Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

12 вересня 2013 року посадовими особами ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області Мухаїром В.М. на підставі п.75.1.2 п.75.1 ст. 75 та ст. ст. 77, 82 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012р. За наслідками перевірки складено акт №575/15-54-17-03/[NUMBER] від 12.09.2013 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи-підприємця [PERSON] за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012р», відповідно до висновків якого встановлено: зиващення витрат у 2012 році, чим порушено вимоги п.177.2,п.177.4 ст. 177 ПК України, підлягає донарахуванню 18950,83 грн. податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; не утримання та не перерахування податку на доходи фізичних осіб, чим порушено вимоги п.168.1.1. п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, підлягає донарахуванню 2037 грн. по податку на доходи фізичних осіб; встановлення подання не у повному обсязі за 2012 рік форми 1-ДФ ( не відображення виплаченитхдоходів фізичним особам [PERSON] та [PERSON]), чим порушено вимоги п.176.2 «б» ст.. 176 ПК України та п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010р. №1020 «Про завтердежння форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку ів сум утриманого з них податку (форма 1 ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» (а.с.10-25). На підставі зазначеного Акту перевірки 26 вересня 2013 р. ДПІ у Суворовському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області були прийняті податкові повідомлення - рішення: № 0000241703 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 18 950,83 грн. 83 коп. та застосування штрафних санкцій у сумі 4 737,71 грн. 71 коп.; №0000231703 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата на суму 2037 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 1019, 25 грн. На вказані податкові повідомлення-рішення 03 жовтня 2013 року позивачем подано первинну скаргу до Головного управління Міндоходів в Одеській області . Рішенням Головного управління Міндоходів в Одеській області № 503/Б/15-32-10-02-08 від 20 листопада 2013 року про результати розгляду первинної скарги залишено без змін податкове повідомлення - рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № 0000241703 від 26 вересня 2013 р., частково скасовано податкове повідомлення - рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області № 0000231703 від 26 вересня 2013 р. в частині визначеного податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1173 грн. та в частині застосування штрафних фінансових санкцій в розмірі 293,25 грн., в іншій частині податкове повідомлення -рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській № 0000231703 від 26 вересня 2013 р. залишено без змін, а скаргу ФОП [PERSON] - без задоволення; збільшено суму грошового зобов'язання податку на доходи фізичних осіб визначену у податковому повідомленні рішенні № 0000241703 від 26 вересня 2013 р. на 72,55 грн., та збільшено суму застосованих штрафних фінансових санкцій з цього податку на 18,11 грн.( а.с.34-36). 09 грудня 2013 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на підставі рішення Головного управління Міндоходів в Одеській області № 503/Б/15-32-10-02-08 від 20 листопада 2013 року про результати розгляду первинної скарги, приймає податкові повідомлення-рішення: №0000441703 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 72 ,55 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 18,11 грн..; № 0000431703 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата на 864,00 грн. 00 коп. та застосування штрафних санкцій у сумі 726 грн. 00 коп. Рішенням Міністерства доходів і зборів України № 6597/Б/99-99-10-01-03-4 від 18 грудня 2013 року про результати розгляду повторної скарги, податкові повідомлення - рішення № 0000241703, № 0000431703, № 0000441703 були залишені без змін, а скарга без задоволення. Перевіряючи правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного. Відповідно п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Згідно п.77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проінформований про проведення планової перевірки повідомленням від 01.08.2013р. за №29/15-54-17-03 та наказом від 31.07.2013р. за №147. Судом встановлено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень №0000441703 від 09.12.2013р. та № 0000241703 від 26.09.2013р. є порушення позивачем п. п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України. В акті перевірки зазначено, що ФОП [PERSON] у період з 01.01.2012 по 31.12.2012 перебував на загальній системі оподаткування. Перевіркою правильності визначення витрат, відображених у Декларації про майновий стан та доходи за 2012 рік, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено завищення витрат на суму 126 338, 88 грн. (без ПДВ), тобто витрати за наслідками перевірки визначені у розмірі 1 321 549,75грн.