Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

13.01.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таркас» (надалі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (надалі - відповідач) з наступними позовними вимогами: 1. Визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 10 липня 2013 року № 0003681503; 2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з зазначення в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 21.05.2013 р. №1580/153/33588332 про порушення ТОВ «Таркас» (код 33588332) пункту 201.10 статті 201, розділу V Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової звітності і неправомірне віднесення до складу податкового кредиту податкові накладні на суму 61746,24 грн. в декларації з ПДВ за березень 2013 р.; 3. Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з не проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Таркас» та Приватного підприємства «Алкіон» для підтвердження достовірності даних, що містяться у податкових деклараціях за грудень 2012 року. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вважає винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення такими, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте податковим органом без достатніх на те правових підстав. Зазначає, що дії податкового органу з зазначення даних в Акті камеральної перевірки є протиправними, оскільки не ґрунтуються на законі. Окрім наведеного, бездіяльність податкової інспекції з не проведення документальної позапланової виїзної перевірки порушують законні права та інтереси підприємства. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечував. Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд у порядку ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження. Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська 21.05.2013 р. року було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Таркас». За результатами перевірки складений Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 21.05.2013 р. №1580/153/33588332 (надалі - Акт перевірки) (а.с.32-36). В Акті перевірки встановлені наступні порушення. Підприємством порушено порядок заповнення податкової звітності, а саме надано уточнюючий розрахунок (до декларації за березень 2013 р.) та додаток 8 «Заява про відмову надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та /або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)» до нього. Підприємство ТОВ «Таркас» (код 33588332) до додатку 8 «Заява про відмову податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та /або порядку реєстрації в Єдиному податкових накладних)» не надало до ДПІ у Бабушкінському районі підтверджуючих документів. Таким чином, контролюючим органом зроблений висновок, що ТОВ «Таркас» (код 33588332) в порушення пункту 201.10 ст. 201. розділу Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової звітності неправомірно віднесено до податкового кредиту податкові накладні на суму 61 746,24 грн. в декларації з ПДВ за березень 2013 р., що вплинуло на розрахунок з бюджетом. На підставі Акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.07.2013 року № 0003681503, яким встановлено порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачу донараховано суму податкового зобов'язання з податку на додану в розмірі 77183 грн., з яких: 61746,00 грн. за основним платежем та 15437,00 грн. штрафних санкцій (а.с.38). З приводу встановлених порушень слід зазначити наступне. Судом встановлено, що позивач мав господарські відносини з ПП «Алкіона» згідно Договору постачання №196, відповідно до якого останнє зобов'язалося поставити та передати у власність позивачу певну продукцію, відповідно до рахунку або накладних, а позивач зобов'язався прийняти та оплатити цей товар на умовах даного договору. На виконання даного договору на користь позивача було поставлено товар на суму 370477 грн. 44 коп., в тому числі ПДВ на суму 61746 грн. 24 коп. даний факт підтверджується: рахунком від 26.12.2012 р. №2612 на суму 119390,40 грн., в т.ч. ПДВ - 19898,4 грн. (а.с.29); накладною від 26.12.2012 р. №2612 на суму 119390,4 грн., в т.ч. ПДВ - 19898,4 грн. (а.с.29); рахунком від 29.12.2012 р. №2912 на суму 251087,04 грн., в т.ч. ПДВ - 41847,84 грн. (а.с.27); накладною від 29.12.2012 р. №2912 на суму 251087,04 грн., в т.ч. ПДВ -41847,84 грн. (а.с.26). На підтвердження сплати ПДВ продавцем - ПП «Алкіона» на користь позивача надані податкові накладні від 26.12.2012 р. №521 на суму 119390,4 грн., в т.ч. ПДВ - 19898,4 грн. (а.с.28) та від 29.12.2012 р. №699 на суму 251087,04 грн., в т.ч. ПДВ -41847,84 грн. (а.с.25). Проте, в порушення абз.2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ПП «Алкіона» не здійснено реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. У зв'язку з цим, позивачем разом із податковою звітністю за березень 2012 року до податкового органу було надано Заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8). Відповідно до п. 198.1-198.2 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Пункт 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачає, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення органами державної податкової служби документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг. У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією. Суд зазначає, що право покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту Податковий кодекс України надає не тільки за умови наявності належним чином оформленої податкової накладної, а й при наявності її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, що є обов'язком продавця. Податковий кодекс України чітко визначає, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, так само як і порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. Одночасно, Податковий кодекс України надає право покупцю, у випадку відсутності реєстрації податкової накладної продавцем в Єдиному реєстрі податкових накладних, звернутися зі скаргою на такого постачальника, що є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. Пунктом 21 розділу ІІІ «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 за N1490/20228, встановлено, що у разі відмови постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) до декларації додаються Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) за формою згідно з (Д8) (додаток 8) та копії документів, передбачених пунктом 201.10 статті 201 розділу V Кодексу. 22.04.2012 р. позивачем було направлено відповідачу в електронному вигляді наступні документи: податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2012 року; розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок; заяву про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних). Прийняття вказаних документів відповідачем підтверджується відповідними квитанціями (а.с.12, 14 16, 18, 22, 24). Таким чином, податкова декларація з ПДВ за березень 2013 року разом із Додатком № 8 до неї прийнята відповідачем. Пунктом 5 Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої Наказом ДПА України від 10.04.2008р. № 233, встановлено, що у разі подання податкового документа в електронному вигляді платник податків має право не подавати податкові документи на паперових носіях. Разом з тим, в Акті перевірки у якості порушення норм податкового законодавства встановлено неподання додатків до Заяви із скаргою на постачальника, який відмовився видавати податкову накладну, а саме документів, які підтверджують факт здійснення господарської операції: копій товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням товарів/послуг або копії первинних документів складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг, тобто порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України. Суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачений порядок та строки надання таких документів разом із Додатком 8. Всі наявні документи, що підтверджують господарські операції позивача за грудень 2012 року надані відповідачу 11.04.2013 р. згідно з запитом від 21.02.2013 р. №4487/10/153-329 (а.с.39), що підтверджується листом від 11.04.2013 р. з відміткою штемпелю вхідної кореспонденції відповідача (а.с.40). У відповідності до п.56.21 ст.56 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Відповідно до згаданого запиту від 21.02.2013 р. №4487/10/153-329 відповідач, у зв'язку з отриманням податкової інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства з метою підтвердження даних, задекларованих позивачем у декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року, просив надати інформацію щодо формування податкового кредиту та податкових зобов'язань, завірені копії первинних документів, фінансової та податкової звітності за грудень 2012 року. В запиті від 21.02.2013 р. №4487/10/153-329 позивачу було роз'яснено зміст правових норм п. п. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, відповідно до яких встановлено, що якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальне підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки. Як вже зазначалося раніше, запитувані відповідачем документи були направлені позивачем 11.04.2013 р., що підтверджується супровідним листом від 11.04.2013 року з відбитком штемпелю вхідної кореспонденції відповідача. Оскільки позивачем було порушено строки надання запитуваних документів, у відповідача виникли підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача. Позивач не заперечує факт порушення строків надання запитуваних документів. Проте, як зазначалося раніше 21.05.2013 р. відповідачем була проведена камеральна перевірка податкової звітності позивача за березень 2013 року, предметом якої фактично було правомірність формування позивачем податкового кредиту за березень 2013 року. З приводу даної обставини суд зазначає наступне. Повноваження, компетенція контролюючих органів, обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України. Органи державної податкової служби є контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів. Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: загальність оподаткування; рівність усіх платників перед законом; невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства; презумпція правомірності рішень платника податку; фіскальна достатність; соціальна справедливість; економічність оподаткування; нейтральність оподаткування; стабільність; рівномірність та зручність сплати; єдиний підхід до встановлення податків та зборів. Зазначені принципи спрямовані на недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації. У відповідності п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, Відповідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. Згідно ст.76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Тобто предметом камеральної перевірки не можуть бути конкретні господарські відносини. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України). Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Відповідно до п. 79.1 ст. 79 податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом. Податковим законодавством не передбачено витребування будь-яких документів від платників податків до початку проведення камеральної перевірки, тобто така перевірка проводиться на підставі наявних у податкового органу документів (податкової звітності). Таким чином, враховуючи вказані норми чинного законодавства, дослідивши Акт камеральної перевірки, суд погоджується з висновком позивача, що фактично відповідач провів документальну невиїзну перевірку. Позивач просить визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з зазначення в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 21.05.2013 р. №1580/153/33588332 про порушення ТОВ «Таркас» (код 33588332) пункту 201.10 статті 201, розділу V Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової звітності і неправомірне віднесення до складу податкового кредиту податкові накладні на суму 61746,24 грн. в декларації з ПДВ за березень 2013 р. Тобто, фактично позивач просить визнати протиправними дії податкового органу щодо формування висновків у Акті камеральної перевірки, а не оскаржує дії відповідача щодо проведення такої перевірки. За змістом ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Отже, з наведених процесуальних норм закону випливає, що судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. При цьому слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права таабо виникнення додаткового обов'язку. А тому дії (бездіяльність) суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень (у разі бездіяльності - відповідні дії повинні, або не вчинюються суб'єктом владних повноважень на реалізацію покладеної на нього компетенції), та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи. Заявлена позовна вимога позивача про визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з зазначення в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 21.05.2013 р. №1580/153/33588332 про порушення ТОВ «Таркас» (код 33588332) пункту 201.10 статті 201, розділу V Податкового кодексу України та Порядку заповнення податкової звітності і неправомірне віднесення до складу податкового кредиту податкові накладні на суму 61746,24 грн. в декларації з ПДВ за березень 2013 р. не відповідає наведеним критеріям. Адже такі дії та/або бездіяльність є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому саме по собі проведення перевірки (так само як і її непроведення) не створює для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та самі по собі не можуть розцінюватися як перешкода для отримання платником належних йому сум бюджетної заборгованості. Зміст та висновки Актів перевірок також не є остаточними, а є лише особистою думкою посадових осіб податкового органу, які проводять перевірки, щодо кваліфікації поведінки платника з точки зору її відповідності нормам податкового законодавства. А відтак такі висновки не можуть заподіяти шкоду платникові Те саме стосується і позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області з не проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Таркас» та Приватного підприємства «Алкіон» для підтвердження достовірності даних, що містяться у податкових деклараціях за грудень 2012 року. Крім того, задоволення такої вимоги буде являтись втручанням в роботу та перешкоджанням податковому органу у здійсненні ним своїх повноважень, а такі дії суду є неприпустимими. Суд звертає увагу, що проведення тих чи інших перевірок слід розглядати як право контролюючого органу, але ні як не обов'язок. Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial