Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного Фонду України у Центральному районі міста Миколаєва про захист права на пенсійне забезпечення. У позові зазначив, що є громадянином України, який постійно мешкає за кордоном. При цьому на момент виїзду вона отримував пенсію, виплата якої була припинена в зв'язку із виїздом за кордон. Як вказував далі позивач у позові, 7 жовтня 2009 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 25-рп/2009, яким визнав неконституційним вимоги закону щодо припинення виплати пенсії особам, які є громадянами України, але постійно мешкають за кордоном. Незважаючи на таке, відповідачі навіть після звернень про необхідність поновлення порушеного права виплату пенсії не поновив. Спираючись про те, що таке порушує його права та суперечить закону, позивач просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати його поновити виплату пенсії. Після дослідження письмових матеріалів справи суд доходе такого. І……Матеріалами справи встановлено, та сторони не заперечують того, що [PERSON] є громадянином України. 1. До 1 червня 2000 року він постійно мешкав на території України у Центральному районі міста Миколаєва, де з 15 липня 1996 року отримував пенсію в Управлінні Пенсійного Фонду України у Центральному районі міста Миколаєва. 2.1 червня 2000 року він виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. 3. За такого з 1 червня 2004 року виплата пенсії їй була припинена на весь час її перебування за кордоном відповідно до статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка в цій частині на той час була чинною. 4.7 жовтня 2009 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 25-рп/2009 у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яким норму, на підставі якої виплата пенсії позивачеві була припинена, визнав неконституційною. При цьому у пункті « 2» резолютивної частини свого рішення Конституційний Суд України зазначив, що положення Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення Наведені обставини у їх сукупності дозволяють дійти висновків про те, що: 1. [PERSON] має право на отримання пенсії на території України; 2. з 1 червня 2000 року виплата пенсії їй на законних підставах була припинена 3. з 7 жовтня 2004 року підстави, що викликали припинення виплати пенсії позивачеві, були усунуті, та виникли умови для відновлення її виплати. ІІ……Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії здійснюється з дня звернення, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, обчислюваного також виходячи з дати звернення. При цьому жодним нормативно-правовим актом України не передбачений обов'язок або право Пенсійного фонду автоматично здійснювати відновлення пенсії без відповідного волевиявлення пенсіонера. Порядок звернення за поновленням пенсії є врегульованим Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 22-1 від 25 листопада 2005 року /надалі - Порядку/. Відповідно до пунктів 3, 37 цього Порядку для поновлення виплати раніше призначеної пенсії зацікавлена особа має звернутись до відповідного територіального управління Пенсійного Фонду України із заявою встановленого зразка /додаток 4 до порядку/, на якій робляться позначки про дату її прийняття; відповідно до пункту 37 Порядку лише така заява /встановленого зразка/ є приводом для розгляду питання про поновлення виплати пенсії відповідним органом пенсійного фонду України, та саме з дати отримання такої заяви починається перебіг строків прийняття рішення про поновлення виплати пенсії та, за умови прийняття позитивного рішення - моменту початку виплати пенсії. В цьому випадку, як свідчать матеріали справи, з такою заявою позивач звернувся 1 листопада 2013 року /а.с. _______/. Отримавши таку заяву, 6 листопада 2013 року відповідач прийняв рішення № 30/2, яким у поновленні виплати пенсії позивачці було відмовлено через те, що заяву він подала не особисто, а також під час подання заяви не надала свій паспорт або інший документ, що посвідчує її особу. Приймаючи таке рішення, відповідач виходив з того, що діє законно та обґрунтовано. Але з таким у повній мірі погодитись неможливо. Так, при прийнятті вказаного рішення відповідач виходив з того, що позивачем порушений порядок подання заяви про призначення пенсії, зокрема, в частині обов'язкової подачі такої заяви особисто. При цьому відповідач наполягає на тому, що вказівка про особисте подання заяви вказує про необхідність особистої явки заявника за призначенням пенсії. Але з такими посиланнями відповідача погодитись неможливо. Так, з тексту Порядку вбачається, що ним врегульовані способи звернення у кожному конкретному випадку, при цьому випадок поновлення пенсії у разі визнання неконституційними окремих положень діючого законодавства Порядком не передбачено. В той же час, Порядок передбачає можливість звернення за призначенням /поновленням/ пенсії як особисто, так й поштою або на підставі довіреності /як в цьому випадку/. Отже, відмова у поновленні позивачеві у виплаті пенсії порушує його право на соціальний захист. За такого це право підлягає поновленню на підставі судового рішення ..

Результат розгляду: granted