Рішення адміністративного суду від 2014-03-28 00:00:00+02

Позивач звернувся до Деражнянського районного суду Хмельницької області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи. Постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області позов задоволено частково. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. При винесенні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобовязання виплатити щорічну допомогу на оздоровлення, передбачену ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є обґрунтованими. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інвалідом 2 групи внаслідок захворювання пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначенні та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щорічна допомога інвалідам 2 групи виплачується у розмірі п"яти мінімальних заробітних плат. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати та встановлюється відповідними законами про встановлення розміру мінімальної заробітної плати. Колегія суддів зазначає, що вищевикладені приписи статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції станом на 05.07.2007 року є діючими, та на час спірних правовідносин не зупинялись та не змінювались іншими нормативно-правовими актами. Постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року всупереч Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яким встановлено розмір щорічної допомоги як величину, кратну до розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом на час здійснення виплати) встановлено конкретні розміри такої допомоги в твердій грошовій сумі й, зокрема, учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1. Відповідач при нарахуванні позивачу щорічних виплат на оздоровлення керувався Постановою Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"від 12.07.2005 року № 562 та виплатив позивачу суму допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж це передбачено вищевказаним Законом, у зв'язку з чим його право підлягає захисту у спосіб, встановлений Конституцією та чинним законодавством України. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, апеляційна інстанція не може погодитися з висновками суду щодо зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2009-2010 роки. Так, задовольняючи позов за 2009-2010 роки в розмірі 7420 грн., яка діяла на момент виплати, відповідно до ст.48 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням попередніх виплат, тобто в період, який виходить за межі шестимісячного строку. Суду першої інстанції слід було виходити з положень ст. 99 КАС України, згідно з ч. 2 якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Також, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог за 2009 та 2010 роки, суд не правильно визначився щодо характеру даного виду виплат, вважаючи щорічну допомогу на оздоровлення періодичним платежем, оскільки даний вид соціальних виплат є разовим платежем, який виплачується один раз на рік. Як вбачається з матеріалів справи про своє порушене право позивач дізнався з відповіді Управління праці соціального захисту населення Деражнянської районної державної адміністрації від 20.04.2011 року, тому позивач має право на виплату щорічної допомоги на оздоровлення лише за 2010 рік. В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи встановлене порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області та прийняття нової постанови.

Результат розгляду: partial