Рішення адміністративного суду від 2014-03-21 00:00:00+02

Державна податкова інспекція у Виноградівському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по орендній платі за землю в розмірі 22287,63 грн. В позовній заяві позивач просив про розгляд справи за відсутності представника позивача та за наявними матеріалами справи. Представник позивача підтримав вимоги викладені в позовній заяві та просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, заперечення на позов не надав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Згідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2001 року було зареєстровано відповідача, як фізичну особу-підприємця, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 5-6). За відповідачем рахується непогашена заборгованість в розмірі 22287,63 грн. Дана заборгованість виникла на підставі наступного. У відповідності до статті 269 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Згідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Відповідно до п. 286.2 ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. Згідно до пп. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. У відповідності до ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Таким чином, відповідач самостійно задекларував податкове зобов'язання по земельному податку шляхом подання до позивача податкових декларацій з плати за землю, а саме: податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності на 2010 рік за №1187 від 31.05.2010 року, у відповідності до якої задекларував до сплати 14829,60 грн., з рівними частками щомісячно у розмірі 1235,80 грн. (а.с. 7) та податкову декларацію орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності на 2011 рік за №1878 від 31.01.2011 року, у відповідності до якої задекларував до сплати 14829,60 грн., з рівними частками щомісячно у розмірі 1235,80 грн. (а.с. 8). Однак, відповідачем було тільки частково погашено визначене ним податкове зобов'язання орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Отже, у відповідності до пп.129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України відповідачеві було нараховано пеню у сумі 3750,63 грн. Відтак, загальна сума боргу відповідача по податковій декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2010 рік за №1187 від 31.05.2010 року, по податковій декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік за №1878 від 31.01.2011 року та по несплаченій пені складає 22287,63 грн., що підтверджується обліковою карткою платника (а.с. 11-12). Відповідно до п. 56.11 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків. Відповідно до п. 57.1. ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання. Відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Отже, за відповідачем рахується непогашена заборгованість по орендній платі за землю в загальній сумі 22287,63 грн., що підтверджується обліковою карткою платника (а.с. 11-12). На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, позовні вимоги підтверджено належними та допустимими доказами. На підставі наведеного та

Результат розгляду: granted