Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Позивач 12 жовтня 2011 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дії управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (надалі - відповідач, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва) неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії в розмірі 30% з 01 січня 2008 року по день винесення рішення судом і виплачувати зазначену надбавку з 01 вересня 2011 року і в подальшому. Окрім того, позивач просила стягнути на її користь кошти, витрачені нею на правову допомогу. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2013 року позовні вимоги - задоволено частково. Суд зобов'язав УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за період з 12 квітня 2011 року по 30 червня 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум. Не погоджуючись з вказаним рішенням УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва звернулося з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 197 КАС України, у зв'язку із поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження. Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач має статус: «дитина війни» (в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни»), що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно з ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виходячи зі змісту позовних вимог, суд першої інстанції визнаючи право позивачки на підвищення пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен був розглянути позовні вимоги по 12 жовтня 2011 року. З цього приводу колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне. У 2011 році до 22 липня 2011 року дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не призупинялась. Положення Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530, які суперечать цьому Закону, та на які посилається апелянт, не можуть бути застосовані, оскільки мають меншу юридичну силу ніж норми Закону. Також, є необґрунтованими твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. Не можуть бути прийняті до уваги й твердження апелянта про те, що розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не застосовується для розрахунку підвищення до пенсії позивача, оскільки іншого розміру мінімальної пенсії за віком чинним законодавством не визначено. В задоволенні позовних вимог після 22 липня 2011 року необхідно відмовити,

Результат розгляду: partial