Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

13.09.2011 року позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління праці та соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмову у призначенні і виплаті разової грошової допомоги до 5 травня, як дружині померлого інваліда Великої Вітчизняної Війни, яка не одружилася вдруге з 2008 року відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язання нарахувати та виплатити грошову допомогу відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2008-2011 роки у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, які згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлені у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Постановою Суворовського районного суду м. Херсона у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.99 КАС України - адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду встановленого цим Кодексом або іншими Законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги за 2008-2010 роки підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 100 КАС України, оскільки позивач не надала доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач є дружиною померлого ветерана війни /а.с. 5 з.б./ та відповідно до вимог ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня має право на одержання разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до вимог статті 17 вищевказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів. Підпунктом б підпункту 4 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була викладена в іншій редакції та визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Але рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Відповідно до ст. 152 Конституції України, Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VI будь-яких змін до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які б зменшували розмір виплат, не вносилось. Проте, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачеві разової грошової допомоги до 5 травня за 2011 рік у розмірі 320,00 грн. керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 04 квітня 2011 року № 341. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, виходячи з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні розміру разової грошової допомоги до 5 травня суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про правомірність застосування постанови Кабінету Міністрів України від 04 квітня 2011 року № 341, на підставі якої була нарахована допомога позивачу, оскільки остання має нижчу юридичну силу та в такому випадку застосуванню підлягає ч. 5 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, колегія суддів вважає, що у зв'язку з порушенням норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи відповідно до ст.202 КАС України, оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Результат розгляду: partial