Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 вересня 2013 року № 0004281702. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача щодо неправомірного включення до складу валових витрат сум придбаного товару є передчасними та неправильними. Позивач має всі без винятку первинні бухгалтерські документи, які підтверджують виконання зобов'язань за укладеними правочинами з його контрагентами, які крім того оформлені відповідно до вимог Податкового кодексу України (надалі - ПК України) та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У зв'язку з цим, позивач вважає висновки податкового органу неправомірними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення просить скасувати. Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що посадові особи Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог законодавства, що свідчить про заниження податку на доходи фізичних осіб. Представник позивача 27.02.2014 через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Крім того, частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] зареєстрований виконавчим комітетом Броварської міської ради 10 квітня 2002 року та перебуває на податковому обліку як платник податків у Броварській ОДПІ з 11 квітня 2004 року за № 3863. Як вбачається з матеріалів справи, у період з 13 серпня 2013 року по 3 вересня 2013 року посадовими особами Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на підставі пунктів 77.1,77.4 статті 77 Податкового кодексу України, на виконання направлень на перевірку від 13 серпня 2013 року № 137/1702, № 138/1702, наказів Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11 липня 2013 року № 29, від 28 серпня 2013 року № 185 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП [PERSON] з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року. Результати перевірки оформлено актом від 10 вересня 2013 року № 135/17-2/[NUMBER]. За результатами проведеної перевірки посадова особа податкового органу дійшла висновку про порушення позивачем наступних вимог податкового законодавства: - пунктів 177.1, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності у розмірі 540251,35 грн. На підставі висновків Акту перевірки Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23 вересня 2013 року № 0004281702, яким збільшено суму грошового зобов'язання ФОП [PERSON] з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на 810 377,02 грн., в тому числі за основним платежем на 540 251,35 грн. та 270 125,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 23 вересня 2013 року № 0004281702. Як вбачається з акту перевірки, вказані відповідачем порушення податкового законодавства пов'язані з купівлею паливно-мастильних матеріалів та автозапчастин у контрагентів-постачальників та завищення фактичних витрат. Так, відповідач у Акті зазначає, що позивачем було придбано автозапчастини на автотранспортні засоби без укладання договорів з ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], а також придбано дизельне паливо. Враховуючи вищевикладені факти, податковий орган зазначає, що позивачем протиправно завищено суму валових витрат. Проте, вказаний висновок податкового органу суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного. Судом встановлено, що основним видом діяльності ФОП [PERSON] є діяльність у сфері транспорту, вантажний автомобільний транспорт, надання послуг перевезення речей (переїзду), допоміжне обслуговування наземного транспорту, транспортне оброблення вантажів, надання в оренду вантажних автомобілів. Як вбачається з матеріалів справи між ФОП [PERSON] та його контрагентами ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено усні договори поставки автозапчастин (фільтри, ремні, пневморесори, підшипники, гальмівні накладки, сальники, кільця фіксатори, подушки, пружини, захисні пильники, болти та інше), які в подальшому були використані для заміни у ході поточного огляду справності автотранспорту позивача перед виходом в рейс. На підтвердження факту використання придбаного у контрагентів ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] товару позивачем надано та було досліджено: Ліцензію Міністерства транспорту та зв'язку України Серії [NUMBER] на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт» від 14 15 вересня 2010 року; свідоцтва про реєстрації транспортних засобів; виписки з рахунків; видаткові накладні та рахунки-фактури. Таким чином, як слідує із Акту перевірки, позивачем надавались до перевірки належним чином засвідчені копії вказаних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій та правомірність віднесення сплачених сум до валових витрат. Також, на підтвердження факту закупівлі дизельного палива для заправлення вантажних автомобілів, позивачем надано: подорожні листи вантажного автомобіля; посвідчення про відрядження; копії фіскальних чеків з автозаправних станцій; заявки на перевезення товару від контрагентів; акти здачі-приймання робіт (надання послуг). Надаючи правову оцінку правовідносинам, які складають предмет спору у даній справі, суд виходить з наступного. Відповідно до п.185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України визначено базу оподаткування, а саме база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку). Пунктом 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивачем документально не підтверджено реальність поставки товару, правомірність формування податкового кредиту та валових витрат. Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. На підтвердження правомірності формування валових витрат позивач надав суду копії податкових накладних та рахунки - фактури, виписані ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] платіжні доручення щодо сплати придбаної продукції, банківські виписки в яких відображено рух коштів щодо розрахунків з контрагентами, що використовуються позивачем для здійснення своєї господарської діяльності. Зокрема, позивач надав ряд документів, що підтверджують закупівлю автозапчастин та дизельного палива, які свідчать про використання запчастин та палива у подальшій господарській діяльності позивача. У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 проведено аналіз відповідних законодавчих норм та наголошено на тому, що для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у вказаному листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції, а саме рух активів у процесі здійснення господарської операції. Зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності. На думку суду позивачем надано усю належно документально підтверджену інформацію про те, що угоди мали не безтоварний характер та формування ним валових витрат є правомірним, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем придбавались автозапчастини та дизельне пальне для здійснення господарської діяльності, як фізична особа-підприємець. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що в Акті перевірки від 10 вересня 2013 року № 135/17-2/[NUMBER] суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про завищення позивачем валових доходів, у вигляді невикористання придбаних товарів у підприємницькій діяльності. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України не виявлено. Окрім того, суд враховує також і те, що відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог пункту пунктів 177.1, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України. Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. В силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, а його позиція не узгоджується з нормами матеріального права. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted