Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

27 січня 2014 року Управління Пенсійного фонду України в Кременчуцькому районі Полтавської області звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило суд визнати дії Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції при винесенні постанов про закінчення виконавчих проваджень № 40918533 від 06 грудня 2013 року та № 40918499 від 06 грудня 2013 року протиправними, визнати незаконними та скасувати постанови Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про закінчення виконавчих проваджень № 40918533 від 06 грудня 2013 року та № 40918499 від 06 грудня 2013 року; зобов'язати Крюківський відділ Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції належно та в повному обсязі провести виконавчі дії щодо примусового виконання вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі про сплату боргу № Ф-244 від 10 травня 2013 року та вимоги УПФУ в Кременчуцькому районі про сплату боргу № Ф-244 від 05 серпня 2013 року. Так, позивач вважає оскаржувані постанови незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Позивач зазначив, що Крюківським ВДВС Кременчуцького МУЮ незаконно закінчено виконавчі провадження № 40918533 та № 40918499 щодо стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості перед УПФУ в Кременчуцькому районі з тих підстав, що з вказаного боржника вже утримується заборгованість в розмірі 50 % на погашення боргу по аліментам. Зауважив, що відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати, який не повинен перевищувати 50% розміру заробітної плати. Разом з тим, на думку позивача, вказане обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки, у такому випадку, розмір відрахувань не може перевищувати 70%. Також, позивач зазначив, що відповідачем не дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку надсилання сторонам документів виконавчого провадження, а саме: щодо направлення постанов про закінчення виконавчого провадження № 40918533 від 06 грудня 2013 року та № 40918499 від 06 грудня 2013 року з порушенням трьохденного терміну, встановленого частиною 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника. Представник відповідача заперечував проти позовних вимог з тих підстав, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем до відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції було подано заяви про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню вимог про сплату боргу № Ф-244 від 10 травня 2013 року про стягнення боргу в сумі 1 1194 грн. 03 коп. та № Ф-244 від 05 серпня 2013 року про стягнення боргу в сумі 1 194 грн. 03 коп. з ФОП [PERSON] /а. с. 7-10/. Постановами державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції були закінчені виконавчі провадження № 38522133 та № 39895430 у зв'язку з тим, що боржник працює на ПАТ "Кременчуцький завод металевих виробів" за адресою 39621, м. Кременчук, вул. Крупської, 2, що є територією обслуговування Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ, а виконавчі документи передані на виконання до Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ /а. с. 33-34/. Постановами державного виконавця Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції від 27 листопада 2013 року були відкриті виконавчі провадження: № 40918533 про примусове виконання вимоги № Ф-244 від 10 травня 2013 року про стягнення боргу в сумі 1 194 грн. 03 коп. з ФОП [PERSON] /а. с. 11/; № 40918499 про примусове виконання вимоги № Ф-244 від 05 серпня 2013 року про стягнення боргу в сумі 1 194 грн. 03 коп. з ФОП [PERSON] /а. с. 12/. Вказані постанови були отримані позивачем 02 січня 2014 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції. 06 грудня 2013 року відповідачем прийняті спірні постанови про закінчення виконавчого провадження № 40918533 та № 40918499 /а. с. 13, 15/. Як вбачається з вказаних постанов, державним виконавцем встановлено, що боржник - ФОП [PERSON] - дійсно працює на ПАТ «Кременчуцький завод металевих виробів». Підставою для закінчення виконавчого провадження стало те, що з боржника вже утримується заборгованість в розмірі 50% на погашення боргу по аліментам. Також, виконавчі документи були передані на виконання за належністю до відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції. Вказані постанови були отримані позивачем 17 січня 2014 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції. Також, згідно копії поштового відправлення, яким відповідачем було направлено оскаржувані постанови на адресу позивача, вбачається, що датою відправки поштового відправлення є 13 січня 2014 року, що підтверджується відбитком датоштемпеля /а. с. 14-16/. Позивач не погодився з діями та рішеннями відповідача, у зв'язку з чим звернувся до суду з даною позовною заявою. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Так, зі спірних постанов від 06 грудня 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 40918533 та № 40918499 вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження стало те, що з боржника вже утримується заборгованість в розмірі 50% на погашення боргу по аліментам. На підтвердження даної обставини відповідачем до суду були надані постанови Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про: відкриття виконавчого провадженням № 40520903 від 01 листопада 2013 року про примусове виконання виконавчого листа № 2-3454/2004 від 15 листопада 2004 року, виданий Крюківським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]., в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 вересня 2004 року /а. с. 31/; звернення стягнення на дохід боржника від 04 грудня 2013 року про проведення утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику [PERSON], після відрахування податків щомісяця в розмірі 50% до погашення боргу на суму 13 177 грн. 49 коп., після погашення суми боргу 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше за неоподаткований мінімум доходів громадян, щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO], повноліття. Позивач зауважив, що відповідно до вимог статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати, який не повинен перевищувати 50% розміру заробітної плати. Разом з тим, на думку позивача, вказане обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки, у такому випадку, розмір відрахувань не може перевищувати 70%. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Так, відповідно до вимог статті 128 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічні за змістом норми містяться також і в Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно вимог частин 3, 4 статті 70 зазначеного Закону, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З наведених норм можна зробити висновок, що якщо з працівника вже стягуються кошти за іншими видами стягнень, то розмір усіх відрахувань не може перевищувати 50%. Разом з цим, це обмеження не поширюється на ті випадку, коли, одночасно з іншими видами стягнень до працівника застосовуються стягнення у вигляді аліментів. В такому випадку розмір відрахувань з заробітної плати не може перевищувати 70%. В даному випадку до боржника ФОП [PERSON] вже застосовуються стягнення саме у вигляді аліментів, а не інші види стягнень, а тому виключення щодо збільшення розміру відрахувань до 70%, наведене у частини 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», не поширюється на дані спірні правовідносини. Отже, при винесенні спірних постанов від 06 грудня 2013 року про закінчення виконавчого провадження № 40918533 та № 40918499 відповідач діяв в порядку та у спосіб, що встановлені чинним законодавством України. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, серед іншого, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Також, згідно частини 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Так, спірні постанови про закінчення виконавчого провадження № 40918533 та № 40918499, прийняті державним виконавцем 06 грудня 2013 року, були отримані позивачем 17 січня 2014 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції. Також, згідно копії поштового відправлення, яким відповідачем було направлено оскаржувані постанови на адресу позивача, вбачається, що датою відправки поштового відправлення є 13 січня 2014 року, що підтверджується відбитком датоштемпеля /а. с. 14-16/. Тобто, в порушення вимог частини 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" відповідач направив спірні постанови про закінчення виконавчого провадження на адресу УПФУ в Кременчуцькому районі з пропущенням триденного строку. Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Кременчуцькому районі Полтавської області підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії державного виконавця Крюківського відділу Державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції щодо направлення постанов про закінчення виконавчого провадження № 40918533 від 06 грудня 2013 року та № 40918499 від 06 грудня 2013 року з порушенням триденного строку, встановленого частиною 3 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial