Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

10 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що починаючи з 20 березня 2007 року позивачка [PERSON] отримувала пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Починаючи з 25.12.2010 року отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу». Дізнавшись із судової практики Верховного Суду України (постанова від 20.02.2012 року по справі № 21-430а-11) та постанови Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 «Про виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2011 року за № 210/18948 про необхідність врахування у складі заробітної плати для призначення і перерахунку пенсії усіх виплат, на які нараховані та сплачені до пенсійного фонду страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, позивач [PERSON] двічі зверталася із заявами від 19.08.2013 року, 09.09.2013 року на адресу відповідача про надання довідки про складові зарплати за період з 01.12.2008 року - 30.11.2010 року форма якої, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 із документальним підтвердженням (копіями наказів про інші виплати), з урахуванням індексації заробітної плати та розшифровкою інших виплат в такій довідці, з яких справлялися страхові внески: матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань тощо. Проте, листами від 02.09.2013 року та № 934/3-20, від 25.09.2013 року №1014/3-20 у видачі довідки про складові зарплати було відмовлено із посиланням на норми Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та роз'яснено право на оскарження рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заявах. Дії Відповідача вважає протиправними і такими, що порушують її законні та конституційні права на більший розмір пенсії. Тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву в якій справу просить слухати без її участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в судовому засіданні проти позову заперечила посилаючись на долучені до матеріалів справи письмові заперечення на позов, просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позову з підстав, що наведенні в письмових запереченнях на позов. Вислухавши в судовому засіданні представників відповідачів, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. Пенсійний фонд України, згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011р. № 384/2011, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Відповідачі - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова, згідно із Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002р. № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 25.02.2008р. № 5-5), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21.05.2002р. за № 442/6730, є органом Фонду, підпорядкованим відповідно головному управлінню в області, що разом з цими управлінням утворює систему територіальних органів Фонду. Відповідно до п. 1.2. даного Положення управління у своїй діяльності керується, зокрема, Конституцією та законами України, актами Кабінету Міністрів України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (далі-Позивач) починаючи з 20 березня 2007 року отримувала пенсію по інвалідності III групи від загального захворювання згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Починаючи з 25.12.2010 року отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» В зв'язку з неправильним нарахуванням пенсії позивач двічі зверталася із заявами від 19.08.2013 року, 09.09.2013 року на адресу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Львівські області про надання довідки про складові зарплати позивача за період з 01.12.2008 року - 30.11.2010 року форма якої, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 із документальним підтвердженням (копіями наказів про інші виплати), з урахуванням індексації заробітної плати та розшифровкою інших виплат в такій довідці, з яких справлялися страхові внески: матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань тощо. Листами від 02.09.2013 року № 934/3-20 та від 25.09.2013 року№1014/3-20 у задоволенні вказаних вимог позивачки було відмовлено із посиланням на норми Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» та роз'яснено право на оскарження рішення про відмову у задоволенні вимог, викладених у заявах. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу», на яку посилається відповідач, визначає умови оплати праці державних службовців, а не умови їх пенсійного забезпечення. Згідно частини 2 статті 33 цього Закону заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Відповідно до частини 6 статті 33 цього Закону державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. Частиною 7 цього Закону встановлено, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно частини 2 статті 35 цього Закону державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу. З огляду на вказане, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально - побутові питання визначена законом, а повноваження щодо встановлення конкретних розмірів посадових окладів, матеріальної допомоги, доплат делеговані Уряду України. Відповідно абз.4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексації підлягає оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер. Індексація заробітної плати являє собою дохід, з якого відповідно до статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів відповідно до діючого законодавства на день одержання заробітку (виплат, доходу). Окрім цього, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 форма довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» вказує на необхідність пенсійного органу врахувати позивачці [PERSON] «Інші виплати». Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлено, платниками єдиного внеску також: є працівники - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, установах та організаціях, в інших юридичних осіб - підприємців на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, у фізичних осіб на умовах трудового договору контракту). Тобто працівники, які працюють - перебувають у трудових відносинах з організацією - є застрахованими особами та підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. За змістом частини 2 статті 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Верховний Суд України своєю постановою від 20 лютого 2012 року звертає увагу на перевагу в застосуванні норм права спеціальних норм, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії: статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Стаття 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає включення до заробітку для обчислення пенсії всіх видів оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) зареєстрованої особи для обчислення пенсії в даному випадку в заробіток позивачки [PERSON] Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного суду України від 14.05.2013 року у справі №21/125а13 та від 28.05.2013 року у справі №21/97а13, постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2013 року у справі № 429/489/2012, постанові Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області від 16.01.2013 року у справі № 2а/267/7/13. Згідно із частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (цією статтею Кодекс доповнено Законом України від 06.07.2010р. № 2747-ІУ) рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому, слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймаються в розрахунок при нарахуванні пенсії. Таким чином, дії відповідача, щодо відмови у видачі довідки позивачу про складові зарплати за період з 01.12.2008 року - 30.11.2010 року форма якої, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 року № 5-1 на думку суду є такими, що порушують права позивача на врахування при призначенні пенсії державного службовця «Інших виплат», на які нараховувалися страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки, відомості, внесені до довідки про складові заробітної плати за визначений період, а саме - «інші виплати» є такими, що безпосередньо впливають на розмір пенсії, а відтак, повинні враховуватись при здійсненні її обчислення та виплати. Відповідач не довів правомірність прийняття свого рішення відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

Результат розгляду: granted