Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

В лютому 2011 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області про визнання дій протиправними та зобов*язання відповідача нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, як дитині війни у відповідності до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та у подальшому. Постановою суду першої інстанції позов задоволено частково, внаслідок чого зобов'язано відповідача здійснити на користь позивача, нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22.07.2010р., з урахуванням фактично виплачених сум. Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог. Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач належить до соціальної групи «діти війни», та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. На час розгляду цієї справи судом розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України "Про загальнообов"язкове соціальне страхування" і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб що втратили працездатність. Відповідно до ст. 2 ч.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком. Таким чином, для позивача, як дитині війни вказане підвищення повинно розраховуватись, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму. Судова колегія зазначає що суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо протиправного недотримання відповідачем норм матеріального права. Але задовольняючи вимоги про зобов"язання відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії за період часу з 22.07.2010 р. по 21.08.2010р . суд припустився помилки. Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку. Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав,свобод чи інтересів. Позивачем щодо вимог за період з 22.07.2010р. по 21.08.2010р. пропущений шестимісячний строк звернення до суду. Жодних поважних причин пропущення цього строку звернення до суду за вказаний період позивачем не наведено. Разом з цим, пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік"від 14 червня 2011 року № 3491-VI, який набрав чинності з 23 липня 2011 року, зазначено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни"від 18 листопада 2004 року № 2195-4 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. У зв'язку з прийняттям зазначеного нормативно-правового акту терміни застосування положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Одже, беручи до уваги позовні вимоги позивача колегія суддів зазначає, що кінцевим строком відновлення порушеного права позивача на отримання підвищення до пенсії за віком, як дитині війни, вважати 23 липня 2011 року. Таким чином, позивач має право на перерахунок та виплату недоотриманого щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 22.08.2010 року по 22.07.2011 року з урахуванням фактично отриманих сум. З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції не правильно встановлено обставини по справі та постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Результат розгляду: partial