Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції щодо відмови у знятті арешту з квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], виключити з переліку майна боржника квартиру [ADDRESS] у зведеному виконавчому провадженні №273/24 про стягнення боргу з [PERSON] в зв'язку з тим, що це нерухоме майно боржнику не належить та зобов'язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою від 06 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38057710. На адресу суду 28 лютого 2014 року представником позивача подано заяву про зміну позовних вимог, в якій просить виключити з переліку майна боржника квартиру [ADDRESS] у зведеному виконавчому провадженні №273/24 про стягнення боргу з [PERSON] в зв'язку з тим, що це нерухоме майно боржнику не належить, зобов'язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою від 06 червня 2013 року у виконавчому провадженні №38057710, 38057825 в забезпечення вимог [PERSON], шляхом прийняття постанови про зняття арешту, зобов'язати відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS] в забезпечення вимог кредитної спілки «Фінансова Русь», шляхом прийняття постанови про зняття арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право власності за позивачем вже визнано судом, а накладені арешти на нерухоме майно створюють перешкоди в реалізації права власності та унеможливлюють проведення реєстрації права власності на нерухоме майно. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що державний виконавець діяв у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження". Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] надала суду заперечення на адміністративний позов, у якому просила в позові відмовити повністю, оскільки ніяким чином право власності на спірне майно [PERSON] не підтверджено. Крім того зазначила, що питання зняття арешту з майна боржника за позовом [PERSON] розглядалось Соснівським районним судом м. Черкаси та Апеляційним судом Черкаської області. Представник третьої особи [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у запереченні та наданих поясненнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору кредитної спілки «Фінансова Русь» заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд прийшов до наступного. Як вбачається із матеріалів справи, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між позивачем та [PERSON] 18 грудня 2009 року укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка знаходиться на 5-му поверсі 5-ти поверхового цегляного будинку і належить на праві власності [PERSON]. На виконання умов договору позивачем надано [PERSON] кошти в сумі 256 000 грн., які вона зобов'язувалася повернути до 18 грудня 2010 року. Борг не було повернуто. Рішенням Соснівського районного суду від 05 березня 2013 року по справі №712/2063/13-ц визнано за [PERSON] право власності на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], знято [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 18 березня 2013 року. Постановами старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 20.05.2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-3525, виданим 18.05.2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 281380, 14 грн. та за виконавчим листом №2-3525, виданим 18.05.2013 року Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 293343, 10 грн. Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 06.06.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі виконавчого листа №2-3525 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 281380, 14 грн., виданого 18.05.2013р. Соснівським районним судом м. Черкаси, накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON]. Постановами старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 17.12.2013р. повернуто виконавчі документи: виконавчий лист №2-3525 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 281380,14 грн., виконавчий лист №2-3525 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 293343, 10 грн. стягувачеві, в зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2013 року за позовом кредитної спілки «Фінансова Русь» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено заяву про забезпечення позову, накладено арешт на майно та кошти [PERSON], накладено арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. черкаси, [ADDRESS]. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 21.03.2013р. відкрито виконавче провадження, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси №2-3229 від 25.02.2013р. та постановою від 21.03.2013р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON]. 29.03.2013р. закінчено виконавче провадження, в зв'язку з повним фактичним виконанням, що підтверджується постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 29.03.2013р. Постановою від 12.07.2013 року № 273/24 старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції об'єднано у зведене виконавче провадження виконавчі провадження за №1275/24, 1276/24, де боржником є [PERSON]. Квартира [ADDRESS], на підставі рішення Соснівського районного суду від 05 березня 2013 року по справі №712/2063/13-ц, належить [PERSON] на праві приватної власності. Рішення набрало законної сили 18 березня 2013 року. На час укладання Іпотечного договору (18 грудня 2009р.) не існувало жодних інших зареєстрованих обтяжень відносно предмету іпотеки. Отже, оскільки договір іпотеки був укладений та зареєстрований в Державному реєстрі іпотек (відповідно витягу про реєстрацію у державному реєстрі іпотек №25734997 від 18 грудня 2009р.) значно раніше накладення арешту на майно, що належало [PERSON], тому [PERSON] є пріоритетним обтяжувачем. 27.01.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арештів, накладених на квартиру [ADDRESS], в зв'язку з тим, що постанова державної виконавчої служби перешкоджає здійсненню права власності на нерухоме майно. 08.02.2014р. Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відмовив [PERSON] вказавши, що у посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відсутні правові підстави для скасування арешту з вищевказаного майна боржника. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну виконавчу службу України" від 24.03.1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон № 202) Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Статтею 3 Закону № 202 визначено, що органами державної виконавчої служби є районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 202 учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Виходячи з положень ст. 7 Закону № 202 [PERSON] не є стороною зведеного виконавчого провадження 3273/24 від 12.07.2013р. про стягнення боргу з [PERSON] Частиною 1 ст. 60 Закону № 202 визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 1 ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 47597-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна буд-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне виключити з переліку майна боржника квартиру [ADDRESS] у зведеному виконавчому провадженні № 273/24 про стягнення боргу з [PERSON]. Суд не приймає твердження третьої особи про те, що зняття арешту з майна боржника за позовом [PERSON] розглядалось Соснівським районним судом м. Черкаси та Апеляційним судом Черкаської області. Частинами 1, 4 ст. 82 Закону № 202 визначено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 202 учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Частиною 1 ст. 8 Закону № 202 визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Виходячи з положень ст. 7, 8 Закону № 202 [PERSON] не є стороною зведеного виконавчого провадження 3273/24 від 12.07.2013р. про стягнення боргу з [PERSON] Частиною 1 ст. 60 Закону № 202 визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З урахуванням наведених норм чинного законодавства суд не може перебирати на себе повноваження Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, а тому вважає необхідним захистити порушені права позивача шляхом зобов'язання відповідача розглянути питання щодо зняття арешту з квартири [ADDRESS], накладеного постановами від 06.06.2013 року у виконавчому провадженні 38057710 та у виконавчому провадженні 38057825 та зняття арешту з квартири [ADDRESS], накладеного постановою від 21.03.2013 року у виконавчому провадженні 37161646. Приймаючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Частиною 3 ст.94 КАС України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Результат розгляду: partial