Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВ „Саратське автотранспортне підприємство №15166" до Управління Укртрансінспекції в Одеській області про визнання не законною Постанови № 031300 від 23.10.2013 року про застосування фінансових санкцій. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність в його діях порушень ч.1 абз.3,8 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", наявність у нього всіх документів, передбачених законодавством. 29 вересня 2013 року під час перевірки автотранспортного засобу марки БАЗ, реєстраційний номер [NUMBER], який належить ТОВ «Саратському АТП 15166» було виявлено порушення. Автобус не був облаштований тахографом та у водія була відсутня індивідуальна контрольна книга обліку робочого часу та відпочинку, що передбачено наказом. Два правопорушення були зафіксовані в акті проведення перевірки. 23 жовтня 2013 року начальником управління Укртрансінспекції Одеської області на основі одного акту про виявлення двох порушень від 29 вересня 2013 року винесено тридцять постанов про застосування фінансової санкції до позивача в розмірі 340,00 грн. через відсутність у водія індивідуальної контрольної книги обліку робочого часу та відпочинку. Однак позивач вважає таку постанову незаконною, з підстав того, що складання за результатами перевірки тридцяти постанови про застосування фінансових санкцій на підставі одного акту перевірки не передбачено законодавством. В звязку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання надав письмові заперечення на адміністративний позов, у яких позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що дії посадових осіб Управління Укртрансінспекції в Одеській області, які здійснювали перевірку та приймали рішенні про застосування адміністративно-господарських штрафів, вчинялися в межах правового поля, при наявності порушень у перевізника вимог законодавства про автомобільний транспорт. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та письмові заперечення, перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини. Судом встановлено, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Саратське автотранспортне підприємство № 15166" здійснює внутрішні перевезення пасажирів автобусами. Згідно завдання на перевірку від 27.09.2013 року № 0003095 співробітниками Управління Укртрансінспекції в Одеській області 29.09.2013 року проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільним транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт № 079370 від 29.09.2013 року (а.с.40). В ході перевірки 29.09.2013 року встановлено, що транспортним засобом марки БАЗ, н/з [NUMBER], який належить ТОВ "Саратське автотранспортне підприємство № 15166", та перебував під керуванням водія [PERSON], надавалися послуги з перевезення пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст.39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Зокрема, у перевізника відсутній протокол про перевірку та адаптацію тахографу до транспортного засобу, до перевірки не надано листки праці та відпочинку водія, чим порушено абз.8 ч.1 ст.60 цього Закону. На підставі вищезазначеного акту перевірки Управлінням Укртрансінспекції в Одеській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.10.2013 року № 031300 (а.с.24), якою на ТОВ "Саратське автотранспортне підприємство № 15166" за порушення абз.8 ч.1 ст.60 Закону, зокрема, за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів накладено штраф в розмірі 340 гривень (20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). Суд вважає зазначену постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу необґрунтованою, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до п.1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 387/2011, Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт та ведення дорожнього господарства). Пунктом 7 Положення встановлено, що Укртрансінспекція реалізовує свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Відповідно до ч.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Згідно з п. 4 даного Порядку державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Згідно п.п.12-17 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті рейдова перевірка додержання суб'єктом господарювання, зокрема іноземним, вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Щотижневий графік складається з урахуванням проведення рейдових перевірок не частіше ніж один раз на квартал. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. Рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Під час проведення такої перевірки можливе застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис "Укртрансінспекція", та використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями Європейської угоди, здійснення габаритно-вагового контролю. Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансінспекції. Відповідно до п.27 даного Порядку за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. Однак, як вбачається з оскарженої постанови від 23.10.2013 року, вона не містить усіх необхідних відомостей, які визначені додатком 5 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що є порушенням п.27 даного Порядку. Так, у постанові, зокрема, не зазначено банківські реквізити суб'єкта господарювання, дані про свідоцтво про державну реєстрацію, номер, серію та дату видачі ліцензії. Що стосується суті виявлених в ході перевірки порушень, суд зазначає наступне. Як зазначено в оскаржуваній постанові №031300, штрафні санкції до позивача застосовані у зв'язку із порушенням ч.1 абз.8 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (відсутній щоденний листок праці та відпочинку водія за19.09.2013 року). Відповідно до ст.18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов'язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Згідно із пунктами 7.1, 7.