( без ПДВ). Встановлено заниження ФОП [PERSON] податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 18 950,83 грн. ФОП [PERSON] до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси надано пояснення по кредиторській заборгованості (вх. №1248/Б/1554-170), відповідно до яких станом на 31.12.2012р. кредиторська заборгованість по контрагентам-постачальникам ФОП [PERSON]. складає всього - 151 606,66грн.(в т.ч. ПДВ 25267,78грн.), у т.ч : -ТОВ «Лана Групп»( ЄДРПОУ 38277780)-35 132,40грн.; -ТОВ«Українська компанія «Модус» (ЄДРПОУ 38161150) - 106 634,26грн.; - ТОВ «Арді Буд» (ЄДРПОУ 38257869)- 9 840 грн. Перевіркою банківських виписок по рахунку №26004176808 з ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» встановлено відсутність сплати за отриманий товар у підприємств - постачальників ФОП [PERSON], а саме: по ТОВ «Лана Групп» у 2012 році згідно первинних документів (договір, податкові та товарні накладні на закупку м'яса) було придбано товарів на суму 445 661,4 грн., а згідно банківських виписок по рахунку №26004176808 сплачено за отриманий товар 410 529,1 грн..; по TOB «Українська компанія «Модус» у 2012 році згідно первинних документів (договір, податкові та товарні накладні на закупку м'яса) було придбано товарів на суму 106 634,3 грн., а згідно банківських виписок по рахунку №26004176808 сплати за отриманий товар у розмірі 106 634,3 грн. не було; по TOB «Арді Буд» у 2012році згідно первинних документів (договір про надання послуг, податкові накладні та акти здачі-прийняття робіт) по вантажно-розвантажувальним послугам було придбано послуги на суму 23 090 грн., а згідно банківських виписок по рахунку №26004176808 сплата за отримані послуги була лише на суму 13 250 грн. Представником позивача у судовому засіданні не заперечувалось, що валові витрати в сумі 126 338,88 грн., повязані з придбанням товару від постачальників ТОВ «Лана Групп», ТОВ«Українська компанія «Модус» та ТОВ «Арді Буд», не оплачені у перевіряємому періоді, але підтверджуються фактичним отриманням товару, товарними та податковими накладними. Представник позивача зазначає, що позивач придбаває товар у постачальників ТОВ «Лана Групп»,ТОВ «Українська компанія «Модус» та ТОВ «Арді Буд» під реалізацію, тобто сплачує кошти тільки після продажу товару, а кошти на придбання останнього відносить до валових витрат в періоді, в якому відбулась поставка (за першою подією), в зв'язку з чим з боку позивача відсутнє порушення ст. 177 ПК України. Суд не погоджується з зазначеними твердженнями представника позивача, з огляду на наступне. Згідно п. 177.2 ст. 177 ПКУ об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПКУ до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з р. ІІ ПКУ. Документально підтвердженими витратами вважаються оплачені витрати поточного звітного періоду, а також попередніх періодів, якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду, та підтверджені відповідними документами (п. 135.2. пп. 135.5.12 п. 135.5 ст. 135. п. 137.1 ст. 137 ПКУ). В свою чергу, п.138.2. ст. 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. Зі змісту наведених норм права випливає, що витрати підприємства можна враховувати при обчисленні об'єкта оподаткування лише у разі фактичності відповідних витрат, оскільки сам факт їх здійснення є визначальною ознакою формування витрат. В свою чергу, фактичність здійснення витрат повинна підтверджуватись розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами. В силу вимог пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку. Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, надання послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, надання послуг; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії. До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138 ПК України). Згідно з п.138.4 ст.138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138 ПКУ). Таким чином, суд вважає, що доходи визнаються не в момент їх нарахування, а в момент отримання, а витрати визнаються лише в тому випадку, якщо вони фактично понесені (оплачені), а не тільки нараховані та відображаються у момент отримання доходу, якого вони стосуються, а не в момент їх оплати. Згідно з пп. 3.10 п. 3 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 N 1025, графа 12 "Чистий дохід" Книги обліку доходів та витрат розраховується як різниця між доходом від здійснення діяльності та документально підтвердженими витратами, пов'язаними із отриманням доходу. Згідно п. 178.3 ст. 178 ПКУ оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. Як встановлено у судовому засіданні, до книги обліку доходів та витрат №408 від 26.02.2007р. ФОП [PERSON] до гр.