Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Згідно з частиною 1 статтю 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби. На підставі направлення від 26.10.2012 №993/22-00, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та згідно із наказом Джанкойської ОДПІ від 26.10.2012 №1167, проведена документальна позапланова виїзна перевірка Приватного підприємства "Перлина Плюс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2010 по 30.03.2011 по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс". За результатами перевірки складено акт перевірки від 08.11.2012 №33/42/22-00/36560251, в якому зафіксоване порушення Приватного підприємства "Перлина Плюс": -пункту 5.1, підпункту 5.2.1, підпункту 5.3.9. пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді. що перевірявся, на загальну суму 237500,00 грн., у тому числі за 2 квартал 2010 року в сумі 81250,00 грн., за 3 квартал 2010 року 37500,00 грн., за 4 квартал 2010 року 62500,00 грн., за 1 квартал 2011 року 56250,00 грн. -підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.4, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 Закону України " Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді. що перевірявся, у загальній сумі заниження 190000,00 грн., в тому числі за травень 2010 року в сумі 41667,00 грн., за червень 2010 року в сумі 23333,00 грн., за червень 2010 року в сумі 23333,00 грн., за серпень 2010 року в сумі 30000,00 грн., за грудень 2010 року в сумі 50000,00 грн., за лютий 2011 року в сумі 16667,00 грн., за березень 2011 року в сумі 28333,00 грн.. По результатам акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення: від 19.11.2012 №0025632200, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 145001,00 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 125000,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 20001,00 грн.; від 19.11.2012 №0025642200, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 181251,00 грн., у тому числі за основним платежем 156250,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 25001,00 грн.; Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачем було оскаржено у судовому порядку до Окружного адміністративного суду АР Крим. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підстава, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Платників податку на прибуток, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету до набрання чинності Податковим кодексом України, тобто до 01.01.2011 року було визначено Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №334/94-ВР (далі -Закон про прибуток). Платниками податку з числа резидентів є суб'єкти господарської діяльності, бюджетні, громадські та інші підприємства, установи та організації, які здійснюють діяльність, спрямовану на отримання прибутку як на території України, так і за її межами. Об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону. Валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Валовий доход включає: Загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону). Валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються: Суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 5.4.4 цієї статті). Обмеження частини другої цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерей, участь в азартних іграх; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті, та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону. Придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням нематеріальних активів, які підлягають амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та підпунктом 7.9.4 цього Закону. Сплату податку на прибуток підприємств, податку на нерухомість, а також податків, установлених пунктами 7.8, 10.2 і статтею 13 цього Закону; сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання, сплату податків на доходи фізичних осіб, які відраховуються за рахунок сум виплат таких доходів згідно із законом України про оподаткування доходів фізичних осіб. Сплату вартості торгових патентів, яка враховується у зменшення податкових зобов'язань платника податку в порядку, передбаченому пунктом 16.3 цього Закону. Сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду. Оподаткування операцій з борговими вимогами та зобов'язаннями. Платників податку на додану вартість, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету до набрання чинності Податковим кодексом України, тобто до 01.01.2011 року було визначено Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі -Закон про ПДВ). Згідно пункту 1.7. статті 1 Закону про ПДВ податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Згідно з підпунктом 7.5.1. статті 7 Закону про ПДВ датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Відповідно до пункту 7.4.1. статті 7 Закону про ПДВ Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Як зазначено в акті перевірки від 08.11.2012 проведеним аналізом фінансово-господарської діяльності платника податків встановлені ознаки фіктивності, передбачені статтею 55-1 Господарського кодексу України, що свідчить про укладення договорів без мети настання реальних наслідків. Згідно з частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні. Таким чином об'єктом доказування по даній справі є обставини встановлення позивачем досягнення фінансово-господарського результату, в іншому випадку визначення податкового зобов'язання можна визнати обґрунтованим, незважаючи на наявність у платника податку - позивача у справі, доказів сплати продавцю ПДВ у вартості товару та належно оформлених податкових накладних. Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, котрі беруть участь у справі, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Виконавчим комітетом Джанкойської міської ради 07.05.2009 проведено державну реєстрацію юридичної особи- Приватного підприємства "Перлина Плюс". Місцезнаходження суб'єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: [ADDRESS]. Платником податків здійснюються наступні види господарської діяльності: Код КВЕД 10.12 Виробництво м'яса свійської птиці; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.32 Оптова торгівля м'ясом і м'ясними продуктами (основний); Код КВЕД 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 47.22 Роздрібна торгівля м'ясом і м'ясними продуктами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н. в. і. у.; Код КВЕД 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. Із акту Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Крим Державної податкової служби від 08.11.2012 №3342/22-00/36260251 вбачається, що перевіркою правомірності віднесення сум ПДВ до податкового кредиту та витрат за операціями з ТОВ БВП "Строитель-Плюс" встановлено завищення: - витрат на загальну суму 950000,00 грн.; - податкового кредиту на загальну суму 190000,00 грн.. В період з 01.04.2010 по 30.03.2011 Приватне підприємство "Перлина Плюс" мало господарським стосунки з Товариством з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс". Як зазначено у статті 179 Господарського кодексу України господарсько-договірни зобов'язання виникають між суб'єктами господарювання на підставі господарських договорів. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства (стаття 180 ГК України). Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Статтею 908 Цивільного кодексу України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Судом встановлено, що між Приватним підприємством "Перлина Плюс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс" (виконавець) укладений договір про надання транспортних послуг від 01.04.2010 №359. Термін дії договору 01.04.2010 по 31.12.2010. Товариству з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс" надана ліцензія Міністерства транспорту та зв'язку України серії АВ №321121 про надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі). Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Згідно частини 1 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частина 3 статті 909 ЦК України). На підставі зазначеного суд робить висновок про укладення договору відповідно до його реального змісту. Судом встановлено виконання надання транспортних послуг з боку Товариством з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс" на підставі: -акту здачі-прийняття робіт від 30.12.2010 (транспортні послуги за грудень 2010 року) у сумі 250000,00 грн. (без ПДВ); -акту здачі-прийняття робіт від 28.08.2010 (транспортні послуги за серпень 2010 року) у сумі 150000,00 грн. (без ПДВ); -акту здачі-прийняття робіт від 28.02.2011 (транспортні послуги за лютий 2011 року) у сумі 83333,33 грн. (без ПДВ); -акту здачі-прийняття робіт від 25.02.2011 (транспортні послуги за лютий 2011 року) у сумі 141666,67 грн. (без ПДВ). Суд зауважує, що вказані акти не містят конкретних відомостей стосовно того, яким транспортним засобом та на яку відстань перевозилися товарно-матеріальні цінності. Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» (далі - постанова № 207) затверджено вичерпний перелік документів, які повинні бути у водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця при здійсненні перевезення вантажу автомобільним транспортом. Так, згідно з вимогами постанови № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, такими документами є: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; документи на вантаж; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому водію юридичної особи необхідно мати також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду та огляду технічного стану транспортного засобу. Деталізований розклад наданих послуг підтверджений позивачем частково на підставі подорожних листів ТОВ БВП "Строитель-Плюс" за період з 06.12.2010 по 10.12.2010 №430, з 13.12.2010 по 17.12.2010 №559, з 20.12.2010 по 24.12.2010 №553, з 10.01.2011 по 15.01.2011 №610, з17.01.2011 по 21.01.2011, з 25.01.2011 по 31.01.2011, з 01.02.2011 по 06.02.2011 №716, з 07.02.2011 по 12.02.2011 №719, з 14.02.2011 по 19.02.2011 №721, з 21.02.2011 по 28.02.2011 №727. В зазначений документах визначено найменування транспортного засобу, відстань перевезення за кілометражем, місце навантаження та развантаження. Наявність приміщень, до яких перевозився вантаж підтверджується укладеними договорами оренди: між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір оренди від 04.01.2011 №2, на оренду частини займаного ним приміщення (камера заморозки) 65,00 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; між фізичною особою-підприємцем [PERSON].(орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір оренди від 06.07.2010 №12 нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS]; між фізичною особою-підприємцем [PERSON].(орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір оренди від 01.01.2011 №1 нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS]; між ПО "Джанкойський район" (орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір оренди від 16.03.2010 №2 нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS]; між ПП фірма "Зелений берег" (орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір суборенди від 01.06.2010 №б/н нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою м. Ялта, вул. Дзержинського 5; між ТОВ "Фортеція" (орендодавець) та Приватним підприємством "Перлина Плюс" (орендатор) укладений договір оренди від 01.07.2010 №46Т нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою м. Севастополь, вул. Токарева, 2. Стосовно руху активів по операції з придбання позивачем у ТОВ БВП "Строитель-Плюс", позивач придбав транспортні послуги для власних господарських потреб та в подальшому продажу товару у власній господарській діяльності. Таким чином, первинними документами бухгалтерського та податкового обліку Приватного підприємства "Перлина Плюс" отримання транспортних послуг підтверджено частково, а саме за грудень 2010 року та за лютий 2011 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.03.2012 № 21-737во10, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку. Таким чином, докази, на які послалися суди на обґрунтування своїх рішень, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту позивача. З урахуванням наведеного суд погоджується з висновком податкового органу про недоведеність позивачем реальності проведення господарських операцій з перевезення вантажів з ТОВ БВП "Строитель-Плюс" у серпні 2010 року на суму 250000,00 грн. без ПДВ. Згідно відомостей офіційного сайту Державної податкової служби України (http://minrd.gov.ua/anulir) дата анулювання реєстрації платника ПДВ- Товариства з обмеженою відповідальністю БВП "Строитель-Плюс"-15.05.2012 (причина анулювання- до ЄДР внесено запис про вiдсутнiсть пiдтвердження). Тобто на момент здійснення відповідних операцій мало повноваження виписувати податкові накладні. 26.08.2010 на адресу позивача виписана податкова накладна №4094 на суму 180000,00 грн., у тому числі ПДВ-30000,00 грн. (номенклатура поставки товарів (послуг) продавця- транспортні послуги за серпень 2010 року); 30.12.2010 на адресу позивача виписана податкова накладна №8110 на суму 300000,00 грн., у тому числі ПДВ-50000,00 грн. (номенклатура поставки товарів (послуг) продавця- транспортні послуги за грудень 2010 року); 28.02.2011 на адресу позивача виписана податкова накладна №610 на суму 100000,00 грн., у тому числі ПДВ-16666,67 грн. (номенклатура поставки товарів (послуг) продавця- транспортні послуги за лютий 2011 року); 25.02.2011 на адресу позивача виписана податкова накладна №746 на суму 170000,00 грн., у тому числі ПДВ-28333,33 грн. (номенклатура поставки товарів (послуг) продавця- транспортні послуги за лютий 2011 року). Оплата була проведена позивачем безготівковим шляхом- через розрахункові рахунки у Крим. Філія АБ "Експрес-Банк" м. Сімферополь, що підтверджується виписками по рахунку №26007045429 за 26.08.2010, 11.01.2011, 11.03.2011. З урахуванням висновків Верховного суду України від 27.03.2012 наявність належним чином оформлених податкових накладних за серпень 2010 року не може свідчить про правомірність формування податкового кредиту за відсутністю доказів про реальність виконаних операцій. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а податкові повідомлення-рішення Джанкойської об'єднаної державної податкової інспекції в АР Крим Державної податкової служби: від 19.11.2012 №0025632200 є протиправним та підлягає скасуванню в частині основного платежу у сумі 95000,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 12501,00 грн., в загальній сумі 107501,00 грн. від 19.11.2012 №0025642200 є протиправним та підлягає скасуванню в частині основного платежу у сумі 118750,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 15626,00 грн., в загальній сумі 134376,00 грн. Під час прийняття постанови суд, зокрема, вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України). Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа) (частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України). Тому суд стягує на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору на підставі квитанції від 28.11.2012 №1/8 у сумі 1734,55 грн. з Державного бюджету України. Під час судового засідання, яке відбулось 04.02.2014 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанову складено 10.02.2014.

Результат розгляду: partial