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010р. №340, державний контроль за дотриманням режимів праці та відпочинку водіїв здійснюється посадовими особами урядового органу державного управляння з питань контролю на автомобільному транспорті. Головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до абз.8 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Однак, вказаною нормою Закону не передбачена відповідальність за відсутність у водія щоденного листка праці та відпочинку водія. При цьому встановлення відсутності індивідуального контрольного листка режиму праці та відпочинку водія не тотожна встановленню порушення режиму праці та відпочинку водієм. Відповідно пунктів 6.2, 6.4 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010р. №340, облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. Графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника. Виходячи з викладеного та ураховуючи, що ані ст.39, ані ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" прямо не передбачають необхідність наявності для водіїв транспортних засобів щоденних листків праці та відпочинку як документів, на підставі яких здійснюється автомобільні пасажирські (вантажні) перевезення, відсутність таких документів під час проведення рейдової перевірки не може сама по собі означати порушення режиму праці та відпочинку водієм. Крім того, суд звертає увагу на те, що перевірка відповідно до акту перевірки від 29.09.2013 року № 079370 здійснювалася 29.09.2013 року, а в якості порушення зазначено відсутнсть щоденного листка праці та відпочинку водія за 19.09.2013 року, тобто за 10 днів до перевірки. Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначений Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24 червня 2010 року № 385. Згідно пунктів 3.1., 3.3 Інструкції Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР. Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. При цьому, п. 6.3 Положення № 340 встановлено, що до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує ТЗ, що зазначений пункті 6.1. цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3). Отже у разі не обладнання ТЗ Тахографом водій в будь-якому разі повинен мати при собі індивідуальну контрольну книжку водія за формою, визначеною Додатком 3 до Положення, а у разі відсутності такої книжки настає відповідальність за абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт". При цьому, згідно за актом перевірки від 29.09.2013 року № 079370 тахограф визнаний недіючим у зв'язку із тим, що останній не був повірений, так як документу на підтвердження повірки тахографу до перевірки надано не було. Таким чином, в звязку з відсутністю тахографа, водій позивача повинен був вести індивідуальну трудову книжку водія, адже індивідуальна контрольна книжка водія є іншим документом, передбаченим законодавством, на підставі якого виконуються вантажні перевезення згідно з ч.2 ст.48 Закону та який вимагається для водія відповідно до п.6.3 Положення №340. Однак судом встановлено, що наявність чи відсутність такої індивідуальної книжки водія в ході перевірки, за результатами якої було складено акт перевірки від 29.09.2013 року № 079370, не перевірялася, принаймні зазначеним актом не встановлювалася. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до перевізника застосовано вид відповідальності за порушення, наявність якого виходячи з приписів Положення №340 в ході рейдової перевірки не встановлювалась, тобто не виявлено, в чому саме полягало порушення режимів праці згідно із нормами розділів ІІІ-V Положення №340 (відповідальність за абз.8 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт"). Як вбачається з акту перевірки та прийнятої на його підставі постанови, що оскаржується, відповідач безпідставно ототожнив відсутність щоденних листків праці та відпочинку водія з порушенням режимів праці та відпочинку водія, що призвело до протиправного застосування адміністративно-господарських штрафів на підставі абз.8 ч.1 ст.60 Закону. Таким чином, як встановлено судом, до позивача застосовано штрафні санкції із порушенням ч.1 абз.8 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, однак такі факти актом перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову відповідачем не встановлені, наявність такого порушення в ході перевірки не виявлена у належний спосіб та не перевірена відповідачем під час розгляду справи про порушення, оскільки докази зворотного відповідачем не надані. Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Згідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо доведення правомірності прийнятої постанови не виконано, не відповідає критерію обґрунтованості рішення відповідача як суб'єкта владних повноважень, а тому згідно положень ч.2 ст.162 КАС України підлягає визнанню протиправним та скасуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ „Саратське автотранспортне підприємство №15166" підлягають задоволенню повністю.

Результат розгляду: granted