Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Приватне акціонерне товариство "Лекхім-Харків" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо складання пунктів 7 та 8 акту перевірки № 994/01-03/06-11, пунктів 13 та 14 припису № 06-22-180 від 20.08.2013 року, та претензії № 274; скасувати пункти 7 та 8 акту перевірки № 994/01-03/06-11, пункти 13 та 14 припису № 06-22-180 від 20.08.2013 року, та претензію № 274. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2014 року закрито провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог щодо скасування акту обстеження засміченої ділянки від 31.07.2013 року № 994/01-03-1засм. та пунктів 7 та 8 акту Державної екологічної інспекції у Харківській області № 994/01-03/06-11 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПАТ "Лекхім-Харків". В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідач при проведенні перевірки необґрунтовано прийшов до висновків щодо порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства. Відповідач проти позову заперечував, надавши письмові заперечення, в яких зазначив, що висновки, викладені в акті № 994/01-03/06-11 відповідають дійсності, а вимоги припису № 06-22-180 від 20.08.2013 року є законними та обґрунтованими. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне. Фахівцями Державної екологічної інспекції у Харківській області у період з 25.07.2013 року по 14.08.2013 року проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ "Лекхім-Харків", за результатами якої складено відповідний акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 994/01-03/06-11 та акт обстеження засміченої земельної ділянки № 994/01-03-1засм. На підставі акту № 994/01-03/06-11, ДЕІ у Харківській інспекції складено припис № 06-22-180 від 20.08.2013 року, яким, зокрема, зобов'язано ПАТ "Лекхім-Харків" отримати дозвіл на розміщення небезпечних відходів у 2013 році до 20 жовтня 2013 року (пункт 13), зобов'язано не допускати розміщення відходів на земельній ділянці без твердого покриття - постійно (пункт 14). Щодо вимог відповідача про отримання ПАТ "Лекхім-Харків" до 20.10.2013 року дозволу на розміщення небезпечних відходів у 2013 році, суд зазначає наступне. Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України визначає Закон України "Про відходи". Відповідно до статті 17 Закону України "Про відходи", суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема: запобігати утворенню та зменшувати обсяги утворення відходів; забезпечувати приймання та утилізацію використаних пакувальних матеріалів і тари, в яких знаходилася продукція цих підприємств, установ та організацій - суб'єктів господарської діяльності, або укладати угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію; визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів. Суб'єкти господарювання, які в установленому порядку визначені виконавцями послуг на вивезення побутових відходів на певній території, здійснюють їх роздільне збирання. Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об'єкт утворення відходів. Згідно статті 32 Закону України "Про відходи", з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Приписами статті 33 Закону України "Про відходи" визначено вимоги щодо зберігання та видалення відходів. Так, зберігання та видалення відходів здійснюються відповідно до вимог екологічної безпеки та способами, що забезпечують максимальне використання відходів чи передачу їх іншим споживачам (за винятком захоронення). На кожне місце чи об'єкт зберігання або видалення відходів складається спеціальний паспорт, в якому зазначаються найменування та код відходів (згідно з державним класифікатором відходів), їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики місць чи об'єктів зберігання чи видалення і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації цих місць чи об'єктів. Видалення відходів здійснюється відповідно до встановлених законодавством вимог екологічної безпеки з обов'язковим забезпеченням можливості утилізації чи захоронення залишкових продуктів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Зберігання та видалення відходів здійснюються в місцях, визначених органами місцевого самоврядування з врахуванням вимог земельного та природоохоронного законодавства, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначені види та кількість відходів, загальні технічні вимоги, заходи безпеки, відомості щодо утворення, призначення, методів оброблення відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. Визначені для зберігання та видалення відходів місця чи об'єкти повинні використовуватися лише для заявлених на одержання дозволу відходів. Забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. Захоронення відходів у надрах допускається у виняткових випадках за результатами спеціальних досліджень з дотриманням стандартів, норм і правил, передбачених законодавством України. Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь визначає Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища". Згідно статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей. Правила розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, у тому числі небезпечних, на території України визначає Порядок розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 1998 р. № 1218 (далі - Порядок). Згідно пункту 1 Порядку, розгляд заяв, проектів лімітів на утворення та розміщення небезпечних відходів, погодження таких проектів лімітів, видачу дозволів на розміщення небезпечних відходів здійснює Мінприроди відповідно до цього Порядку. Відповідно до пункту 11 Порядку, Мінприроди, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік. Приписами пункту 12 Порядку встановлено, що власники відходів, які здійснюють лише їх розміщення, до 1 квітня, а власники відходів, які утворюють та розміщують їх на своїй території, до 1 червня поточного року подають Мінприроди та відповідним дозвільним центрам заяви про одержання дозволу на розміщення відходів у наступному році. Згідно пункту 13 Порядку, Мінприроди, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації розглядають заяви і до 1 липня видають дозволи на розміщення відходів (додаток 1 цього Порядку) або надсилають власникам відходів повідомлення з викладенням причин відмови у видачі дозволів, встановлюючи термін повторного подання необхідних документів. Відповідно до пункту 15 Порядку, дозвіл набирає чинності після затвердження лімітів на утворення та розміщення відходів. Він може бути скоригований за клопотанням власника відходів щодо перегляду ліміту на утворення та розміщення відходів. Згідно пункту 16 Порядку, проекти лімітів на утворення та розміщення відходів розглядаються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, які затверджують або відхиляють їх протягом двох тижнів. У разі відхилення проекту ліміту власникові відходів надсилається лист з викладенням причин відхилення та встановлюється термін повторного розгляду. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ "Лекхім-Харків" листом від 06.08.2012 року за вих. № 19/3236, подано до Міністерства екології та природних ресурсів України заяву про одержання дозволу на розміщення небезпечних відходів у 2013 році, до якої додано ліміти на утворення та розміщення відходів на 2013 рік. Листом від 16.01.2013 року за вих. № 293/07/3-7 Міністерство екології та природних ресурсів України повідомило ПАТ "Лекхім-Харків" про виявлені у заяві недоліки та запропонувало у 10-денний строк виправити вказані недоліки. Листом № 01/401 від 07.02.2013 року ПАТ "Лекхім-Харків" направило Міністерству екології та природних ресурсів України відповідь на зауваження щодо проекту ліміту на утворення та розміщення небезпечних відходів, у якій виправило усі недоліки, зазначені у листі від 16.01.2013 року за вих. № 293/07/3-7. На час проведення перевірки ПАТ "Лекхім-Харків" не отримало відповіді від Міністерства екології та природних ресурсів України щодо надання дозволу на розміщення небезпечних відходів у 2013 році. Проте, як вбачається з матеріалів справи, дозвіл на розміщення відходів у 2013 році Міністерство екології та природних ресурсів України надало позивачу 25 вересня 2013 року. Крім того, суд зазначає, що позивачем отримано ліміт на утворення та розміщення відходів на 2013 рік (а.с. 129-132), та укладено з ТОВ "Український центр поводження з відходами" договір № 75-У/12 від 30.03.2012 року (а.с. 160, 161) (відповідно до додаткової угоди № 1, договір продовжується на кожний поточний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомила про його припинення), відповідно до якого ПАТ "Лекхім-Харків" (Замовник) доручає та оплачує, а ТОВ "Український центр поводження з відходами" (Виконавець) приймає на себе зобов'язання по виконанню робіт із збирання, перевезення, зберігання, оброблення, знешкодження, утилізації відходів, визначених у заявці. Вказані відходи належать на праві власності Замовнику. Також суд зауважує, що позивач на виконання вимог статті 17 Закону України "Про відходи" своєчасно надав до головного управління статистики у Харківській області звіт про поводження з відходами за 2013 рік. (а.с. 164-189) Проаналізувавши наведені норми статей, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем вчасно та в повній мірі вчинено усіх передбачені законодавством дій щодо отримання дозволу на розміщення небезпечних відходів у 2013 році, у зв'язку з чим суд вважає необґрунтованим вимоги пункту 13 припису ДЕІ у Харківській області щодо отримання позивачем дозволу. Щодо вимог пункту 14 припису ДЕІ у Харківській області № 06-22-180 від 20.08.2013 року про зобов'язання ПАТ "Лекхім-Харків" не допускати розміщення відходів по земельній ділянці без твердого покриття, суд зазначає наступне. З акту перевірки № 994/01-03/06-11 вбачається, що ДЕІ у Харківській області під час проведення перевірки виявлено засмічення земельних ресурсів відходами деревини та металобрухту на земельній ділянці без твердого покриття, що підтверджується актом обстеження засміченої ділянки № 994/01-03-1засм. У статті 1 Закону України "Про відходи" визначено поняття відходів - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Згідно статті 17 Закону України "Про відходи ", суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об'єктах. Відповідно до статті 96 Земельного Кодексу України, землекористувачі зобов'язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити ї у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі. Порядок визначення забруднення (засмічення) земель встановлено пунктом 3 "Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.07 № 149 (надалі Методика). Згідно підпункту 3.2 Методики, землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відповідно до підпункту 3.3 Методики, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель. Підпунктом 3.4 Методики встановлено, що визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об'єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення. Приписами підпункту 3.5 Методики встановлено, що при виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди. Об'єм відходів (куб.м.), що спричинили засмічення, встановлюють за об'ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням. Як вбачається з матеріалів справи позивач проводить реконструкцію складського корпусу по вул. Сімнадцятого Партз'їзду, буд. 36 у м. Харкові. Судом встановлено, що 14.09.2011 року між ПАТ "Лекхім-Харків" та ПФ "Артіль" укладено договір № 23, згідно предмету якого підрядник зобов'язується виконувати ремонтні роботи згідно проектно-кошторисної документації. Строк дії договору до 31.12.2013 року. Згідно актів приймання-передачі № ЛХ-0003254 від 01.07.2013 року та № ЛХ-0003438 від 01.08.2013 року, ПАТ "Лекхім-Харків" передано ПФ "Артіль" для виконання умов договору будівельні матеріали, серед яких у тому числі і дерев'яні бруси та металеві кути. (а.с. 20-25) Відповідно до акту № 22 приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2013 року від 07.08.2013 року, при виготовленні металічного каркасу, для монтажу Чиллера, використано металевий кут, який отримано внаслідок демонтажу металевого каркасу виробничого складу. Також представник позивача у судовому засіданні повідомив, що поруч з металевим кутом знаходились дерев'яні піддони, які тимчасово знаходились на земельній ділянці в подальшому також були використані при проведенні будівельних робіт. Поряд з цим суд зауважує, що акт обстеження засміченої ділянки від 31.07.2013 року № 994/01-03-1засм. взагалі не містить ніяких характеристик матеріалів на земельній ділянці позивача, що на думку відповідача вважаються відходами в розумінні статті 1 Закону України "Про відходи". Також суд зазначає, що представник відповідача в судовому засіданні, всупереч вимогам статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, не надав належних доказів в підтвердження наявності відходів на земельній ділянці позивача. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування пунктів 13 та 14 припису Державної екологічної інспекції у Харківській області № 06-22-180 від 20.08.2013 року підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про скасування претензії Державної екологічної інспекції у Харківській області № 274 суд зазначає наступне. Відповідно до частини 18 статті 5 "Положення про Державну екологічну інспекцію України", Держекоінспекція України з метою організації своєї діяльності має право вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах. Як вбачається зі спірної претензії, вона складена за наслідками перевірки проведеною відповідачем та відповідно дана претензія є підставою, у разі відмови від добровільної сплати збитку, для звернення відповідача до господарського суду з вимогами про відшкодування шкоди. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про незаконність пунктів 13 та 14 припису, винесеного за наслідками тієї ж перевірки та яким приписано усунути спірні порушення, які слугували в свою чергу підставою для надіслання спірної претензії, суд вважає, що позовні вимоги в частині скасування претензії підлягають задоволенню. Проте, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо складання пунктів 13 та 14 припису № 06-22-180 від 20.08.2013 року, та претензії № 274, оскільки під час розгляду справи позивачем не зазначено в чому саме полягає протиправність дій відповідача та не наведено посилань на факти порушення посадовими особами відповідача законодавства, що визначає процедуру складання припису та претензії.

Результат розгляду: partial