Рішення адміністративного суду від 2014-01-06 00:00:00+02

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська (далі - управління ПФ, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ, відповідач), в якій просить стягнути з відповідача заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за період з 01 листопада 2012 року по 01 вересня 2013 року у сумі 77243грн. 68коп. В обґрунтування позову управління ПФ послалось на невиконання відповідачем приписів Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, не здійснення відповідних виплат сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у зв'язку з чим виникла заборгованість по списку №2 за період з 01 листопада 2012 року по 01 вересня 2013 року в сумі 77243грн. 68коп. Концерн РРТ стосовно задоволення заявленого позову заперечує частково. Зазначає, що відшкодування пільгової пенсії за списком №2 [PERSON] має здійснюватись Концерном РРТ в особі Донецької філії, а також на те, що право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 у [PERSON] виникло відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІ, а тому підприємство не повинно відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгової пенсії по списку №2 вказаної особи. В частині решти позовних вимог відповідач позов визнав. Ухвалами Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 листопада 2013 року та 09 грудня 2013 року, відповідно, відкрито провадження в адміністративній справі №826/16999/13-а та призначено останню до судового розгляду у судовому засіданні. Ухвалою суду від 26 грудня 2013 року (протокольною) продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, врахувавши пояснення представника відповідача, судом встановлено наступне. 12 лютого 1992 року Концерн РРТ (код за ЄДРПОУ 01190043) зареєстрований Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією як суб'єкт господарської діяльності - юридична особа (реєстраційний запис №10741200000011270). Концерн РРТ має відокремлений підрозділ - Луганську філію Концерну РРТ, - який розташований за адресою: 91016 м. Луганськ, Ленінський район, вул. Демьохіна, будинок 25, - та зареєстрований 08 лютого 2007 року, код за ЄДРПОУ 34965418, правовий статус - без права юридичної особи, перебуває на обліку в управлінні ПФ, є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (страхувальником) та несе обов'язки з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем обліковується заборгованість на загальну суму 77243грн. 68коп., яка виникла у підприємства у зв'язку з несплатою коштів з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 за період з 01 листопада 2012 року по 01 вересня 2013 року. Про необхідність сплатити суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «б-з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», управління ПФ повідомляло Концерн РРТ листами, зокрема, від 03 липня 2012 року №9614/03-1, 21 лютого 2013 року №3551/03-1, 29 травня 2013 року №8876/03-1, 10 липня 2012 року №9992/03-1, 12 березня 2013 року №4595/03-1, 24 квітня 2013 року №7369/03-1, 15 квітня 2013 року №6781/03-1, 15 квітня 2013 року №6482/03-1 та відповідними розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пенсій. Станом на час розгляду даної справи докази про сплату вказаної заборгованості сторонами не надано. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно їх задоволення, оцінивши, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року №1058-IV (з урахуванням відповідних змін; далі - Закон України №1058). Згідно зі статтею 1 вказаного Закону страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону, - що доповнюється пунктом 1 частини 1 статті 14 цього Закону. Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України №1058 відповідач є платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та перебуває на обліку в управлінні ПФ, несе обов'язки з нарахування, обчислення і сплати страхових внесків в установлені строки та у повному обсязі. За частиною 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Для страхувальників, зазначених у частині першій статті 14 цього Закону, базовим звітним періодом є календарний місяць. Статтею 106 Закону №1058 передбачено, що у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 та абзацом 2 пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (з урахуванням відповідних змін; далі - Закон України №400/97) суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників, сплачують до Пенсійного фонду України 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій працівникам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (з урахуванням відповідних змін; далі - Закон України №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. Приписами частини 2 Прикінцевих положень Закону України №1058 встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Процедуру добровільної участі осіб у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначає Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за №64/8663 (з урахуванням відповідних змін; далі - Інструкція). Згідно з абзацом 1 пункту 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку), - також 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно до пункту 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій. Відповідно до пунктів 6.4 та 6.8 вказаної Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно; підприємства щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 перед управлінням ПФ за період з 01 листопада 2012 року по 01 вересня 2013 року у сумі 77243грн. 68коп., у зв'язку з чим останньому направлялись на його адресу повідомлення. Водночас, посилання Концерну РРТ щодо того, що право на пенсію на пільгових умовах за списком №2 у [PERSON] виникло відповідно до ст. 100 Закону України №1788, а тому підприємство не повинно відшкодовувати витрати на виплату та доставку пільгової пенсії по списку №2 вказаної особи, - є безпідставними, з огляду на наступне. Згідно з довідкою №01 від 28 січня 2011 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Луганською філією Концерну РРТ, [PERSON] працював повний робочий день в Республіканській мережі магістральних зв'язків та телебачення №3: - у період з 06 квітня 1981 року по 30 листопада 1981 року - на посаді інженера РРС-Ровеньки, - виконував роботи з обслуговування генераторів СВЧ, які передбачені у списку №2 (розділ ХХХІІ «Загальні професії»); - у період з 01 грудня 1981 року по 31 грудня 1982 року - на посаді електромеханіка РРС-Ровеньки - виконував роботи з обслуговування генераторів СВЧ (також список №2, розділ ХХХІІ «Загальні професії», на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173); - у період з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1991 року - на посаді старшого електромеханіка РРС-Ровеньки - виконував роботи з обслуговування генераторів СВЧ (список №2, розділ ХХХІІІ «Загальні професії», п. 23200000-1753г на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 січня 1981 року №10). Статтею 100 Закону України №1788 визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону (тобто до 01 січня 1992 року) на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством. Отже, особа, яка до 01 січня 1992 року набула повного потрібного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, і після цієї дати не працювала на роботах з важкими і шкідливими умовами праці, пенсія призначається відповідно до ст. 100 Закону України №1788. Таким чином, проаналізувавши наведене, є наявним висновок про відсутність підстав вважати, що [PERSON] мала призначатись пенсія за віком на пільгових умовах згідно зі статтею 100 Закону України №1788. Крім того, пунктом 6.9 Інструкції передбачено, що в разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає повідомлення згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї Інструкції для зазначених підприємств у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства. Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації. Судом встановлено та підтверджується наявними доказами, що [PERSON] Луганською філією Концерну РРТ видана довідка №492 від 26 липня 2012 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, про те, що зазначена особа працювала повний робочий день в Республіканській мережі магістральних зв'язків та телебачення №3 за період з 19 лютого 1979 року по 31 березня 1985 року на посаді електромеханіка, інженера РТС-Жданов, виконував роботи з обслуговування генераторів УВЧ, УКВ (передбачено у списку №2, розділ ХХХІІ «Загальні професії», робочі і інженерно-технічні робітники, зайняті на установках УКВ і УВЧ та на роботах із застосуванням УКВ і УВЧ, на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173). Також в матеріалах справи наявна копія довідки Луганської філії Концерну РРТ №18 від 24 лютого 2011 року про перейменування підприємства, зі змісту якої вбачається, що Республіканська мережа магістральних зв'язків та телебачення №3 (РМС-3) з 01 квітня 1989 року перейменована у Ворошиловградський обласний радіотелевізійний передавальний центр на підставі наказу Міністра зв'язку УРСР №43 від 27 березня 1989 року, Ворошиловградський обласний радіотелевізійний передавальний центр з 01 липня 1990 року перейменований в Луганський обласний радіотелевізійний передавальний центр на підставі наказу ПО РРТ №130 від 04 липня 1990 року. Луганський обласний радіотелевізійний передавальний центр з 01 квітня 2007 року реорганізовано в Луганську філію Концерну РРТ на підставі наказу Концерну РРТ від 30 березня 2007 року №86-А. Отже, суд дійшов висновку, що управлінням ПФ обґрунтовано та правомірно сформовано та надіслано повідомлення про відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах стосовно [PERSON] саме до Луганської філії Концерну РРТ. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Докази, які б свідчили про обґрунтованість доводів відповідача, відсутні, тоді як управлінням ПФ належним чином обґрунтовано заявлені позовні вимоги. Таким чином, враховуючи встановлене та положення, зокрема, статей 2, 50, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про обґрунтованість даного позову та про необхідність його задоволення у повному обсязі.

Результат розгляду: granted