Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Івано-Франківським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач, УМВС України в області) про визнання незаконними дій та неправомірними висновків службового розслідування. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач як начальник лікарні з поліклінікою Сектору медичного забезпечення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області (надалі по тексту - лікарня з поліклінікою СМЗ УМВС України в області) 01.07.2013 року звернувся із письмовою скаргою до начальника УМВС України в Івано-Франківської області Сало О.М. на неправомірні дії і упереджене ставлення до позивача зі сторони заступника начальника УМВС України в області [PERSON], який був куратором лікарня з поліклінікою СМЗ УМВС України в області. В такій письмовій скарзі позивач виклав ряд обставин про порушення [PERSON] як працівником органів внутрішніх справ керівного складу службової дисципліни. В тому числі повідомив про порушення в січні 2008 року [PERSON] службової дисципліни під час стаціонарного лікування в лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, яке виразилося у спільному разом із іншими посадовими особами керівного складу УМВС України в області розпивання спиртних напоїв у палаті лікарні, що стало наслідком виписки [PERSON] із стаціонарного лікування за порушення лікарняного режиму. За такою скаргою позивача посадовими особами УМВС України в області проведено службове розслідування, висновки якого 23.07.2013 року були затверджені начальником УМВС України в Івано-Франківської області Сало О.М. Позивач вважає, що таке службове розслідування в частині порушення [PERSON] службової дисципліни, яке виразилося у розпиванні спиртних напоїв під час стаціонарного лікування, проведене неповно і усебічно, чим порушено вимоги Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України. Виконавець відповідача, якому доручено проведення службового розслідування не вжив всіх визначених Інструкцією заходів для перевірки факту порушення службової дисципліни, а саме не відібрав пояснення у заявника [PERSON], інших працівників і персоналу лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, які перебували на робочому місці під час події, яка мале місце, на думку позивача, у палаті [PERSON] в 19 січня 2008 року. Не вчинені дії щодо встановлення місця знаходження, перевірки і дослідження документів, які були складені і оформлені при виписці у січні 2008 року [PERSON] із стаціонарного лікування за порушення лікарняного режиму, в тому числі історії хвороби чи амбулаторної карточки хворого. В сукупності вказаних не вчинених перевірочних дій позивач вважає, що службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни проведено неналежно, у зв'язку із чим просить визнати незаконними дії службових осіб УМВС України в області під час проведення службового розслідування за зверненням начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС в області [PERSON], а висновки службового розслідування за таким зверненням - неправомірними. 18.03.2014 року позивач через канцелярію суду подав письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить: визнати незаконними дії посадових осіб УМВС України в області під час проведення службового розслідування за зверненням начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС в області [PERSON]; визнати неправомірними висновки службового розслідування за зверненням начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області [PERSON] в частині встановлення фактів розпивання [PERSON] спиртних напоїв у приміщенні СМЗ УМВС України в області (а.с. 71-70). У судовому засіданні 26.03.2014 року представник позивача підтримав позивні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві і заяві про уточнення позовних вимог. У зв'язку із тим, що позивач уточнив позовні вимоги в межах первинного предмету оскарження суд протокольною ухвалою від 26.03.2014 року прийняв таку заяву. Відповідач в судовому засіданні адміністративного позову не визнав, подавши до суду письмове заперечення проти його задоволення (а.с. 72). Пояснив, що за зверненням начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області [PERSON] від 01.07.2013 року відповідними посадовими особами УМВС України в області проведено службове розслідування, за наслідками якого складено висновок, який 23.07.2013 року затверджений начальником УМВС України в області Cало О.