Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який мотивував тим, що 22 листопада 2013 року від отримав поштове відправлення від відповідача, в якому повідомлялося про прийняття державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 15 листопада 2013 року по виконанню виконавчого листа № 1811/1289/12, виданого Липоводолинським районним судом Сумської області 11 листопада 2012 року щодо зобов'язання прокуратури Липоводолинського району Сумської області розглянути звернення [PERSON] Уважав, що відповідач у порушення вимог ст.7 Закону України «Про звернення громадян» не переадресував його заяву про відкриття виконавчого провадження із виконавчим листом за належністю з обов'язковим повідомленням його про таку дію як заявника. Просив суд зобов'язати відповідача переадресувати (перенадіслати) його заяву про примусове виконання рішення суду (разом із виконавчим листом) за належністю. У судове засідання сторони не з'явилися, подали суду заяви про розгляд даної справи у їх відсутності, про час та місце судового розгляду належним чином повідомлені. У відповідності до ч.1 ст. 41 КАС України через неявку сторін у даній справі, повне фіксування судового процесу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи ( в тому числі витребувані судом витяги з матеріалів виконавчого провадження), оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до ВДВС Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 1811/1289/12, виданого Липоводолинським районним судом Сумської області 11 листопада 2013 року про зобов'язання вчинити дії. Постановою старшого державного виконавця відділу ВДВС Липоводолинського РУЮ Звади В.П. від 15 листопада 2013 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 1811/1289/12, виданого Липоводолинським районним судом Сумської області 11 листопада 2013 року, щодо зобов'язання прокуратури Липоводолинського району Сумської області в особі прокурора Липоводолинського району Сумської області розглянути звернення [PERSON] щодо притягнення чи непритягнення службових осіб Липоводолинської центральної районної лікарні до дисциплінарної відповідальності, з урахуванням порушень законодавства щодо надання психіатричної допомоги, встановлених у рішенні Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 лютого 2012 року. Дане рішення мотивувалось тим, що виконавчий документ пред'явлено до органу державної виконавчої служби не за підвідомчістю виконання рішення, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управлінь ДВС Головного управління юстиції в області покладається виконання рішень, за якими боржниками є міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури. 18 листопада 2013 року відповідачем дана постанова рекомендованим листом надіслана поштою позивачу (а.с.11-13). При вирішенні даного адміністративного спору, який підсудний Липоводолинському районному суду Сумської області як місцевому адміністративному суду, суд виходить з наступних висновків та вимог законодавства. Закон України «Про звернення громадян» не поширюється на правовідносини щодо розгляду заяв про примусове виконання судових рішень, ухвалених в порядку Кодексу адміністративного судочинства України (ст.12 цього закону). У даній адміністративній справі подання заяви до відповідача про примусове виконання виконавчого листа за змістом ст.1 вищевказаного закону не є зверненням громадянина (скаргою, пропозицією, заявою), в якому порушуються питання поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювання прав і законних інтересів або відновлення їх у разі порушення. З моменту подачі фізичною особою (позивачем у справі адміністративного судочинства) разом із виконавчим листом, виданим судом, заяви про примусове виконання рішення суду до відповідного органу державної виконавчої служби, то на такі правовідносини з цього часу поширюється дія виключно спеціального Закону України «Про виконавче провадження». Як визначено ч.ч.1,2 ст. 25 зазначеного спеціального закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим зазначеним Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. При цьому, вказана посадова особа протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частинами 1,2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав при наявності яких, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, виносячи про це відповідну постанову, ними є: 1) пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 вказаного Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених вказаним Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. За змістом вищевказаних норм законів державний виконавець на стадії подання стягувачем виконавчого листа із заявою про примусове виконання судового рішення має право прийняти лише два рішення: або постанову про відкриття виконавчого провадження, або про відмову у відкритті виконавчого провадження. На цій стадії, на відміну від стадії закінчення виконавчого провадження (ст.49 Закону України «Про виконавче провадження»), законом не передбачено процесуальної можливості направлення виконавчого листа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Дія частини 3 ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» та норм Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін'юсту України 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 02 квітня 2012 року за № 489/20302, не поширюється на стадію подання стягувачем виконавчого листа до відповідного органу державної виконавчої служби, оскільки їх норми регулюють передачу від місцевих органів державної виконавчої служби до відділів примусового виконання рішень державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в областях матеріалів по вже відкритим виконавчим провадженням, чого не встановлено у даній справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що державний виконавець при прийнятті постанови про відмову у відкритті виконавчого провадженні діяв у спосіб, у межах та в порядку, визначеному законом, тобто діяв правомірно, а з досліджених матеріалів не вбачається порушення прав позивача і при відсутності законного механізму для передачі матеріалів виконавчого провадження до відкриття самого виконавчого провадження до відповідного органу державної виконавчої служби за належністю, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даного позову у зв'язку з його безпідставністю.

Результат розгляду: denied