Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

В березні 2007 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в якому просили зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії як учасникам бойових дій з урахуванням підвищення на 150% мінімальної пенсії за віком за період з 1.01.2003 року по 31.12.2007 року та в подальшому здійснювати відповідний перерахунок. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 29 жовтня 2007 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2009 року, у задоволенні позову відмовлено. В касаційній скарзі представник позивачів, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення цих судів і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судами встановлено, що позивачі є учасниками бойових дій та отримують підвищення до пенсії виходячи з розміру 19,91 грн., визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 3.01.2002 року № 1. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII в редакції до 1.07.2006 року було встановлено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Згідно з положеннями статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 9.04.1992 року № 2262-ХІІ (в редакції, чинній до 29.04.2006 року) особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії за вислугу років, зокрема учасникам бойових дій, підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком. В пункті 2 постанови від 3.01.2002 року №1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок підвищення до пенсії за вислугу років всупереч положенням зазначених статей цих законів, причому ці суми не відповідають розмірам мінімальної пенсії за віком. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку підвищення до пенсії за вислугу років виступає мінімальна пенсія за віком. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається за правилами, передбаченими частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка набрала чинності 12.01.2005 року. Розрахунок підвищення до пенсії позивачу проведено, виходячи з встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 3.01.2002 року №1«Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» розмірі, який складає 19,91 грн. Редакція частини 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» набрала чинності лише 12.01.2005 року, а тому її положення не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли до цієї дати. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії учасникам бойових дій, починаючи з 2005 року, застосуванню підлягають положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5.10.2005 року № 2939-IV, частину 4 статті 12 викладено в такій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» (вказана норма набрала чинності з 1.07.2006 року). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 4 квітня 2006 року № 3591-IV (набрав чинності з 29.04.2006 року) внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 15 викладено в новій редакції, а саме: «Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»- «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом». Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше». Враховуючи викладене, застосуванню підлягали розміри виплат, встановлені пунктом 3 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5.10.2005 року №2939-ІV, оскільки цей Закон був прийнятий пізніше Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» від 25.03.1996 року № 103/96-ВР. Отже, відповідач з 1.07.2006 року правомірно виплачував підвищення до пенсії у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що передбачено новою редакцією частини 4 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У порядку адміністративного судочинства вирішуються спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а тому до зазначених правовідносин застосовуються строки звернення до суду, визначені статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. У даному випадку позивачі дізналися або повинні були дізнатись про порушення своїх прав з дати отримання підвищення до пенсії як учасникам бойових дій у меншому розмірі ніж визначено законом. Позивачі звернувся до суду з позовом 6.03.2007 року, тобто з пропущенням річного строку за період з 1.01.2003 року до 6.03.2006 року, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не заявляли, а відповідач наполягав на застосуванні такого строку. Таким чином, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі, дійшли помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог за період з 6.03.2006 року по 30.06.2006 року, оскільки з урахуванням вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка набрала чинності 12 січня 2005 року, та положень частини 4 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок вказаного підвищення до пенсії позивачу повинен проводитись з 1.01.2005 року по 30.06.2006 року. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 223 і ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, як такі, що ухвалені з порушенням вищезазначених норм матеріального та процесуального права, не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Результат розгляду: partial