М. В ході службового розслідування, що відображено у висновку від 23.07.2013 року, відібрано пояснення у осіб, які могли володіти інформацією про обставини ймовірного порушення службової дисципліни заступником начальника УМВС України в області [PERSON] Всі факти, викладені позивачем у скарзі від 01.07.2013 року, в ході службового розслідування не знайшли свого підтвердження, в тому числі і щодо ймовірного порушення у січні 2008 року [PERSON] лікарняного режиму, перебуваючи на стаціонарному лікуванні в лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області. Дії осіб, які здійснювали перевірки, відповідають регламенту і порядку визначеного в Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, а відтак відсутні підстави визнавати їх незаконними. Щодо позовної вимоги про визнати неправомірними висновки службового розслідування в частині встановлення фактів розпивання [PERSON] спиртних напоїв у приміщенні СМЗ УМВС України в області вказав, що висновок такого розслідування не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України. Такий висновок не породжує у відношенні до позивача жодних прав і обов'язків, не містить в собі норм права у зв'язку із чим, не підлягає оскарженню. Просив суд відмовити у задоволенню позову повністю. Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів. Судом встановлено, що 01.07.2013 року начальник лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області [PERSON] звернувся із письмовою скаргою до начальника УМВС України в Івано-Франківської області Сало О.М. на неправомірні дії і упереджене ставлення до позивача зі сторони заступника начальника УМВС України в області [PERSON], який був куратором лікарня з поліклінікою СМЗ УМВС України в області (а.с. 13-14). У вказаній письмовій скарзі [PERSON] виклав обставин про порушення, на думку позивача, [PERSON] як працівником органів внутрішніх справ службової дисципліни. Серед обставин і подій неприязних трудових стосунків позивач в тому числі повідомив про порушення в січні 2008 року [PERSON] службової дисципліни під час стаціонарного лікування в лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, яке виразилося у спільному разом із іншими посадовими особами керівного складу УМВС України в області розпивання спиртних напоїв у палаті лікарні, що стало наслідком виписки [PERSON] із стаціонарного лікування за порушення лікарняного режиму (останній абзац скарги від 01.07.2013 року). По скарзі позивача посадовими особами УМВС України в області проведено службове розслідування, висновки якого 23.07.2013 року затверджені начальником УМВС України в Івано-Франківської області Сало О.М. (а.с. 9-12). Твердження, викладені у зверненні начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області [PERSON] до керівництва УМВС України в області щодо неправомірних дій окремих працівників органів внутрішніх справ визнано такими, що не знайшли свого об'єктивного підтвердження (а.с. 12). Повідомлені позивачем обставини про можливе розпивання [PERSON] у січні 2008 року спиртних напоїв не підтвердилися на підставі отриманих пояснень у лікаря лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області Лембрика С.П., начальника чергової частини штабу УМВС України в області Боднара Б.Г., колишнього начальника УМВС України в області Струка І.В. і його заступників Стасевича Б.М., [PERSON] Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Предметом дослідження і доказування у розгляді справи є всебічність і повнота проведення відповідачем службового розслідування за зверненням позивача за фактом можливого порушення в січні 2008 року заступником начальника УМВС України в області [PERSON] лікарняного режиму під час стаціонарного лікування в лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області. Спірні правовідносини між позивачем і відповідачем врегульовані Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 року №3460, в редакції чинній на час дій спірних правовідносин (далі по тексту - Дисциплінарний статут), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №114 від 29.07.1991 року (надалі по тексту - Положення №114 від 29.07.1991 року) та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12.03.2013 року (надалі по тексту - Інструкція №230 від 12.03.2013 року). Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 7, частини 1 статті 8 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу. За змістом вимог пункту 2.1 і 2.5 розділу 2 Інструкції №230 від 12.03.2013 року підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (надалі по тексту - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс. Підстави для призначення службового розслідування можуть міститися в службових документах осіб РНС, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів, підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих в установленому законодавством України порядку. Із урахуванням вказаного суд зазначає, що звернення позивача від 01.07.2013 року про порушення службової дисципліни, в тому числі про можливий факт розпивання заступником начальника УМВС України в області [PERSON] спиртних напоїв із іншими працівниками органів внутрішніх справ безпосередньо у палаті під час перебування на стаціонарному лікуванні із фізіологічними наслідками організму внаслідок вживання такого алкоголю і відповідної поведінки, визначеної [PERSON] у скарзі, є правовою підставою для проведення службової