Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

23.09.20140 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 про стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» 28 657,10 грн. основного боргу, 285,17 грн. - витрат по оплаті державного мита, 312,5 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 5 965,44 грн. витрат на проведення судової експертизи (всього на суму 35 220,21 грн.). З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2010 на рахунок Міністерства юстиції України згідно з платіжною вимогою від 22.10.2010 №163/4-2 та на виконання згадуваного наказу Господарського суду м. Києва здійснено стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 35 220,21 грн. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.11.2010 постановлено стягнути з державного комітету України з державного матеріального резерву виконавчий збір у сумі 3522,02 грн. Відповідно до копії банківської виписки 19.05.2011, яка міститься в маетріалах справи, на рахунок ВАТ «Укртелеком» з рахунку Міністерства юстиції України надійшли коти в сумі 31 698,19 грн. на підставі наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010. В подальшому, постановою від 15.03.2013 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» наказ Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 повернуто стягувачу (позивачу). Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. 29.04.2013 позивачем надіслано до Державної казначейської служби України заяву №11-23/159 із оригіналом наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 про стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» залишку боргу в сумі 3522,02 грн. Листом від 04.06.2013 №5-08/5788-13760 Державна казначейська служба України повернула позивачу вказаний вище наказ Господарського суду м. Києва із доданими документами без виконання та повідомила, що 28.10.2010 на рахунок Міністерства юстиції України згідно з платіжною вимогою від 22.10.2010 №163/4-2 та на виконання вказаного вище наказу здійснено стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» борг в сумі 35 220,21 грн. 25.07.2013 позивач повторно звернувся до Державної казначейської служби України із заявою щодо стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» залишку боргу в сумі 3522,02 грн. на виконання наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010. Листом від 07.10.2013 №5-08/1231-2Н623 Державна казначейська служба України повернула позивачу вказаний вище наказ Господарського суду м. Києва із доданими документами без виконання з підстав вказаних вище. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, що передбачає ч.1 ст. 2 даного Закону. Положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" закріплюють гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 3 даного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до Державної казначейської служби України документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, Державна казначейська служба України протягом п'яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача. У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення Державна казначейська служба України повертає заяву стягувачу. Стягувач має право повторно звернутися до Державної казначейської служби України для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення Державної казначейської служби України. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до Державної казначейської служби України необхідних для цього документів та відомостей. У відповідності до п. 3 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 8453, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Тобто, даними нормами закріплено право органу державної казначейської служби здійснювати заходи для виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган. Дане право реалізується шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Списання коштів відбувається на підставі відповідного виконавчого документу. Відповідно до п. 6 згаданого Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. Згідно пункту 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ: - не підлягає виконанню органом Казначейства; - подано особою, що не має відповідних повноважень; - пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку; - видано або оформлено з порушенням установлених вимог; - рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку; - суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом; - відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем; - стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання; - наявні інші передбачені законом випадки. Як зазначено вище, Державною казначейською службою України 28.10.2010 згідно з платіжною вимогою від 22.10.2010 №163/4-2 та на виконання наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 здійснено стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 35 220,21 грн., тобто з боржника відповідно до згадуваного наказу стягнуто борг у повному обсязі. В подальшому, стягнуті відповідачем кошти були розподілені органом виконавчої служби та перераховані стягувачу (позивачу) в рахунок часткового погашення боргу та в рахунок стягнення виконавчого збору. Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначено вище, відповідно до п. 6 Порядку підставою для стягнення коштів є оригінал виконавчого документу, в даному випадку судового наказу. Відповідачем на виконання наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 стягнуто з боржника (Державного комітету України з державного матеріального резерву) грошові кошти в 35 220,21 грн. Отже, наказ Господарського суду м. Києва №45/199 виданий 06.04.2010 виконано повному обсязі, а відтак відсутні підстави для стягнення з боржника на виконання вказаного наказу грошових коштів, в сумі, що перевищує загальний розмір боргу відповідно до такого наказу та рішення Господарського суду м. Києва у вказаній вище справі. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності виконавчого документу та/або судового рішення про стягнення на користь позивача з Державного комітету України з державного матеріального резерву коштів в сумі 3 522,02 грн. За таких обставин, твердження позивача наявність обов'язку Державною казначейською службою України виконати рішення Господарського суду м. Києва по справі №45/199 про стягнення з Державного комітету України з державного матеріального резерву коштів в сумі 3 522,02 грн. є необґрунтованим та таким, що спростовуються матеріалами справи. Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно. Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи, що відповідачем в повному обсязі стягнуто з Державного комітету України з державного матеріального резерву борг відповідно до наказу Господарського суду м. Києва №45/199 виданого 06.04.2010 з примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №45/199, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: denied