Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Позивач звернувся до Семенівського районного суду Чернігівської області із позовом до відповідача, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати провести нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за проживання на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2011 року позов задоволено за період з 27.07.2010 по 27.12.2010 року, з урахуванням вже проведених виплат. Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, 4 категорії. Територія, на якій проживає позивач, відповідно до "Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Таким чином, позивач має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст. 37 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі 30 відсотків від мінімальної заробітної плати. Однак, всупереч статті 37 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказана доплата позивачу виплачувалася частково, у фіксованому розмірі, визначеному відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, як того вимагає вказаний Закон. З огляду на те, що ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівнянні з Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року, відповідач неправомірно виплачував щомісячну грошову допомогу в меншому розмірі, ніж це передбачено статтею 37 зазначеного Закону. В той же час, колегія суддів не може погодитись зі строком задоволення позовних вимог по 27.12.2010 року, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи, позивач просив задовольнити позовні вимоги, почсинаючи з 27.07.2010 року та звернувся до суду в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України, відбиток поштового штемпелю на конверті, позов подано 01.04.2011 року. За таких обставин, обмеження строку, за який задоволені позовні вимоги є порушенням прав позивача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 27.07.2010 року. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст. 201 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга - підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні.

Результат розгляду: partial