перевірки. Положеннями абзацу 12 підпункту 6.2.2. пункту 6.2 розділу 6 "Обов'язки виконавця (голови, членів комісії)" Інструкції №230 від 12.03.2013 року визначено, що виконавець (голова, члени комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, є відповідальним (и) за повноту, усебічність і об'єктивність висновку службового розслідування та не повинен (ні) допускати розголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Таким чином, виконавець, який здійснює службове розслідування зобов'язаний повно, всебічно і об'єктивно провести службове розслідування по обставинах можливого порушення службової дисципліни особами РНС, повідомлених громадянами, в тому числі і працівниками органів внутрішніх справ у відношенні до свого керівника. Відповідно до положень підпункту 6.2.1. пункту 6.2 розділу 6 Інструкції №230 від 12.03.2013 року, виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, має право: - викликати осіб РНС, стосовно яких проводиться службове розслідування, а також інших працівників ОВС, інших осіб (за їх згодою), які обізнані або мають відношення до обставин, що стали підставою для призначення службового розслідування, й одержувати від них письмове пояснення, форма якого наведена в додатку до цієї Інструкції, або усні пояснення, а також документи, які стосуються службового розслідування; - проводити одночасні опитування осіб, у поясненнях яких про обставини порушення є суттєві розбіжності; - ознайомлюватися і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування; - користуватися в установленому порядку обліками та інформаційними базами МВС, ГУМВС, УМВС, ВНЗ; - отримувати та збирати згідно із законодавством України матеріали, що стосуються службового розслідування, у тому числі від інших органів державної влади та місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб, за запитом начальника, який призначив службове розслідування, чи інших уповноважених осіб. Як вже встановлено судом вище повідомлені позивачем обставини про можливе розпивання [PERSON] у січні 2008 року спиртних напоїв із відповідними наслідками не підтвердилися, виходячи із змісту пояснень отриманих у лікаря лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області Лембрика С.П., начальника чергової частини штабу УМВС України в області Боднара Б.Г., колишнього начальника УМВС України в області Струка І.В. і його заступників Стасевича Б.М., [PERSON] Судом витребувано у відповідача всі матеріали службового розслідування (а.с. 47-51). Вивчення і аналіз документів вказаного службового розслідування свідчить про те, що у таких матеріалах міститься лише чотири письмові пояснення наступних осіб - завідуючого СМЗ УМВС України в області Гуцуляка І.М., начальника санепідемстанції СМЗ УМВС України в області Тесленко М.В., лікаря лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області Лембрика С.П. і начальника чергової частини штабу УМВС України в області Боднара Б.Г. Будь-яких інших перевірочних документів, чи документів які свідчать про вжиття заходів на встановлення і перевірку, викладених у зверненні від 01.07.2013 року обставин про можливе порушення у січні 2008 року службової дисципліни, у матеріалах службового розслідування не міститься. У зв'язку із вказаним суд погоджується із окремими доводами представника позивача про не вжиття відповідальним за перевірку всіх заходів на встановлення чи спростування обставин, викладених у скарзі. На переконання суду для перевірки факту можливого розпивання [PERSON] із іншими працівниками органів внутрішніх справ спиртних напоїв із відповідними наслідками такого розпивання у січні 2008 року у палаті лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, відповідальною за розслідування особою не вжито жодних заходів щодо: - встановлення і отримання пояснень у всіх працівників, відповідальних 19 січня 2008 року за чергування і лікувальний процес лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області; - встановлення, виявлення, отримання і дослідження всіх документів лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, які містять в собі інформацію про прийняття на стаціонарне лікування [PERSON], проходження ним такого лікування, причини виписки його 19 січня 2008 року із лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області, в тому числі історії хвороби, амбулаторної карточки хворого тощо; - отримання в заявника ([PERSON]І.) пояснення по повідомлених ним обставинах з метою встановлення доказової бази на підтвердження чи спростування спірної події. Вказане вище дає суду дійти висновку про недотримання відповідачем вимог абзацу 12 підпункту 6.2.2. пункту 6.2 розділу 6 Інструкції №230 від 12.03.2013 року щодо повноти, усебічності і об'єктивності проведення службового розслідування в частині перевірки можливого факту порушення службової дисципліни заступником начальника УМВС України в області [PERSON], яке мало місце 19 січня 2008 року під час проходження стаціонарного лікування в лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області. Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень. У справах щодо оскарження дій суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого, безсторонньо (неупереджено) та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Відтак, у цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Досліджуючи другу позовну вимогу щодо визнання неправомірними висновки службового розслідування за зверненням начальника лікарні з поліклінікою СМЗ УМВС України в області [PERSON] в частині встановлення фактів розпивання [PERSON] спиртних напоїв у приміщенні СМЗ УМВС України в області, суд зазначає наступне. За визначенням, наведеним у пункті 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Закріплення частиною 2 статті 2 коментованого Кодексу положення про можливість оскарження до адміністративних судів будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, не означає спростування висновку про юридичне значення рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень як предмета судового оскарження, так само як не означає і нівелювання способу захисту порушеного права, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Виходячи з аналізу норм Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що рішення суб'єкта владних повноважень в розумінні цього Кодексу - це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин, має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин та впливає на обсяг їх прав та обов'язків. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Правовий акт - це акт волевиявлення (рішення) уповноваженого суб'єкта права, що регулює суспільні відносини за допомогою встановлення (зміни, скасування, зміни сфери дії) правових норм, а також визначення (зміни, припинення) на основі цих норм прав і обов'язків учасників конкретних правовідносин. При цьому, правові акти індивідуальної дії своїми приписами також мають породжувати права і обов'язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. У такому випадку реалізується компетенція видавця цього акту як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта і відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги, невиконання якої, в тому числі може мати місце настання відповідних негативних наслідків у вигляді встановленої законом відповідальності. Тобто, особливою відмінністю правового акту від інших управлінських актів є наявність у ньому змісту управління певної особи шляхом встановлення прав і обов'язків для інших суб'єктів. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. Відповідно до положень пункту 8.1 розділу 8 Інструкції №230 від 12.03.2013 року підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин, вимоги до яких визначені пунктами 8.2, 8.3 і 8.4 вказаної Інструкції. Підпунктом 6.3.6. пункту 6.3 розділу 6 Інструкції №230 від 12.03.2013 року визначено, що особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування вправі оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Тобто, висновок службового розслідування як службовий документ стверджує факт проведення перевірочних заходів і є носієм доказової бази, інформації про встановлені факти та обставини за результатами проведеної перевірки, на підставі якого приймається відповідне рішення керівним складом органів МВС або уповноваженими особами начальницького складу. У даних спірних відносинах висновки службового розслідування, викладені у письмовому висновку від 23.07.2013 року, мали б для позивача юридичне значення лише за умови прийняття відповідачем відповідного рішення, оформленого відповідним наказом чи іншим розпорядчим документом. Отже, висновки службового розслідування, в тому числі обставини у ньому, не є тим рішенням суб'єкта владних повноважень, яке само по собі породжує для позивача певні негативні правові наслідки чи спрямоване на регулювання тих чи інших відносин і носить обов'язковий характер для суб'єктів відносин, яким охоплено службове розслідування. Висновок службового розслідування, в якому зафіксовані певні обставини, виявлені і задокументовані відповідальними працівниками відповідача, не має обов'язкового характеру в сфері публічно-правових відносин, не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень. Вимога визнати протиправними окремі висновки службового розслідування може мати вплив виключно на загальні висновки перевірки, правове втілення яких відбувається шляхом прийняття відповідного наказу або іншого рішення УМВС України в області. Такий наказ і є тим рішенням, що може породжувати або порушувати для позивача відповідні права обов'язки у сфері публічної служби структурних одиниць органів внутрішніх справ. Такого рішення у відношенні до позивача прийнято не було, у зв'язку із чим друга частина позовних вимог не підлягає до задоволення. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial