Рішення адміністративного суду від 2014-01-20 00:00:00+02

Позивач звернулася 12.01.2009 року з позовною заявою до управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну державної соціальну допомогу по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку в розмірі 11535,69 грн. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2010 року позов задоволено, визнано протиправними дії відповідача, зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити на користь позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (в редакції, що діяла на час відповідних правовідносин), в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» для дітей віком до 6 років, враховуючи при цьому раніше виплачені суми, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що постанова суду прийнята з порушенням норм процесуального права. Апелянт у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. В свою чергу відповідно до підп. 8 п. 8 «Положення про Міністерство праці та соціальної політики України» затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1543, головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство праці та соціальної політики України. Окрім того апелянт наголошує, що не має повноважень на самостійне визначення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або проводити відповідну доплату та відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Поряд з цим, позивачем було пропущено строк на звернення до суду, про що зазначено у клопотанні, однак останнє було проігноровано судом першої інстанції. Тому просить скасувати постанову суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі. Особи, що беруть участь у справі, в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступало, а тому колегія суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження та здійснює за ними догляд, а, отже, має право на отримання щомісячної грошової допомоги відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» цей Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей. Матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються за цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст.34 зазначеного Закону за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (статті 42 - 44 цього Закону). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у звя'зку з тимчасовою втратою працездатності та виплатами, зумовленими народженням та походженням» закріплює, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину, незалежно від кількості народжених (усиновлених, взятих під опіку) дітей у сім'ї, по догляду за якими надається допомога. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 43 Закону). Однак пунктом 7 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2007 рік дію статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Протягом указаного періоду діяли приписи статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які інакше регулювали спірні правовідносини в частині визначення розміру проведення нарахувань та виплат допомоги. Оскільки вказані норми законів були прийняті пізніше в часі, вони мали пріоритет по відношенню до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року в справі № 1-29/2007 були визнані неконституційними положення п.7 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», отже, з цього часу відновлено дію ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Тобто з часу прийняття цього рішення у позивача відновилось право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку у розмірі, визначеному ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Разом з тим, судом першої інстанції не враховано посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, який передбачений ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Так, згідно ч.1 ст.99 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Зважаючи на те, що допомога по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку недонараховувалась відповідачем з 09.07.2007 року, колегія суддів вважає, що в даному випадку слід застосовувати річний строк звернення до суду відповідно до ст.99 КАС України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки законодавством інших строків з цього приводу не встановлено і відсутні підстави для їх поновлення. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в частині виплати допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року позовні вимоги являються безпідставними з огляду на пропущення річного строку звернення до суду з позовом. Що стосується позовних вимог в частині визнання неправомірними дій та стягнення невиплаченої суми щомісячної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за 2008 рік, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від 28.12.2007 р., зокрема підпункт 12 пункту 25 розділу II, було зупинено на 2008 рік дію статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та виплатами, зумовленими народженням та похованням». Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008р. №10-рп було визнано неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та відновлено дію ст.ст. 41 та 43 Закону України «Про загальнообов'зкове державне пенсійне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та виплатами, зумовленими народженням та похованням» щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому дії відповідача щодо не нарахування відповідно допомоги у встановленому Законом розмірі є протиправними. Згідно ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, що також визначено в Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп. Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач повинен провести позивачу перерахунок та виплату щомісячної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за 2008 рік, але право на отримання такої допомоги позивач набув саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, з 22.05.2008 року. Враховуючи, вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню - в частині виплати недоплаченої допомоги по догляду за дитиною [PERSON] ([INFO] р.н.) до досягнення ним трирічного віку за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, за дитиною [PERSON] ([INFO] р.н.) до досягнення ним трирічного віку за період з 22.05.2008 року по [INFO] року. З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також має місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Результат розгляду: partial