Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

Пунктом 20.1.30 статті 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, окрім іншого, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами. Дана норма кореспондується з пунктом 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», що був чинним на момент спірних правовідносин. Таким чином, контролюючі органи, до яких відноситься позивач є органами державної влади, уповноваженими здійснювати функцію стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами. Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж», є юридичною особою та зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з кодом 33161549, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 111-112), перебуває на обліку позивача як платник податків з 14 вересня 2004 року за № 4057, про що зазначено в акті про результати перевірки ТОВ «КліматСпецМонтаж» від 12 вересня 2005 року (а.с. 59). Довідкою про результати планової перевірки відповідача від 30 травня 2006 року (а.с. 17-21) встановлено, що основними видами діяльності суб'єкта господарювання згідно з установчими документами та даними довідки ЄДРПОУ від 01.09.2004 року № 7-22-673 є: монтаж систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря, оптова торгівля будівельними матеріалами, спеціалізована роздрібна торгівля непродовольчими товарами, не віднесеними до інших угрупувань. У періоді, що перевірявся товариство з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» (покупець) уклало угоду з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» (продавець) № 1/04 від 01 квітня 2005 року на придбання технології виробництва ливарних модифікованих чавунів на суму 36000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 6000000,00 гривень. Предметом даної угоди є передача технічної документації, яка включає знання та досвід по виготовленню, якими володіє продавець. В свою чергу, продавець - товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» придбало технологію виробництва ливарний модифікованих чавунів на суму 36000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 6000000,00 гривень у товариства з обмеженою відповідальністю «Донлеспром». Крім того, в довідці планової перевірки відповідача зазначено, що 04 квітня 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю «Реклайн» (продавець) уклало угоду з товариством з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» (покупець) про зобов'язання продавця поставити покупцю технологію нового високоефективного технологічного процесу виробництва чавунів та сталі за ціною 60000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 10000000,00 гривень. Суми податку на додану вартість за податковими накладними, виписаними продавцями були включені товариством з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» до складу податкового кредиту за квітень 2005 року, відображені в книзі придбання товарів (робіт, послуг) та відповідають даним податкової декларації з ПДВ за квітень 2005 року. Позивачем не заперечується фактичне передання технологій та здійснення оплати у безготівковій формі, про що зазначено у довідці (а.с.20). Довідкою про результати виїзної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» від 29 травня 2006 року також встановлено придбання відповідачем зазначеної вище технології за договором № 1/04 від 02 квітня 2005 року за ціною 36000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 6000000,00 гривень (а.с. 30-33). Таким чином, податковим органом встановлено, що відповідачем придбано технологію нового високоефективного технологічного процесу виробництва чавуну на загальну суму 36000000,00 гривень з метою штучного формування податкового кредиту в розмірі 6000000,00 гривень, оскільки діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» жодним чином не пов'язана з виробництвом чавуну та сталі. Судом встановлено, що 01 квітня 2005 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» було укладено договір № 1/04 купівлі продажу технології (секретів виробництва) за ціною 36000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 6000000,00 гривень (а.с.6-8). Актом приймання-передачі від 11 квітня 2005 року продавець передав покупцю технічну документацію на паперових носіях - технологію виробництва ливарних модифікованих чавунів з додатками (а.с.9 та 11). На виконання договору від 01 квітня 2005 року продавцем було виписано податкову накладну від 11 квітня 2005 року № 151 на суму 36000000,00 гривень, в тому числі ПДВ - 6000000,00 гривень (а.с.13 та 16). Платіжними дорученнями від 29 квітня 2005 року № 6,7,8 на загальну суму 36000000,00 гривень товариство з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» розрахувалось з товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» за придбану технологію (а.с.14-15). В довідці про результати планової перевірки відповідача від 30 травня 2006 року вказано, що товариство з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» орендує приміщення у [PERSON] загальною площею 43 кв.м за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Саме за вказаною адресою відповідач значиться згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 11). Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомості стосовно товариства з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» не підтверджено вже станом на 01 березня 2010 року. Вищий адміністративний суд України зазначив, що суд при розгляді позову про застосування юридичних наслідків вчинення нікчемного правочину повинен надати такому правочину оцінку та зробити висновок щодо дійсного наміру відповідачів при здійсненні господарських зобов'язань, оскільки саме це є кваліфікуючою ознакою для визнання правочину та здійсненого на його виконання господарського зобов'язання таким, що суперечить інтересам держави і суспільства. Разом з цим, Вищий адміністративний суд України не врахував, що відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг» провадження у справі закрито у зв'язку з його ліквідацією, а стосовно товариства з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 01 березня 2010 року внесено запис про не підтвердження відомостей, що фактично означає - відсутність підприємства за вказаною адресою реєстрації. Ухвалою про прийняття до провадження даної адміністративної справи від 25 лютого 2014 року, суд зобов'язав відповідача надати докази подальшого використання в діяльності підприємства придбаної за договором від 01 квітня 2005 року № 1/04 технології виробництва ливарних модифікованих чавунів та докази отримання прибутку, який підприємство отримало від використання предмета договору. Однак, відповідач до суду не з'явився, доказів не надав. Враховуючи зазначені вище факти щодо не підтвердження відомостей про товариство з обмеженою відповідальністю «КліматСпецМонтаж» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданий позивачем акт від 19 березня 2014 року про те, що відповідач не надає звітність з 2011 року та акт від 27 березня 2014 року щодо не знаходження відповідача за адресою реєстрації, вимоги Вищого адміністративного суду України стосовно встановлення судом дійсного наміру відповідачів при здійсненні господарських зобов'язань виконати неможливо в причин фактичної відсутності сторін угоди від 01 квітня 2005 року. Стосовно вимог Вищого адміністративного суду України надати правочину від 01 квітня 2005 року оцінку, слід зазначити наступне. Питання укладання, виконання, припинення та правових наслідків вчинених правочинів у законодавстві України паралельно урегульовано двома кодексами - Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, що мають рівну юридичну силу. Слід зауважити, що частиною 2 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. При цьому, як зазначено вище, пунктом 20.1.30 статті 20 Податкового кодексу України та пунктом 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», що був чинним на момент спірних правовідносин контролюючим органам надано право звернення до суду з позовами про стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами. Аналогічний припис міститься в частині 1 статті 4 Господарського кодексу України, відповідно до якої, не є предметом регулювання цього Кодексу адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання. З причин зміни правових підстав позову позивачем обрано саме Цивільний кодекс України. Так, статтею 228 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Зокрема, частинами 1-2 наведеної статті передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Матеріали справи не містять жодних доказів використання в господарській діяльності відповідача придбаної ним за договором від 01 квітня 2005 року № 1/04 технології виробництва ливарних модифікованих чавунів, вартість якої за договором складає 36000000,00 гривень. В матеріалах справи є лише відзив на позовну заяву від 10 травня 2007 року, в якому відповідач зауважує про те, що Цивільний кодекс України та статут підприємства не забороняє вчиняти будь-які правочини (а.с. 41). При цьому, відповідач, будучи юридичною особою, посилається на статтю 42 Конституції України в розділі ІІ (права, свободи та обов'язки людини і громадянина) стосовно права на підприємницьку діяльність не заборонену законом. Між тим, згідно наданого позивачем висновку судового експерту з оцінки майна Любченко В.І. від 08 червня 2007 року вартість спірної корисної моделі складає 1 гривню, про що зазначено в судових ухвалах господарського суду Донецької області від 25 червня 2007 року та Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2007 року (а.с. 96-100), а також самому висновку. Крім того, про нікчемність спірної угоди свідчить факт не надання відповідачеві сум відшкодування ПДВ за даною угодою, дослідженою в матеріалах господарської справи № 26/2а. Таким чином, придбана відповідачем технологія виробництва ливарних модифікованих чавунів не може коштувати 36000000,00 гривень та відповідач не довів її подальше використання в своїй господарській діяльності, а також отримання прибутку від неї. Зазначене свідчить про наявність у відповідача умислу на штучне формування податкового кредиту для отримання бюджетного відшкодування за договором від 01 квітня 2005 року № 1/04. Згідно до положень частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до ч. 4 статті 258 Цивільного кодексу України, чинною на час спірних взаємовідносин було встановлено, що до вимог про вживання наслідків нікчемного правочину застосовується спеціальна позовна давність - десять років. Отже, врахувуючи право позивача на звернення з даним позовом, недоведенності з боку відповідача доцільності придбання ним технології виробництва ливарних модифікованих чавунів саме за ціною 36000000,00 гривень, не доведеність подальшого використання в своїй господарській діяльності спірної технології, а також отримання від неї прибутку свідчить про нікчемність укладеного договору від 01 квітня 2005 року № 1/04 та підстав для задоволення вимог про примусове вживання наслідків нікчемного правочину. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі. Відповідно до частини 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. Враховуючи наведене та

Результат розгляду: granted