Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

19 вересня 2011 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області, в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача в перерахунку та виплаті її щомісячного довічного грошового утримання, як учаснику війни, відповідно до частини третьої ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист» із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 ВР в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату її щомісячного довічного грошового утримання, як учаснику війни, відповідно до частини третьої ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист» із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 ВР в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи із прожиткового мінімуму затвердженого Законом України»Про прожитковий мінімум», згідно cт. ст. 28, 42, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами і доповненнями від 23.12.2004 року №2291-15встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, та зробити перерахунок і виплату заборгованості з 01.01.2007 року враховуючи раніше виплачені підвищення по 18.06.2011 року, відновити пропущений строк для звернення до суду. В обгрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулася до Управління пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області з проханням провести їй перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, як учаснику війни, відповідно до частини третьої ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист» із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року №458/95 ВР, але їй відмовлено у задоволенні заявлених вимог, з приводу чого позивач змушена звернутися до суду з позовом. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 21 вересня 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірною відмову Управління пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області в перерахунку та виплаті [PERSON] щомісячного довічного грошового утримання, як учаснику війни, відповідно до частини третьої ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист» із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року №458/95 ВР в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області провести перерахунок та виплату [PERSON] раніше призначеної пенсії на 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, як учаснику війни відповідно до положень частини третьої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії та їх соціальний захист» із змінами і доповненнями від 23.11.1995 року № 458/95 ВР та перерахувати вищевказане підвищення виходячи із прожиткового мінімуму затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум», згідно ст. ст. 28, 42, 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із змінами і доповненнями від 23.12.2004 року №2291-15 встановленої частиною першою ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та зробити перерахунок і виплату виниклої заборгованості з урахуванням сплачених сум, починаючи з 01.01.2007 року по 18.06.2011 року. Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, в зв'язку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження. Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER], виданим 26.08.2003 року. З 01 січня 2006 року [PERSON] виплачується підвищення до пенсії, як учаснику війни, в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок підвищення до пенсії за період з 01 січня 2007 року по 18 червня 2011 року в розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23 листопада 1995 року). Проте, при розгляді позовних вимог [PERSON] за період з 01 січня 2007 року по 19 березня 2011 року судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст. 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 100 названого Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Як встановлено матеріалами справи, позивач звернулась за захистом порушеного відповідачем права на перерахунок підвищення до пенсії як учаснику війни за період з 01 січня 2007 року лише 19 вересня 2011 року. При цьому протягом 2007 - 2011 років [PERSON] щомісяця отримувала пенсію, а тому повинна була дізнатись про порушення свого права саме у цей період. За таких обставин суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами за період з 01 січня 2007 року по 21 березня 2011 року. На підставі наведених вище положень процесуального закону, із врахуванням викладеного вище висновку щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції позивачу строку для звернення з позовом до суду, апеляційний суд приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за період з 01 січня 2007 року по 21 березня 2011 року із залишенням без розгляду вказаних вимог позивача. Щодо вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача провести перерахунок підвищення до пенсії за період з 22 березня 2011 року по 18 червня 2011 року слід зазначити наступне. Основні положення щодо правового статусу ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, переваг та соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно ч. 2 ст. 4 названого Закону до ветеранів війни належать учасники війни. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року частину третю статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в новій редакції, відповідно до якої учасникам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються у розмірі 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказані зміни до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» набули чинності з 01 січня 2006 року, не скасовані, Конституційним Судом України неконституційними не визнані, а тому є чинними, у зв'язку з чим з вказаної дати позивачу виплачувалося підвищення до пенсії у зазначеному розмірі, що виключає можливість задоволення вимог [PERSON] за період після 21 березня 2011 року. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи зазначене судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але допустив порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Результат розгляду: denied