Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулась [PERSON] - фізична особа - підприємець з позовом до Державної податкової інспекції у м. Славутичі Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправною і скасування вимоги від 31.01.2014 № Ф - 31 - 17, зобов'язання припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON] та заборонити апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувана вимога про сплату боргу по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є незаконною, оскільки позивач здійснює підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування і є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Пенсійному фонді України. Враховуючи те, що згідно з частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, позивач вважає, що у нього відсутній обов'язок сплачувати недоїмку з єдиного внеску. Від позивача до суду надійшла заява від 25.02.2014, в якій позивач просить суд здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження. Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Відповідач повідомлений судом належним чином про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать дані наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 0113317759290. Від відповідача до суду заяв, клопотань, заперечення на позовну заяву не надходило. Згідно з частиною четвертою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи вимоги наведеної норми, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Як встановлено судом, [PERSON] зареєстрований фізичною особою - підприємцем і згідно з даними Свідоцтва № 411099 є платником єдиного податку. Відповідно до пенсійного посвідчення Серії [NUMBER] виданого 14.10.2010 позивач отримує пенсію за віком. 31.01.2014 відповідачем прийнято вимогу № Ф - 31 - 17 про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 7277,09 грн. Непогоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. Разом з тим, відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У даному випадку положення статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» потрібно розуміти в контексті з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відтак, пенсія за віком може бути надана особі, яка не досягла пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови, якщо остання працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення. Судом встановлено, що позивачу відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» була призначена пенсія за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення серії А № 082156, позивач є особою віднесеною до другої категорії осіб постраждалих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Таким чином позивач має право вийти на пенсію раніше, ніж встановлено в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Проте, ця обставина лише підтверджує той факт, що позивач вийшов на пенсію саме за віком, хоча і на пільгових умовах, що і зазначається у її пенсійному посвідченні. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI необхідними умовами для звільнення від сплати єдиного внеску, є та обставина, що особа обрала спрощену систему оподаткування і є пенсіонером за віком або інвалідом та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Також слід відмітити, що занижений граничний вік на виходу на пенсію осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не є підставою для висновку про виплату позивачу пенсії з інших підстав і він є пенсіонером в розумінні визначення поняття «пенсіонер», яке наводиться у статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом). А тому, на позивача, як на пенсіонера у розумінні норм наведеного Закону, поширюються положення частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Тобто, вимоги частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI не пов'язують звільнення від сплати єдиного внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати внеску всіх пенсіонерів за віком. Вказана правова позиція також викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2013 у справі № 810/527/13-а, в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 у справі № 810/3287/13-а, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 20.09.2012 № К/9991/45538/12, від 09.10.2012 № К/9991/49213/12, 14.02.2013 № К/9991/78530/12 і від 30.05.2013 № К/9991/74042/12. Крім того, на неправомірність нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску свідчить також норми Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення». Так, у статті 2 визначені види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії (пункт «б» статті 2 втратив чинність у частині призначення соціальних пенсій згідно із Законом України від 31.05.2005 № 2603-IV). Отже, як вбачається із системного аналізу законодавства України у сфері пенсійного забезпечення є чотири різновиди трудових пенсій, в тому числі і пенсія за віком, яка і включає в себе пенсію за віком на пільгових умовах. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно та безпідставно звужує коло осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску. Враховуючи викладене, сформована відповідачем вимога від 31.01.2014 № Ф - 31 - 17 про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску з фізичної особи-підприємця є протиправною і підлягає скасуванню. Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Відповідач не надав суду будь-яких пояснень, а також доказів, які б свідчили про правомірність прийняття вимоги про стягнення недоїмки зі сплати єдиного внеску. Таким чином, вимога від 31.01.2013 № Ф-31-17 є протиправною та підлягає скасуванню. В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску, суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність, спрямованість на майбутнє, відсутності підстав вважати, що відповідач буде в подальшому нараховувати єдиний соціальний внесок і є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду. Відносно вимог позивача про заборону відповідачу оскаржувати рішення Київського окружного адміністративного суду в апеляційному порядку, слід зазначити, що право апеляційного оскарження рішення суду наведено у статті 185 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд не може заборонити відповідачу оскаржувати рішення в апеляційному порядку, оскільки це право відповідача як сторони у даній справі. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.

Результат розгляду: partial