Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача, яка проявилась у не розгляді у встановлені терміни заяви позивача про закриття зведеного виконавчого провадження № 35700245, яке було заведене 03.11.2010 року на підставі виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду № 2а-4955/10/2070 від 04.10.2010 року; зобов'язати відповідача закінчити зведене виконавче провадження № 35700245. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, він 25.12.2013 року звертався до відповідача з завою про закриття провадження, проте відповідач вказану заяву не розглянув та не повідомив про це позивача, хоча строк на розгляд такої заяви вже минув. Крім того, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження № 22751964 підлягає закінченню, оскільки закінчився строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2010 року до Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції направлено виконавчий лист по адміністративній справі № 2а-4955/10/2070 про стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] до Державного бюджету України штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 23500 грн. 03 листопада 2010 року державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Сергєєвим М.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 22751964 про примусове виконання виконавчого листа № 2а-4955/10/2070 від 04.10.2010 року. 10 листопада 2010 року державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Сергєєвим М.А. винесено постанову про стягнення з [PERSON] виконавчого збору у розмірі 2350 грн. 10 листопада 2010 року державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Барсегяном А.О. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 22751964 про примусове виконання виконавчого листа № 2а-4955/10/2070 від 04.10.2010 року до зведеного виконавчого провадження № 35700245. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон). Згідно статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до статті 2 Закону, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" Згідно статті 30 Закону, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: - закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; - повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; - повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Положеннями статті 36 Закону визначені питання, пов'язані з відстрочкою, розстрочкою виконання, встановленням та зміною способу і порядку виконання рішення. Так, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відповідно до частини 1 статті 39 Закону, державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених статтями 37 і 38 цього Закону, яка затверджується начальником або заступником начальника відділу, якому підпорядкований державний виконавець. Постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1 - 17 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець виносить не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про такі обставини, а з підстави, передбаченої пунктом 18 частини першої статті 37 цього Закону, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Копія постанови надсилається сторонам у триденний строк. Згідно частини 4 статті 39 Закону, протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану. Частиною 5 статті 39 Закону встановлено, що після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 49 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Відповідно до підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у разі коли податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним. Аналізуючи наведені норми Законів, та враховуючи те, що постанову про приєднання виконавчого провадження № 22751964 про примусове виконання виконавчого листа № 2а-4955/10/2070 від 04.10.2010 року до зведеного виконавчого провадження № 35700245 винесено 10.11.2010 року, виконання провадження не відстрочено, не розстрочено та не зупинено у встановленому Законом порядку, суд вважає, що зведене виконавче провадження № 35700245 підлягає закінченню, оскільки закінчився строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення, а саме штрафних (фінансових) санкцій нарахованих контролюючим органом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача закінчити зведене виконавче провадження № 35700245. Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності відповідача, яка проявилась у не розгляді у встановлені терміни заяви позивача про закриття зведеного виконавчого провадження № 35700245, суд зазначає наступне. 25 грудня 2013 року Дерманець С.А. звернулася до Київського ВДВС Харківського МУЮ з заявою про закінчення виконавчого провадження № 22751964. Відповідно до абзацу 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Як вбачається з матеріалів справи, листом від 08.01.2014 року за вих. № 396дв/2 Київським ВДВС Харківського МУЮ надано відповідь на лист [PERSON] від 25.12.2013 року, що також підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції Київського ВДВС Харківського МУЮ № 1 за 2014 рік. Відповідь направлено простою кореспонденцією без повідомлення про вручення адресату поштового відправлення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем своєчасно надано відповідь на лист [PERSON], неотримання зазначеної відповіді позивачем відбулось не з вини відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають залишенню без задоволення. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства.

Результат розгляду: partial