Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом до Львівської міської ради, треті особи - ТзОВ «Розвиток нерухомості», [PERSON], в якому просить визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 2377 від 30.05.2013 року «Про затвердження ТзОВ «Розвиток нерухомості» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на [ADDRESS], визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №2497 від 27.06.2013 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 30.05.2013 №2377». В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, ухвалою Львівської міської ради №2377 від 30.05.2013 року затверджено ТзОВ «Розвиток нерухомості» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки пл.45 га на [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років для будівництва і обслуговування житлово - офісного комплексу. Ухвалою №2497 від 27.06.2013 року були внесені зміни до вищевказаної ухвали та доповнено посилання на кадастровий номер земельної ділянки. Однак, частина вказаної земельної ділянки належить на праві власності їй, а також її чоловіку - [PERSON], та була придбана ними шляхом укладення договору купівлі - продажу від 04.10.2010 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (зареєстровано в реєстрі за № 2444). Окрім того, на момент прийняття оскаржуваних ухвал на земельну ділянку площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012 був накладений арешт ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року у справі № 2-1103/2011, яка на даний час не скасована. Також, позивач вказує на порушення вимог ч. 2 ст. 124 Земельного кодексу України, відповідно до якої передача в оренду земельної ділянки по [ADDRESS] мала здійснюватись за результатами проведення земельних торгів, оскільки на вказаній земельній ділянці відсутні будь-які об'єкти нерухомості, належні третій особі - ТОВ «Розвиток нерухомості». Окрім того, при винесенні оскаржуваних ухвал суб'єктом владних повноважень - Львівською міською радою були порушені вимоги ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», оскільки на момент їх прийняття, не був розроблений детальний план території, на що посилався Департамент містобудування Львівської міської ради у листі № 2403- 2вих.-111 від 08.02.2013 р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить заяву задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи ТОВ «Розвиток нерухомості» в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому. Просить позов задоволити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів належним і неупередженим судом. Згідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як видно з матеріалів справи, 04.10.2010 р. між [PERSON] (продавцем) та [PERSON], [PERSON] (покупцями) був укладений договір купівлі - продажу, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (зареєстровано в реєстрі за № 2444) /а.с.6/. Відповідно до п. 1 вказаного договору, продавець продав, а покупці купили в рівних частках кожен одноквартирний будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0691 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 4610136600:04:001:0012, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку. Судом встановлено, що частина вищезазначеної ділянки входить в межі земельної ділянки площею 0,45 га, яка була надана в оренду ТОВ «Розвиток нерухомості» ухвалою № 2377 Львівської міської ради від 30.05.2013 р. (з доповненнями, внесеними ухвалою № 2497 від 27.06.2013 р.) /а.с.35, 36/. Згідно з п. 3 зазначеного договору купівлі - продажу, право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку посвідчується Державним актом на право власності на землю серія ЯК № 655670, виданим Управлінням держкомзему у місті Львові 26.01.2010р. /а.с.5/. Як вбачається зі змісту вказаного акту, підставою його видачі громадянину [PERSON] стало рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335/2009 р. В судовому засіданні встановлено і не заперечено сторонами, що 30.10.2009 р. Галицьким районним судом м. Львова було винесено рішення у справі № 2-2335/2009 р., яким задоволений позов [PERSON] до Львівської міської ради, третя особа - Львівський міський відділ центру державного земельного кадастру. Вищевказаним рішенням суду визнана недійсною ухвала Львівської міської ради від 09.07.2009 р. «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», в частині п. 29 додатку до ухвали, визнане право власності [PERSON] на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0691 га по. [ADDRESS], зобов'язано Львівський міський відділ центру державного земельного кадастру провести реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку за гр. [PERSON] Львівська міська рада звернулась до Галицького районного суду м. Львова із заявою № 1104/вих-2815 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. у справі № 2-2335/2009. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2010 року заява Львівської міської ради була задоволена, рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. та ухвалу суду від 21.12.2009 р. було скасовано. За результатами розгляду справи № 2-1112/2011 (№2-2335/2009) по суті, в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0691 га по [ADDRESS] було відмовлено, в решті позовних вимог провадження у справі закрите /а.с.120/. Відповідно до пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. З огляду не це, суд погоджується з твердженням відповідача те, що земельна ділянка по [ADDRESS] неправомірно вибула з володіння територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради. Враховуючи факт скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р. та ухвали суду від 21.12.2009 р., виданий на їх підставі Державний акт на право власності на землю серія ЯК № 655670 від 26.01.2010 р. є нікчемним, та не може вважатися правовстановлюючим документом, що посвідчує право на земельну ділянку. Як встановлено судом, у зв'язку зі скасуванням правової підстави виникнення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0691 га, органом Держкомзему був анульований відповідний запис щодо реєстрації права власності [PERSON] З огляду на це, судом встановлено, що після 02 грудня 2010 року (дата скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 30.10.2009 р.) земельна ділянка по [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади міста Львова. Позивачем не надано доказів виникнення права власності на вищевказану земельну ділянку в розумінні вимог ст. 125 ЗК України. Згідно зі ст. 125 ЗК України (в чинній редакції) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Громадяни [PERSON] не вчиняли державної реєстрації права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], й така реєстрація є неможливою ([PERSON] не є законним власником земельної ділянки, й факт відчуження ним земельної ділянки не може породжує права власності у [PERSON]). Отже, позивач не набула права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], з огляду на це її згода на вилучення частини цієї ділянки не вимагається. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, права власності (користування) земельною ділянкою (частинами земельної ділянки) по [ADDRESS] органами державного земельного кадастру не зареєстровано. На момент прийняття оскаржуваних ухвал земельна ділянка площею 0,0691 га по [ADDRESS] перебувала у комунальній власності м. Львові, з огляду на це відповідач мав право здійснювати розпорядження вказаною ділянкою згідно вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Суд вважає необгрунтованими посилання позивача на наявність обмежень щодо розпорядження земельною ділянкою площею 0,0691 га, з посиланням на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29.11.2010 р. про забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,0691 га по [ADDRESS], заборонено вчиняти дії з відчуження даної земельної ділянки та реєстрації факту відчуження земельної ділянки органами державної влади та місцевого самоврядування /а.с.16/. При цьому, як вбачається зі змісту ухвали Галицького районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року, заходи із забезпечення позову були спрямовані на недопущення відчуження спірної земельної ділянки на користь третіх осіб, та не могли обмежувати її власника - Львівську міську ради у вчиненні дій щодо передачі земельної ділянки в оренду (коли перехід права власності не відбувається). Одночасно, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення вимог ст.124 ЗК України (щодо необхідності проведення конкурсу для передачі земельної ділянки в оренду). Так, згідно з ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. З огляду на це, суд погоджується з позицією відповідача, що діюче законодавство пов'язує можливість передачі земельної ділянки в оренду саме із фактом знаходження на земельній ділянці об'єкта (об'єктів) нерухомого майна, належного юридичній особі. Як встановлено судом, третій особі - ТОВ «Розвиток нерухомості» належать на праві власності котельня (літ «В», площа 152,7 кв. м.), гараж (літ. «Б», площа 45,6 кв. м.), стерилізаційна (літ. «А'-1», площа 143,5 кв. м.), гараж (літ. «Г-1», площа 61,5 кв. м.), гараж (літ. «Д-1», площа 61,2 кв. м.), службове приміщення водіїв (літ. «Е», площа 29,5 кв. м.), приміщення складу (літ. «Ж», площа 35,2 кв. м.), приміщення овочесховища (літ. «Пг», площа 23,8 кв. м.). Всі об'єкти зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. При цьому, як встановлено судом, всі вищевказані об'єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці, яка в процесі розробки проекту землеустрою була позначена адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр», використовується кадастровий номер земельної ділянки, а не її поштова адреса, яка може бути змінена рішенням органу місцевого самоврядування. Проект землеустрою містить схему розташування земельної ділянки, з якої чітко вбачається, що на ній розташовані об'єкти, належні ТОВ «Розвиток нерухомості». З огляду на встановлене, суд погоджується з поясненням представника третьої особи, що згідно вимог ст. 124, 134 ЗК України проведення земельних торгів в даному випадку не вимагається. Суд не приймає до уваги посилання позивача на довідку органу БТІ, з якої вбачається відсутність об'єктів нерухомості, зареєстрованих за поштовою адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, поштова адреса: [ADDRESS] об'єктам нерухомості, належним ТОВ «Розвиток нерухомості», була присвоєна до моменту розробки проекту землеустрою земельної ділянки, на якій ці об'єкти розташовані. При цьому, не співпадіння поштової адреси об'єктів нерухомості, та адреси земельної ділянки, зазначеної в проекті землеустрою не свідчить про порушення вимог ст. 124, 134 ЗК України, оскільки принципове значення має факт знаходження об'єктів нерухомості на земельній ділянці, який був встановлений судом. З огляду на це, відповідні твердження позивача про порушення вимог ст. 124 ЗК України є безпідставними та не приймаються до уваги судом. Одночасно, суд не вбачає у діях Львівської міської ради щодо прийняття оскаржуваних ухвал порушення вимог ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», на які покликається позивач. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Згідно з п. 1 розділу 5 «Прикінцеві положення» зазначеного Закону, цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім частин третьої та четвертої статті 24, які набирають чинності з 1 січня 2013 року. Як встановлено в ході розгляду справи, Галицьким районним судом м. Львова при розгляді справи № 461/2602/13-а, ТОВ «Розвиток нерухомості» звернулось до Львівської міської ради із заявою щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки по [ADDRESS] ще 12.12.2011 р. (вх. № 5-15818 від 12.12.2011 р.). В подальшому, саме даний проект землеустрою був предметом розгляду виконавчими органами Львівської міської ради /а.с.109-114/. При цьому, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] з 12.12.2011 р. знаходився у виконавчих органах Львівської міської ради та заявнику не повертався. На момент звернення ТОВ «Розвиток нерухомості» до Львівської міської ради (12.11.2011 р.) щодо затвердження проекту землеустрою, чинне законодавство не містило вимоги щодо обов'язкової наявності детального плану території. При цьому, Львівською міською радою був порушений законодавство встановлений термін для розгляду та затвердження проекту землеустрою (2 тижні згідно ч. 6 ст. 123 ЗК України). З огляду на вищенаведене, при розгляді справи № 876/6884/13 Львівський апеляційний адміністративний суд дійшов до висновку про правомірність розгляду питання про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки по [ADDRESS] за відсутності детального плану території /а.с.115-117/. У зв'язку із цим, враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, а також обставини, встановлені судом під час розгляду справи № 876/6884/13 та які не потребують повторного доказування згідно з вимогами ч. 1 ст. 72 КАС України, судом встановлений факт дотримання третьою особою - ТОВ «Розвиток нерухомості» та відповідачем вимог законодавства щодо розробки та затвердження проекту землеустрою. З огляду на наведене, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що відсутність серед документів, поданих ТОВ «Розвиток нерухомості» 12.12.2011 р. детального плану території, не перешкоджала відповідачу у затвердженні такого проекту, шляхом прийняття оскаржуваних ухвал. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, при прийнятті оскаржуваних ухвал № 2377 від 30.05.2013 р., № 2497 від 27.06.2013 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,45 га по [ADDRESS] в оренду терміном на 10 років Товариству з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості», Львівська міська рада діяла в межах повноважень, наданих чинним законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно пп. 34 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Таким чином, вирішення питань щодо надання у власність земельних ділянок діюче законодавство відносить до виключної компетенції територіальної громади в особі місцевих рад (сільською, селищної, міської). Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, а також кошти, отримані від їх відчуження. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об'єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд не вбачає жодних достатніх підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем повністю спростовані доводи позивачів та обґрунтовано законність оскаржуваних ухвали, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Результат розгляду: denied