Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

Позивач, Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому після уточнення позовних вимог просить суд скасувати рішення від 09.08.2013 року №889 про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату суми єдиного внеску. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 27.12.2011 року Господарським судом Харківської області було порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Завод імені В.О.Малишева" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. На час звернення до суду з цим адміністративним позовом провадження у справі про банкрутство триває. Позивач посилається на те, що нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, статтею 12 цього Закону, визначено конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штрафи і пеня, та цей проміжок часу повністю відповідає строку дії мораторію на задоволення вимог кредиторів і ніяк не пов'язаний з поняттям мораторію. Позивач посилається на те, що за змістом зазначеної норми боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, встановлених спеціальними нормами законодавства. Позивач зазначає, що УПФ України в Комінтернівському районі м. Харкова проігноровано приписи, зазначені у Постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 18 грудня 2012 року. Відповідач проти позову заперечував, надав письмові заперечення в яких посилався на ст.1, ч.4 ст.12, ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", постанови Верховного Суду України. Представник позивача - в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача - в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав. Позивач - Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" - зареєстрований платником страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова. За визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно з п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Пунктом 1 ч.2 ст.6 Закону встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Частиною 8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Відповідно до ч.9 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований. Згідно з ч.12 ст.9 вказаного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Відповідно до ч.1 ст.25 Закону, рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених статтею 25 Закону. (Частина 2 ст.25 Закону.) За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. (Частина 6 ст.25 Закону.) Судом встановлено, що Державне підприємство "Завод імені В.О.Малишева" не сплатило єдиний внесок за період з 20.03.2013 року по 31.07.2013 року. Відповідно до ч.10 ст.25 Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. (Частина 13 ст.25 Закону.) Згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону, територіальний орган Пенсійного фонду застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа територіального органу Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. (Частина 14 ст.25 Закону.) На виконання вимог ч.14 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м.Харкова прийнято рішення №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до ДП "Завод імені В.О.Малишева" застосовано штраф у розмірі 434 210,67 грн. та нараховано пеню у розмірі 508 099,11 грн. (а.с.6). Прийнятим за результатами розгляду скарги позивача на вказане рішення - рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.10.2013 року №14180-07/20 залишено без змін рішення УПФ України в Комінтернівському районі м.Харкова №889 від 09.08.2013 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а скаргу підприємства залишено без задоволення. Щодо обґрунтування позовних вимог позивача про те, що статтею 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", визначено конкретний проміжок часу, протягом якого не нараховуються штрафи і пеня суд зазначає. Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.12.2011 у справі №5023/10655/11 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Завод імені В.О.Малишева", з моменту прийняття ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. (а.с.21). Судом також встановлено, що на час звернення до суду з цим адміністративним позовом провадження у справі про банкрутство триває, але при цьому позивач продовжує здійснювати господарську діяльність та нараховувати заробітну плату співробітникам. Згідно з ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: - забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; - не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Суд зазначає, що наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. Виходячи з наведеного, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. Таким чином, що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, похідними від основного зобов'язання. Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Отже, нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій ґрунтується на законі. Нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості за зобов'язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або ви знання його банкрутом" лише з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 9 липня 2013 року у справі №21-178а13 (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 32532869), та постанові судової палати в адміністративній справі Верховного суду України від 26.02.2013 року №21-34а12. Згідно з приписами статті 244-2 КАС України вказане рішення та правова позиція Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. При розгляді зазначеної справи судом враховано ч.2 ст.161 КАС України, відповідно до якої при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу. З огляду на приписи ч.2 ст.161 КАС України, суд не бере до уваги постанову судової палати у господарських справах Верховного Суду України, на яку посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, оскільки зазначена постанова прийнята не за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.237 цього Кодексу, ця правова позиція стосуються двох суб"єктів, що господарюють, правовідношення між якими не врегульовано нормами КАС України. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення №889 від 09.08.2013 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску прийнято управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 та ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачем не наведено суду обставини, що свідчили б про протиправність оскаржуваного рішення УПФ України в Комінтернівському районі м.Харкова №889 від 09.08.2013 року. На підставі викладеного та відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона належними і достатніми доказами повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування рішення УПФ України в Комінтернівському районі м.Харкова №889 від 09.08.2013 року - є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Результат розгляду: denied