Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Силком» звернулося в суд з адміністративним позовом до Територіального управління Держгірпромнагляду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано відмову щодо продовження Товариству з обмеженою відповідальністю "Силком" строку дії дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки №214.08.07-50.20.2., викладеному територіальним управлінням Держгірпромнагляду України у Волинській області у листі №1267/01-06 від 05.11.2013 року. Зобов'язано Територіальне управління Держгірпромнагляду України у Волинській області продовжити Товариству з обмеженою відповідальністю "Силком" дію дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки №214.08.07-50.20.2. від 03.11.2008 року на строк п'ять років. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Територіальне управління Держгірпромнагляду України у Волинській області оскаржило її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки розгляд заяви позивача відповідачем згідно з Порядком №1107 є технічно не можливим, оскільки вказаний Порядок не містить положень щодо відмови у продовженні дозволу. Окрім того, формулювання дозволів, які видані позивачу на підставі раніше діючого Порядку №1631 не співпадають із формулюванням дозволів, які видаються згідно із Порядком №1107. Також новим Порядком №1107 видозмінено переліки робіт підвищеної небезпеки, згідно з якими видається експертиза, яка є підставою для отримання дозволу. Змінилася також форма дозволу. Відповідач вважає, що позивачеві необхідне отримати нові дозволи відповідно до діючого Порядку №1107, що й було роз'яснене позивачу в оскаржуваній відповіді відповідача. Представник Територіального управління Держгірпромнагляду у Волинській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Силком» відмовити повністю. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Силком» в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 січня 2014 року залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Територіального управління Держгірпромнагляду у Волинській області підлягає до задоволення виходячи з наступного. Постановляючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що дозвіл на продовження виконання робіт підвищеної небезпеки №214.08.07-50.20.2., який діяв з 03.08.2008 року по 03.11.2013 року був виданий згідно "Порядку видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2003 року №1631, але правовідносини стосовно застосування дозволу і відповідно виконання робіт підвищеної небезпеки визначені у згаданому Дозволі тривали і після набрання чинності змін до ст.21 Закону України "Про охорону праці" та набрання чинності "Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 року, а відтак дія зазначених нормативних актів поширюється і на правовідносини щодо використання дозволу та відповідно на продовження його дії. Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими та незаконними з огляду на наступне. Судом встановлено, що 03.11.2008 року територіальним управлінням Дергірпромнагляду по Волинській області було видано ТзОВ "Силком" дозвіл на продовження виконання робіт підвищеної небезпеки №214.08.07-50.20.2., який діяв з 03.08.2008 року по 03.11.2013 року. Цей дозвіл був виданий згідно "Порядку видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами", який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2003 року №1631. 23 жовтня 2013 року ТзОВ "Силком" було подано територіальному управлінню Держгірпромнагляду України у Волинській області заяву на продовження строку дії дозволу та до даної заяви було додано оригінал дозволу від 3 листопада 2008 року №214.08.07-50.20.2. На заяву позивача щодо продовження дії дозволу, листом №1267/01-06 від 05.11.2013 року територіальне управління Держгірпромнагляду України у Волинській області відмовило товариству у продовженні строку дії дозволу, покликаючись на незворотність дії законів та інших нормативно правових актів, вважає, що ТзОВ "Силком" необхідно спочатку отримати дозвіл на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 року, а тільки потім такий дозвіл можна буде продовжити. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.10.2003 № 1631 затверджено Порядок видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами, яким не передбачалось продовження строку дії дозволів, який на момент звернення позивача до відповідача втратив чинність. Чинний Порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1107, передбачає у пункті 15, що строк дії дозволу продовжується органом, що його видав; продовження строку дії дозволу на п'ять років на підставі заяви роботодавця та оригіналу дозволу у разі, коли під час строку дії дозволу роботодавцем не порушено його умов. Порядком, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1107, не передбачено додаткових документів для отримання дозволу. Колегія суддів зазначає, що позивач отримував дозвіл на продовження виконання робіт підвищеної небезпеки №214.08.07-50.20.2. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.10.2003 № 1631, яка втратила чинність у зв'язку із введенням в дію Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1107. Колегія суддів вважає, що чинний Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1107, не можна застосовувати до дозволів, які видані на підставі попереднього Порядку №1631. Виходячи з ст.58 Конституції та Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. по справі №1-7/99 чинний Порядок №1107 не може розповсюджуватися на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності. Окрім того, формулювання дозволів, які видані позивачу згідно з Порядком №1631, не співпадають із формулюванням дозволів, які передбачені діючим Порядком №1107 та, відповідно, не можуть бути продовжені згідно з діючим Порядком. Також колегія суддів приймає до уваги, що в дозволі, який наданий позивачем відповідачу для продовження, згідно його форми, відсутні графи «продовжено дію до…», тобто сама форма дозволу не передбачає продовження дії. Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції помилковими, що тягне за собою скасування судового рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову. Згідно з ст.202 ч.1 п.4 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне постанову суду першої інстанції про задоволення позову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Результат розгляду: denied