Рішення адміністративного суду від 2014-03-24 00:00:00+02

Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління юстиції у Львівській області, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними дій державного виконавця та скасування постанови від 20.12.2013 року ВП №37670178. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постанова про накладення штрафу від 20.12.2013 р. ВП № 37670178 винесена без врахування обставин, що впливають на можливість виконання судового рішення, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Вважає, що державним виконавцем необґрунтовано не взято до уваги те, що позивачем оскаржувалася постанова суду на підставі якої відкрито виконавче провадження, та в межах якого винесено оскаржувану постанову . Крім цього вважає, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження без дотримання вимог ст.. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені про розгляд справи, заперечень по суті позовних вимог не надали. Оскільки відповідачі є суб'єктом владних повноважень відповідно до частини 4 ст. 128 КАС України справа розглядається за наявними в ній доказами. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання в добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» та покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Як вбачається з матеріалів справи, що 25.04.2013 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області Шестаком О.В. винесено постанову про відкриття провадження з виконання виконавчого листа №2а-1047/11 2а/807/11 від 02.04.2013 року виданого Шевченківським районним судом м.Львова, у якому зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області донарахувати та виплатити підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком на користь [PERSON] за період з 10 грудня 2010 року по 10 червня 2011 року із врахуванням ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сумм за дані періоди. Боржнику надано строк для самостійного виконання судового рішення в строк до семи днів з моменту винесення постанови та одночасно зобов'язано надати державному виконавцю письмове підтвердження про виконання. Всупереч законним вимогам державного виконавця, вимоги виконавчого документа боржником не виконано. У зв'язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем винесено постанову від 20.12.2013 р. ВП № 37670178 про накладення на боржника - Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу в розмірі 1 020 грн. (а.с.15), за невиконання без поважних причин у встановлений строк судового рішення. Одночасно в постанові вказано на неповажність причин, наведених боржником в поясненнях від 03.05.2013 року та від 21.05.2013 року. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у Законі України «Про виконавче провадження», спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження»). Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки; проводить оцінку (переоцінку) майна в порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає виконанню державною виконавчою службою такий виконавчий документ як виконавчий лист, що видається судами. Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону у тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Згідно з частинами 1 та 2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Згідно з ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Відповідно до ст.89 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника. З матеріалів справи вбачається, що Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконало судове рішення, яким його, як боржника зобов'язано нарахувати та виплатити підвищення до пенсії відповідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зі змісту вищезазначених норм слідує, що законом чітко визначено право державного виконавця виносити постанову про накладення штрафу лише у випадку невиконання судового рішення без поважних причин. В судовому засіданні встановлено, що згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2013 року постанова Шевченківського районного суду м.Львова у справі №2а-1047/11 набрала законної сили. Ухвалу суду апеляційної інстанції отримано позивачем 27.05.2013 року, проте станом на час винесення оскаржуваної постанови від 20.12.2013 року рішення суду виконано не було. Крім цього судом встановлено, що позивач листом від 30.12.2013 року № 13771/06-22 (а.с.16) повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду у термін зазначений виконавцем. Однак, судом не береться до уваги даний лист оскільки в ньому не вказано поважних причин невиконання рішення суду протягом 27.05.2013 р- 20.12.2013 р. Згідно з приписами статті 87 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови, державним виконавцем було чітко дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження». Судом встановлено, що позивачем не оскаржувалася постанова про відкриття виконавчого провадження, а відтак безпідставними є покликання позивача на непідвідомчість відкритого виконавчого провадження в межах якого винесено оскаржувану постанову. Також суду не надано доказів зупинення виконавчого провадження. Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд. Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68). В той же час, ЄСПЛ визначає, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який полягає, inter alia, у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], № 28342/95, пункт 61, ЄСПЛ 1999-VII). Оскільки позивачем не було виконано вимоги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області та не виконано рішення суду, яке набрало законної сили, без поважних причин, оскаржувана постанова про накладання на Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області штрафу в розмірі 1 020,00 грн. є належним способом забезпечення виконання рішення суду і винесена у порядок та спосіб, що передбачені чинним законодавством. Щодо судових витрат, то такі у відповідності до ст. 94 КАС України зі сторін не стягуються.

Результат розгляду: denied