Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

14 червня 2011 року позивач поштовим зв'язком направив на адресу суду адміністративний позов до управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області, в якому просить визнати бездіяльність протиправною та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14.12.2010 року по 14.06.2011 року. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2011 року позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді Кіровоградської області за період з 14.12.2011 року та в подальшому та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», за період з 14.12.2011 року та в подальшому, з урахуванням сум, які були виплачені за цей період. З зазначеною постановою суду не погодився відповідач, який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» №2195-ІV від 18 листопада 2004 року, та має статус «дитина війни». Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є розмір виплати позивачу, як «дитині війни», підвищення до пенсії, встановленого статтею 6 Закону № 2195- IV від 18.11.2004 року. Згідно статті 6 Закону №2195-ІV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Редакція цієї статті набрала чинності з 1 січня 2006 року. Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Виходячи із змісту статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у якій йдеться саме про «мінімальний розмір пенсії за віком», який встановлюється лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та відсутність іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду - доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з огляду на частину третю цієї статті. Наявність вказаної норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не можуть бути підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» За наведених обставин, суд визнає обґрунтування суду першої інстанції у вищенаведеній частині такими, що відповідають нормам матеріального права. З урахуванням норм ст.ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов поданий з пропуском строку звернення до суду, підлягає задоволенню в частині вимог щодо нарахування підвищення пенсії в межах шестимісячного строку звернення до суду. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27 квітня 2010 року N 2154-VI встановлено у 2010 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 695 гривень, з 1 квітня - 706 гривень, з 1 липня - 709 гривень, з 1 жовтня - 723 гривень, з 1 грудня - 734 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"від 23 грудня 2010 року № 2857-VI встановлено у 2011 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень. Таким чином, відповідач повинен був провести підвищення до пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 14 грудня 2010 року по 14 червня 2011 року. При цьому, судом першої інстанції помилково зазначено, що нарахування та виплата підвищення пенсії має бути проведена відповідачем в подальшому. Оскільки виходячи з вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Оскільки, суд першої інстанції помилково зобов'язує відповідача провести підвищення до пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 14.12.2011 року. Враховуючи те, що позивач просить позов задовольнити, визначивши кінцеву дату проведення перерахунку підвищення до пенсії - 14.06.2011 року, суд апеляційної інстанції вважає, за необхідне зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату підвищення до пенсії у збільшеному розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 14 грудня 2010 року по 14 червня 2011 року, включно. За таких обставин, суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції - змінити, виклавши абзаци другий та третій її резолютивної частини в новій редакції.

Результат розгляду: partial