Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Гагарінському районі м. Севастополя про зобов»язання в поновленні пенсії за віком і нарахування та виплати позивачу пенсії за віком з дня звернення, з 08.04.2013 року, мотивуючи тим, що що з 17.02.1999 року до 08.09.2004 року він отримував пенсію за віком в Управлінні Пенсійного Фонду України в Гагарінському районі м. Севастополя. У зв'язку з виїздом на постійне місто проживання до Ізраїлю виплата пенсії була припинена з 087.09.2004 року. 08.04.2013 року звернувся з заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії за віком згідно Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009. Однак, йому у поновленні виплати пенсії було відмовлено. [PERSON] являється громадянином України, постійно проживає в іншій державі. І має такі ж конституційні права, як і громадяни України, які проживають на території України. Ухвалою суду від 23 лютого 2012 року відкрито провадження по справі у порядку скороченого провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити. Представники відповідача з позовом не згідні і пояснили суду, що заява про поновлення пенсії надається до пенсійного органу за місцем проживання (реєстрації) особисто при наявності документу, який засвідчує особу. Позивачем не була надана належним чином оформлена заява. Позивачем не був доведений факт одержання пенсії в УПФУ в Гагарінському районі м. Севастополя, а поновлення виплати пенсії передбачає раніше її призначення, що засвідчується пенсійним посвідченням. Крім цього, позивач не зареєстрований і не проживає в гагарінському районі м. Севастополя. Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.11.1997 року значився зареєстрованим в [ADDRESS], з 17.02.1999 року йому була призначена пенсія за віком в Управлінні соціального захисту населення Гагарінської районної державної адміністрації. З 01.02.2005 року виплата пенсії була припинена у зв»язку з виїздом на постійне місце проживання в державу Ізраїль. 08.04.2013 року позивач [PERSON] звернувся до нині діючого управління ПФУ в Гагарінському районі з заявою про поновлення виплати пенсії. Управління надіслати відповідь за № 47-А від 15.04.2013 року, згідно якої відмовили позивачу в поновленні пенсії за віком. Відповідно до ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України. У статті 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Отже, позивач, являючись громадлянином України і проживаючи в державі Ізраїль, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України.. У відповідності зч.3ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Частиною 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-ІУ. Положення Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати пенсії. Заявлені відповідачем доводи безпідставні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з державного бюджету України. На підставі наведеного та

Результат розгляду: granted