№14 (документально підтверджені витрати) було віднесено всю суму витрат за закуплений товар у ТОВ «Лана Групп» в розмірі 445 661,40грн.; до книги обліку доходів та витрат №408 від 26.02.2007р. ФОП [PERSON] до гр.№14 (документально підтверджені витрати) було віднесено всю суму витрат за закуплений товар у TOB «Українська компанія «Модус» в розмірі 106 634,3 грн.; до книги обліку доходів та витрат №408 від 26.02.2007р. ФОП [PERSON] до гр.№14 (документально підтверджені витрати) було віднесено всю суму за отримані послуги ТОВ «Арді Буд» в розмірі 23 090 грн. Таким чином, суд погоджується з висновком податкового орагу щодо завищення ФОП [PERSON] витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу за 2012 рік на загальну суму 126 338,88 грн., та в свою чергу, заниження чистого оподатковуваного доходу в розмірі 126 338,88 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 18 950,83 грн. Згідно п. 167.1 ст. 167 ПКУ ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків. Тобто, завищення ФОП [PERSON] витрат безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу за 2012 рік на загальну суму 126 338,88 грн., та, в свою чергу, заниження чистого оподатковуваного доходу в розмірі 126 338,88 грн., призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 19 023,38 грн. Відповідно п. 123.1 ст. 123 ПКУ у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. Ні підставі п. 123.1 ст. 123 ПКУ до ФОП [PERSON] застосовано штрафні фінансові санкції в розмірі 4 755,82 грн. (19023,28 х 25%). Стосовно податкового повідомлення-рішення № 0000431703 від 09.12.2013р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку інших ніж заробітна плата на 864,00 грн. 00 коп. та застосовано штрафних санкцій у сумі 726 грн. 00 коп., судом встановлено наступне. Судом встановлено та не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні, що ФОП [PERSON] у перевіряємому періоді при здійсненні підприємницької діяльності користувався транспортним засобом громадянки [PERSON] згідно договору позички транспортного засобу від 25.04.2011р. Згідно пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу; Судом не приймаються до уваги твердження представника позивача стосовно того, що договір позички передбачає безоплатну передачу майна у користування, а тому позивачем за користування автомобілем [PERSON], яка є його близкою родичкою та надала автомобіль у безоплатне користування, орендна плата не сплачувалась та, відповідно, позивач не є в даному випадку податковим агентом, з огляду на наступне. Як вбачається з п.1.5. Договору позички транспортного засобу від 25.04.2011р., ринкова вартість об'єкта позички становить 480 грн. на місяць. Відповідно ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Згідно ч.3 цієї статті до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Главою 58 ЦК України регулюються загальні положення про найм (оренду). Відповідно ст.759 за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що плата за користування транспортним засобом зазначена у п. 1.5 Договору від 25.04.2011р. Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з висновком податкового органу, що при виплаті доходів фізичній особі [PERSON] ФОП [PERSON] мав статус податкового агенту та згідно п. 176.2 «б» ст. 176 Податкового кодексу України був зобов'язаний подавати у строки встановлені Кодексом податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Згідно п. 1.1 договору укладеного ФОП [PERSON] з [PERSON] транспортний засіб передавався в користування строком на 12 місяців Перевіркою встановлено, що сума виплачених доходів фізичній особі [PERSON] не включена до податкового розрахунку сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за 2012р., тобто розрахунок 1-ДФ наданий до ДПІ не у повному обсязі. Таким чином, ФОП [PERSON] занижено податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку в розмірі 864 грн. (5760 грн. х 15%). Згідно п. 119.2 ст. 119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень. Відповідно п. 127.1 ст. 127 ПКУ ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. На підставі п. 119.2 ст. 119 та п. 127.1 ст. 127 ПКУ за заниження податку з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку та за подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку до ФОП [PERSON] застосовано штрафні фінансові санкції в розмірі 726 грн. (864 х 25% + 510). Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Частиною другою ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти позову, довів з посиланням на відповідні докази правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011р. під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Результат розгляду: granted