Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

Нікопольське регіональне управління водних ресурсів (далі позивач) звернулось до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області ( далі відповідач-1), начальника Нікопольської об'єднаної Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області Осадчого Олега Валерійовича (далі відповідач-2), в якому просило визнати дії суб'єкта владних повноважень, що виразилися у прийнятті вимоги №860-15/2063 від 20.06.2013р. про зобов'язання позивача ініціювати цивільні позови відносно ТОВ «Гідроспецбуд» незаконними та скасувати зазначену вимогу. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Постанова суду обґрунтована тим, що позивачем не доведено, яким чином відповідачами порушено його права та свободи у сфері публічно-правових відносин при направленні на адресу позивача листа про ініціювання позовів. Суд дійшов висновку, що лист від 20.06.2013р. за №860-15/2063 не є вимогою у розумінні Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу». Зазначив, що відсутність факту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції від 08 серпня 2013 року, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини справи, що призвело до постановлення незаконного рішення. Позивач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений, але свого представника у судове засідання не направив, не повідомивши суд про причини його неявки. Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача. Зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм діючого законодавства і підстави для його скасування відсутні. Відповідач-2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, свого представника у судове засідання не направив. Заслухавши представника відповідача-1, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до п.п. 3,4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що лист від 20.06.2013р. за №860-15/2063, який оскаржує позивач, не є вимогою у розумінні Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу», і цей лист не породжує для позивача будь-який наслідків. З такими висновками колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю", головним завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за рішенням суду, винесеним на підставі подання прокурора або слідчого для забезпечення розслідування кримінальної справи. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Крім того, згідно зі статтею 10 названого Закону органу державного фінансового контролю надається право, поміж іншого: - проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється (пункт 12 цієї статті); - пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (пункт 7 цієї статті); - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (пункт 13 цієї статті). Позивач є установою, підконтрольною державній контрольно-ревізійній службі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до плану роботи Державної фінансової інспекції України на І квартал 2013 року Нікопольською об'єднаною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року. Результати ревізії оформлені актом від 27 травня 2013 року № 860-22/10, в якому зафіксовано виявлені порушення. На дату складання акту ревізії залишалися не відшкодованими збитки, завдані порушеннями, що призвело до втрат фінансових ресурсів на загальну суму 155395,60 грн.. Як вбачається з позовної заяви, повноваження Нікопольської об'єднаної державної фінансової інспекції Державної фінансової інспекції України в Дніпропетровській області щодо проведення ревізії та складення акту позивачем не заперечуються. Також не заперечується дотримання відповідачем процедури проведення ревізії. Щодо висновків, викладених в акті ревізії відносно виявлених порушень, позивач у даній справі їх не спростовує і доказів на їх спростування не надавав. Згідно з п.3 ст. 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Листом від 20 червня 2013 року № 860-15/2063 (а.с. 6) Нікопольська об'єднана державна фінансова інспекція звернулась до позивача з вимогами про усунення виявлених ревізією порушень, та попередження їх в подальшому, а саме, позивачу запропоновано розглянути питання ініціювання цивільних позовів до ТОВ « Гідроспецбуд» по завищенню вартості витрат, включених підрядником до актів форми КБ-2в на загальну суму 116460,85 грн.. Інформацію про вжиті заходи і виконання цих обов'язкових вимог позивачу підлягало надіслати до фінансової інспекції до 5 липня 2013р.. Позивач, посилаючись на відсутність у відповідачів повноважень, визначених діючим законодавством України, зобов'язувати сторін у цивільних, господарських правовідносинах ініціювати подання позовних заяв до суду, оскільки це є переважно правом, а не обов'язком сторін, оскаржив таку вимогу у судовому порядку. Просив скасувати вимогу фінансової інспекції, а дії начальника, який підписав таку вимогу, визнати незаконними. На думку колегії суддів, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Як вже зазначалося вище, згідно з пунктом 3 статті 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", орган державного фінансового контролю вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб. Відповідно до п.49 Порядку інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, у разі, коли діями чи бездіяльністю працівників об'єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, контролюючий орган ставить вимоги перед керівником об'єкта контролю та органом його управління щодо пред'явлення цивільних позовів до винних осіб. За результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства (п. 50 цього Порядку). Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога відповідача, спрямована до позивача, є правомірною, а посадова особа, що підписала таку вимогу - відповідач-2 у справі, діяла у межах та у спосіб, визначений діючим законодавством. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дав невірну правову оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначена обставина є підставою для скасування постановленого у справі судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Тому, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Результат розгляду: partial