Рішення адміністративного суду від 2014-01-31 00:00:00+02

Працівниками Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» з питань правомірності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість в результаті взаємовідносин з ТОВ «ФЕРКО» за період з 01.09.12р. по 30.06.13р. За результатами перевірки складено акт від 01.11.2013р. за № 589/26-55-22-07/14284053 (надалі -акт перевірки). Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на додану вартість на суму 1 501 474,00грн. У зв'язку із встановленням допущення позивачем зазначених норм податкового законодавства Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 90026552207 від 19.11.13р. яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1 501 474,00грн. Позивач не погоджується з таким рішенням податкового органу, вважає його протиправним та надуманими а тому звернувся до суду із даним позовом. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог виходячи з наступних міркувань. Відповідно до висновків податкового органу, викладених в акті перевірки, підставою для зменшення позивачу розміру від'ємного значення з податку на додану вартість, слугували висновки щодо безпідставного віднесення позивачем до складу податкового кредиту коштів сплачених при взаємовідносинах з ТОВ «ФЕРКО», оскільки правочини, укладені позивачем з таким контрагентом, укладено без мети настання реальних наслідків та, на переконання податкового органу, є нікчемним. З акту перевірки та пояснень представника відповідача, наданих ним у судовому засіданні, вбачається, що до таких висновків податковий орган прийшов отримавши з інформаційної бази даних та актів проведених перевірок контрагентів постачальника позивача по ланцюгу, які на переконання податкового органу свідчать про відсутність у такого контрагента позивача реальних можливостей здійснювати господарську діяльність. Саме наведені вище обставини слугували підставою для висновків податкового органу про нікчемність правочинів укладених позивачем з ТОВ «ФЕРКО». Суд оцінюючи доводи відповідача про безтоварність укладених позивачем у перевіряємий період договорів, приходить до висновку, що вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та фактичних обставинах справи. Як зазначено Вищим адміністративним судом України в інформаційному листі від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1. Встановлення факту здійснення господарської операції. 2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. 3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку. 4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Згідно зі статтею 198.1 вищезазначеного кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Статтею 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. У відповідності до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної. Платники податку, що застосовували касовий метод до набрання чинності цим Кодексом або застосовують касовий метод, мають право на включення до податкового кредиту сум податку на підставі податкових накладних, отриманих протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку. Для банківських установ при одержанні ними права власності на заставне майно з метою подальшого продажу таке право зберігається до моменту продажу такого заставленого майна. Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку. З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Аналогічні вимоги до формування податкового кредиту було визначено і Законом України «Про податок на додану вартість». Також Листом ВАСУ від 02.06.11р. судам першої та апеляційної інстанції рекомендовано при встановленні правомірності формування даних податкового обліку та наявності у правочинів наявності ознак фіктивності чи нікчемності досліджувати товарність таких правочинів. Аналогічна позиція також викладено у рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема: постанова від 22.06.11р. № К/9991/15429/11, ухвала від 05.10.11р. № К 9991/14602/11 та ін. Судом на відміну від податкового органу з метою встановлення істини по справі та дотримання рекомендацій спеціалізованих судів вищих інстанцій досліджено товарність такої угоди та реальність настання її умов. Так зокрема відповідно до наявних матеріалів справи позивач здійснює діяльності з оперативного та фінансового лізингу, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. Як свідчать надані позивачем до матеріалів справи копії генеральних угод, позивачем у перевяряємий період надавались у лізинг транспорті засоби таким компаніям як ЗАТ «Філіп Морріс Україна», ТОВ «Майкрософт Україна», ПАТ «АТ тютюнова компанія «В.А.Т.-Прилуки», ВАТ «Приво-безалкогольний комбінат «Славутич» та ін.. З наданих до матеріалів справи письмових пояснень директора позивача а аналізу наданих копій генеральних контрактів, вбачається що надання транспорту також обумовлює певне технічне та документальне супроводження такого по всі території України, а відсутність у позивача філій чи відокремлених підрозділів, викликало необхідність залучення інших товариств по відповідним регіонам. Одним із таких товариств, з якими позивачем залучались договори надання послуг з адміністрування парку лізингових автомобілів було у перевіряємий період ТОВ «ФЕРКО». Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «ФЕРКО» було укладено ряд договорів щодо надання послуг з адміністрування парку лізингових автомобілів, а саме : Договір № 1-259-1/13 від 10.10.13р. та Договір № 1-007-13/3. Вказані договори є типовими а тому дослідження кожного окремо немає необхідності. Так відповідно до змісту вказаних договорів ТОВ «ФЕРКО» зобов'язувалось надати позивачу послуги з адміністрування парку лізингових автомобілів, а саме : надавати Послуги своїми силами чи, у випадку мотивованої необхідності, з залученням третіх осіб за своїм вибором, при цьому Виконавець відповідатиме за якість наданих Послуг такими третіми особами як за ні дії, а саме: Ведення баз даних користувачів ТЗ, що фактично перебувають у регіоні обслуговування; Ведення баз даних уповноважених водіїв ТЗ, що фактично перебувають у регіоні обслуговування; Консультація водіїв з приводу безпечного керування ТЗ; Консультація водіїв з приводу обслуговування ТЗ; Приймання замовлень від водіїв ТЗ на обслуговування та ремонт; Авторизація замовлень водіїв ТЗ на відповідність лізинговій угоді; Сприяння в укладенні договорів з партнерськими СТО в регіоні; Розподіл ТЗ, що потребують обслуговування, між партнерськими СТО; Перевірка рахунків, наданих партнерськими СТО; Авторизація рахунків, наданих партнерськими СТО; Розподіл послуг, наданих партнерськими СТО, та ті, що виконуються за рахунок ТОВ «Ілта» та тих, що повинні бути відшкодовані лізингоодержувачем; Доставка автомобілів на партнерські СТО для обслуговування та ремонту; Доставка автомобілів на партнерські СТО для шиномонтажу; Регулярна анонімна інспекція умов експлуатації та зберігання ТЗ лізингоотримувачем; Доставка ТЗ на уповноважену СТО для проведення державного технічного огляду; Логістика документів, що надаються лізингоотримувачу (талон техогляду, поліс ОСЦПВ, тимчасовий реєстраційний талон, довіреність, нотаріальна довіреність, шляхових лист); Збір документів, які мають бути надані в страхову компанію у випадку дорожньо-транспортної пригоди; Відповідальне приймання та зберігання ТЗ у випадку завершення терміну лізингу; Перевірка ТЗ на відповідність умовам природного зношення. Відповідно до п. 2.3 Договорів на підтвердження факту надання виконавцем послуг протягом відповідного місяця сторонами складається акт приймання-передачі послуг. Перелік автомобілів, щодо яких протягом відповідного місяця надавались послуги, що є невід'ємною частиною договору. В підтвердження виконання сторонами своїх зобов'язань по вказаним договорам позивачем до матеріалів справи до дано копії актів приймання-передачі наданих послуг, а саме: № 9 від 30.09.12р., та перелік транспортних засобів в кількості 951шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №9 до договору № 1-259-11/3 від 10.10.11р. ); № 10 від 31.10.12р. та перелік транспортних засобів в кількості 962шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №10 до договору № 1-259-11/3 від 10.10.11р. ), № 11 від 30.11.12р. та перелік транспортних засобів в кількості 964шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №11 до договору № 1-259-11/3 від 10.10.11р. ), № 12 від 31.12.12р. та перелік транспортних засобів в кількості 956шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №12 до договору № 1-259-11/3 від 10.10.11р. ), № 1 від 31.01.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 961шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №1 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ), № 2 від 28.08.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 959шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №2 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ), № 3 від 31.03.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 955шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №3 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ), № 4 від 30.04.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 929шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №4 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ), № 5 від 31.05.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 941шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №5 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ) та № 6 від 30.06.13р. та перелік транспортних засобів в кількості 925шт., щодо яких здійснювалось адміністрування (Додаток №6 до договору № 1-007-13/3 від 03.01.13р. ), Вказані акти приймання-передачі наданих послуг містять чіткий перелік послуг які надавались позивачу, а також як зазначено судом вище, мають детальний перелік транспортних засобів, із зазначенням марки, моделі та державного номера кожного транспортного засобу. Також позивачем до матеріалів справи додано копії податкових накладних, а саме : № 231 від 30.09.2012 р. на суму 901548,00 грн., в тому числі ПДВ - 150258,00 грн. № 273 від 31.10.2012 р. на суму 911976,00 грн., в тому числі ПДВ - 151996,00 грн. № 274 від 30.11.2012 р. на суму 913872,00 грн., в тому числі ПДВ - 152312,00 грн. № 256 від 31.12.2012 р. на суму 906288,00 грн., в тому числі ПДВ - 151048,00 грн. № 163 від 31.01.2013 р. на суму 911028,00 грн., в тому числі ПДВ - 151828,00 грн. № 225 від 28.02.2013 р. на суму 909132,00 грн., в тому числі ПДВ - 151522,00 грн. № 144 від 15.03.2013 р. на суму 905340,00 грн., в тому числі ПДВ - 150890,00 грн. № 284 від 30.04.2013 р. на суму 880692,00 грн., в тому числі ПДВ - 146782,00 грн. № 176 від 31.05.2013 р. на суму 892068,00 грн., в тому числі ПДВ - 148678,00 грн. № 39 від 19.06.2013 р. на суму 876900,00 грн., в тому числі ПДВ - 146150,00 грн. Уся ця документація також надана суду, наявна в матеріалах справи та належним чином судом оцінена, та з урахуванням усіх фактичних обставин справи, не викликає у суду жодного сумніву щодо виконання сторонами своїх договірних зобов'язань. Також судом дано оцінку проведеної зустрічної звірки ТОВ «ФЕРКО» висновки якої покладено відповідачем в основу обставин, що обумовили винесення спірних рішень. Слід зауважити, що така звірка проводилась працівниками податкового органу щодо взаємовідносин контрагентів ТОВ «ФЕРКО» з їх контрагентами. Більш того, усі обставини, викладені у такому акті, ґрунтуються лише на даних баз співставлення та обставин викладених у актах про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів контрагента позивача по ланцюгу постачання товарів. Разом з тим перевіряючи не зазначається про поставку яких товарів йдеться, та яке відношення такі поставки мають до даної справи, особливо враховуючи ту обставину, що ТОВ «ФЕРКО» не поставлявся позивачу товар, а надавались послуги. Як вказано в Листі ВАСУ від 02.06.11р. № 742/11/13-11 відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Наведені обставини свідчать, що відповідач формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем податкових зобов'язань, висновки викладені у акті перевірки не ґрунтуються на дослідженні договорів, які укладалися позивачем з ТОВ «ФЕРКО», а висновки про їх нікчемність ґрунтуються виключно на припущеннях не підтверджених жодними доказами. Крім того, судом з метою встановлення настання реальних наслідків за правочинами укладеними позивачем з ТОВ «ФЕРКО» залучено до участі в справі в якості третьої особи даного контрагента позивача. ТОВ «ФЕРКО» не забезпечено явки свого представника в судові засідання, однак надано до матеріалів справи письмові пояснення керівника та посадової особи ТОВ «ФЕРКО» що безпосередньо координувала виконання зобов'язань перед позивачем, а також надано докази поважності неможливості прибуття таких осіб у судове засідання. З аналізу наданих до матеріалів справи письмових пояснень вбачається, що ТОВ «ФЕРКО» здійснює господарську діяльність і на даний час, з приводу укладених договорів з позивачем зазначено що такі керівником ТОВ «ФЕРКО» відписувались особисто в присутності керівника позивача, такі ж пояснення з приводу підписання договорів надано ї директором позивача. Також у наданих поясненнях детально роз'яснено у чому безпосередньо полягали функції ТОВ «ФЕРКО» з адміністрування парку лізингових автомобілів позивача, та яким чином такі виконувались. З аналізу наведених фактичних обставин справи, суд приходять до переконання, що надана позивачем як суду так і до перевірки документація по правочинам, укладеним позивачем з ТОВ «ФЕРКО», у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили за такими правочинами, а тому мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість податкових повідомлень-рішень, а тому таке підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі. Статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Результат розгляду: granted