Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

[PERSON] подано адміністративний позов щодо визнання недійсною та скасування Постанови про закінчення виконавчого провадження №36557934 від 26.06.2013р., винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області Тумкою М.В. Позов мотивований тим, що, на думку стягувача, державний виконавець не вчинив всі виконавчі дії та здійснив примусове виконання судового рішення, тому просить скасувати дану постанову, визнати протиправною відмову начальника ДВС в задоволенні скарги. Також, позивачка вважає, що Управлінням праці та соціального захисту населення Сумської міської ради допущено бездіяльність щодо невиконання Постанови Зарічного районного суду м. Суми №2-а/6558/11 від 05.09.2011р., а саме не подано до органів державного казначейства документи про уточнення показників бюджетних зобов'язань, тому просить визнати таку бездіяльність протиправною. В призначене судове засідання учасники процесу не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому, на підставі ч.1 ст.41 КАС України, суд вирішив провести судове засідання за відсутності належним чином повідомлених сторін спору без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд заслухавши дослідивши матеріали додані до скарги, документи виконавчого провадження №36557934, надані державним виконавцем, встановив наступне. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05.09.2011 року у справі № 2-а-6558/11 (а.с.8) зобов'язано відповідача здійснити перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік відповідно до ч.4 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та здійснити відповідні доплати з врахуванням раніше виплачених сум. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду вказана постанова залишена без зміни, і на її підставі 09.11.2012р. видано виконавчий лист, 14.02.2012р. відкрито виконавче провадження. 26.06.2013р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». В силу ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, державний виконавець зобов'язаний неухильно дотримуватись вимог закону та не може виходити за межі наданих повноважень. Згідно з ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно та в повному обсязі вживати виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 11 Закону України „Про витовче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу, який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону. Відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Державний виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. Однак, з наданих суду документів не встановлено, що державним виконавцем перевірено виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 Закону для самостійного виконання рішення, відсутні відомості про накладення на боржника чи його керівника штрафів, а також вчинення дій стосовно перевірки їх сплати; матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом; акт про доведення до відома боржника резолютивної частини судового рішення також відсутній. Державний виконавець з незрозумілих для суду причин обмежився зверненням до суду з поданнями про зміну порядку та способу виконання судового рішення, отримавши відмови не вчиняв інших виконавчих дій. Отже, державним виконавцем порушено вимог ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, адміністративний позов в частині визнання протиправною постанови є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню. Однак, суду не надано копії відмови начальника ВДВС в задоволенні скарги позивачки, наявна в матеріалах справи відповідь №2815/02.1-30 від 03.09.2013р. (а.с.13-15) лише роз'яснює порядок оскарження дій державного виконавця та описує хід виконавчих дій, тобто є листом, а не рішенням суб'єкта владних повноважень, жодним чином не порушує права позивачки. Отже, в цій частині позов не підлягає задоволенню. З приводу позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради суд виходить з наступного. Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. На думку суду, безпідставним є посилання управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради на те, що виконання рішення суду є неможливим через відсутність бюджетних асигнувань, оскільки з огляду на практику Європейського Суду з прав людини, державний орган не може посилатися на відсутність бюджетних асигнувань, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням ( справа Кечко проти України рішення від 08.11.2005 року). В рішенні від 15.10.2009 року у справі Комнацький проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією. Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином, невиконання рішення суду управлінням праці та соціального захисту населення Сумської міської ради у зв'язку з відсутністю коштів є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17.07.1997 року. Згідно з п. 2.10 порядку обліку зобов'язань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства України, затвердженого Наказом Державного казначейства України від 09.08.2004 року № 136, у разі змін умов бюджетних зобов'язань розпорядник бюджетних коштів повинен протягом семи робочих днів з дати їх виникнення подати до органів Державного казначейства України Реєстр та/або Реєстр фінансових зобов'язань і відповідні підтверджуючі документи щодо уточнення реквізитів та показників таких бюджетних зобов'язань. Згідно з п.2.12 Порядку та ч.6 ст.48 Бюджетного Кодексу України бюджетні фінансові зобов'язання щодо виплати допомоги, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Відповідно до ст.23 ч.7 Бюджетного Кодексу України у межах загального обсягу бюджетних призначень за бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (місцевий фінансовий орган) за обґрунтованим поданням головного розпорядника бюджетних коштів здійснює перерозподіл бюджетних асигнувань, затверджених у розписі бюджету та кошторисі, в розрізі економічної класифікації видатків бюджету, а також в розрізі класифікації кредитування бюджету - щодо надання кредитів з бюджету. В матеріалах справи відсутні докази того, що управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради направив інформацію або звернувся з поданням до органу державного казначейства України про наявність додаткових фінансових зобов'язань. Відсутні також дані про те, чи зверталося управління праці та соціального захисту населення з офіційними запитами до головного розпорядника коштів з приводу виділення додаткових асигнувань, перерозподілу обсягів субвенції з державного бюджету та внесення змін до кошторису управління з метою виконання рішення суду. Таку бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради суд вважає протиправною, тому задовольняє позовні вимоги також в цій частині. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: partial