дійсності товар зберігався в терміналах Комплексу перевантаження та переробки тропічних олій, м. Южний та ТОВ "Олсідз Блек Сі", морському торгівельному портові Южний, буд. 1. Таким чином, суд дійшов висновку, що договір поставки, видаткові та податкові накладні, акти прийому-передачі, якими оформлено взаємовідносини між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" з приводу поставки олії, мають фіктивний характер, відображують події, які в дійсності не відбувались. З приводу особи контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" судом встановлено наступне. Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" є юридичною особою, що зареєстрована 14.08.1998 Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією. Видами діяльності вказаного контрагента є: відновлення відсортованих відходів; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля відходами та брухтом; неспеціалізована оптова торгівля; складське господарство; транспортне оброблення вантажів, як платник податків перебуває на обліку у Державній податковій інспекції у Шевченківському районі м. Києва. За даними податкового органу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Під час судового розгляду справи представник податкового органу надав акт перевірки від 09.12.2013 № 2260/26-59-22-01/30127924 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.10.2013 по 31.10.2013, з якого убачається, що у цього контрагента 30.11.2012 анульовано свідоцтво платника податків. З актів перевірок позивача від 06.12.2013 № 330/15-2/36998136 та від 21.01.2014 № 29/10-06-15-02-09/36998136 та акта перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" від 09.12.2013 № 2260/26-59-22-01/30127924 убачається, що за аналітичними даними податкової служби ТОВ "Вторметекспорт" є транзитним підприємством, яке задіяне у схемах з незаконної мінімізації податкових зобов'язань та ухилення від сплати податків. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Як вже зазначалось, рішення про визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість прийнято податковим органом у зв'язку з включенням позивачем до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування сум податку на додану вартість, сплачених ТОВ "Вторметекспорт" у складі ціни придбаного товару за господарськими операціями, які в дійсності не відбувались (є фіктивними). Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності тверджень про фіктивність господарських операцій, який покладено в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень, які оспорюються в даній справі. Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно із статтею 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Статтею 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. В даній справі судом встановлено, що первинні фінансово-господарські документи (договір поставки, акти прийому-передачі, видаткові та податкові накладні), якими оформлено взаємовідносини між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" з приводу поставки олії соняшникової нерафінованої не вимороженої українського походження врожаю 2013 року мають фіктивний характер, відображують події, які в дійсності не відбувались. З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів (робіт, послуг), місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної). В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України). Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Однак, сама по собі податкова накладна не утворює підстави для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити). Відсутність хоча б одного з наведених елементів, навіть за наявності певних первинних документів, виключає можливість формування платником податків валових витрат при обчисленні податку на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість. В даній справі суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторметекспорт" ніякого товару позивачу фактично не поставлялось, а представлені позивачем первинні фінансово-господарські документи не відображують реального стану речей і відтворюють обставини, які в дійсності не відбувались. Це означає, що висновки податкового органу про порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, є правильними, а податкові повідомлення від 03.02.2014 № 0000421502, від 20.12.2013 № 0011681502, від 20.12.2013 № 0011671502 та від 03.02.2014 № 0000441502, - правомірними. За наведених обставин, позов не підлягає задоволенню. Згідно з частиною другою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, що пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому в цій частині підстави для стягнення з позивача судових витрат на користь відповідача відсутні. Однак, позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містить майнові вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень на загальну суму 8076730,50 грн., при цьому сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1827,00 грн.) та не більше 4 розмірів мінімальних заробітних плат (4872,00 грн.), що встановлені законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду (станом на 1 січня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн. згідно із Законом України від 16.01.2014 №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік"). Під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Це означає, що виходячи з суми позовних вимог, розмір судового збору за подання позову має становити 4872,00 грн. Оскільки за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 487,20 грн., а за результатами розгляду адміністративної справи суд відмовив у задоволенні позову, решта судового збору - 4384,80 грн. підлягають стягненню з позивача до Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted