Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії інспектора ВДАІ міліції ГБ Кіровоградського МВ лейтенанта міліції Гусейнова Володимира Анатолійовича про притягнення його до адміністративної відповідальності, визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АА № 133807 від 23.10.2013 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Вказав, що 23.10.2013 року відповідачем було винесено постанову про накладення щодо нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. З вказаним висновком та постановою відповідача не погоджується, оскільки доказів того, що він нібито порушив ПДР України відповідач не надав, у зв'язку з чим підстав для складання постанови не було. Вважає, що оскаржуваною постановою неправомірно накладено адміністративне стягнення, а тому вона є незаконною і підлягає скасуванню а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, також надав фотокартку з вчиненням [PERSON] правопорушення. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об"єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність ,допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за порушення п. 8.1 Правил дорожнього руху України. Так, відповідно до постанови серії АА № 133807 від 23.10.2013 року винесеної інспектором ВДАІ міліції ГБ Кіровоградського МВ лейтенантом міліції Гусейновим Володимиром Анатолійовичем у справі про адміністративне правопорушення, [PERSON] 23.10.2013 року о 13.15 год. керуючи автомобілем марки «Форд», державний номер [NUMBER], в м. Кіровограді по вул. В. Перспективній, 36, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказана постанова прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та винесена у відповідності до ст. 283 КУпАП. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Позивач як дієздатна особа, що усвідомлює наслідки своїх вчинків в протоколі про адміністративне правопорушення серія АБ2 № 897655 від 23.10.2013 року особисто просив перенести розгляд справи на іншу дату, для отримання юридичної консультації, але не надав до суду будь - яких тверджень та доказів на обгрунтування відсутності адміністративного правопорушення. При цьому, формулювання цього складу адміністративного правопорушення (ч. 1 ст. 122 КПАП України) свідчить про те, що визначальним є факт порушення правил зупинки, в той час як мотиви водія чому він допустив такий проступок, на склад проступку не впливають. Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнення, світлофорів, а також регулювальниками. Згідно п. 15.9 (и) ПДР України зупинка і стоянка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду. Також, з оглянутої фотокартки встановлено, що [PERSON] дійсно здійснив порушення ПДР, які полягають у зупинені в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та ближче 10 м. від виїзду з прилеглої території. Враховуючи вимоги ч. ст. 71 КАС України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, суд вважає, що вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки не підтверджуються матеріалами справи. Суд вважає, що пояснення позивача щодо незгоди з порушенням ПДР України надані з метою уникнення від адміністративної відповідальності, а тому оцінюються критично. Отже, твердження позивача про відсутність належних доказів, які б вказували на вчинення ним адміністративного правопорушення, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та суперечить іншим матеріалам справи. Таким чином, на підставі вищенаведеного, оцінюючи надані сторонами в підтвердження та заперечення позову докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на неправомірність дій інспектора при складанні протоколу та винесенні постанови не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи, з яких встановлено, що інспектор діяв в межах своїх повноважень, а постанова винесена в межах компетенції та на підставі діючих норм КУпАП. За викладених підстав, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а відтак відсутні належні правові підстави для її скасування.

Результат розгляду: denied