Рішення адміністративного суду від 2014-03-18 00:00:00+02

Фізична особа - підприємець [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою (арк. спр. 3-7) до державної податкової інспекції у Київському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області (далі - ДПІ) про визнання не чинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 5 грудня 2013 року № 0013941703 та № 0013931703. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року (арк. спр. 85-89) позов ФОП [PERSON] задоволений частково. Скасоване податкове повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703. В іншій частині позову відмовлено. Не погодився з прийнятою постановою відповідач, який подав апеляційну скаргу (арк. спр. 90-91) та просив скасувати постанову суду першої інстанції й прийняти нову постанову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу. Позивач про дату, час, місце судового розгляду був повідомлений, до суду не з'явився. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу встановила наступне. ФОП [PERSON] в період з 1 липня 2010 року по 31 березня 2011 року здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування. З 1 квітня 2011 року позивач перейшов на загальну систему оподаткування (арк. спр. 26). З 30 вересня 2013 року по 18 жовтня 2013 року посадовими особами ДПІ у Київському районі м. Донецька була здійснена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON] за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2012 року, про що складений акт № 1293/173/[NUMBER] від 25 жовтня 2013 року (арк. спр. 9-23). На підставі акту прийняті податкові повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013941703 та № 0013931703 (арк. спр. 24-25). Податкове повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703 (арк. спр. 25) про збільшення ФОП [PERSON] грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 32476 грн. 25 коп., з якої основного платежу - 28333 грн. 41 коп., штрафних (фінансових) санкцій - 4142 грн. 85 коп. В розрахунку ДПІ (арк. спр. 137-138) вказало, що загальна сума основного платежу з податку з доходів фізичних осіб 28333 грн. 41 коп. склалася за рахунок наступного: 12854 грн. 85 коп. за 2011 рік (6973 грн. 27 коп. + 5881 грн. 58 коп.), 11762 грн. за серпень, листопад 2011 року, 3716 грн. 56 коп. за 2012 рік. Штрафні санкції відповідно нараховані за 2011 рік в сумі 3213 грн. 71 коп., за 2012 рік в сумі 929 грн. 14 коп. Суд першої інстанції скасував податкове повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703, з чим не погодилося ДПІ. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013941703 (арк. спр. 24) про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 510 грн. за порушення вимог підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, а саме не зберігання та не надання до перевірки книги обліку доходів та витрат, первинних банківських документів по рахункам у банку за період з 1 липня 2010 року по 7 квітня 2011 року (арк. спр. 22). В судовому рішенні суд першої інстанції вказав, що відсутність зазначених документів позивач не заперечував, тому підстави для скасування рішення ДПІ відсутні. Позивач апеляційну скаргу не подавав, тобто з викладеним у судовому рішенні погодився. Суд першої інстанції вважав встановленим той факт, що позивачем у строки передбачені пунктом 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» протягом 2011 та 2012 років були сплачені суми єдиного соціального внеску та підтверджено це банківськими виписками (арк. спр. 37-51). З огляду на сплату єдиного внеску, ці суми були позивачем, на думку суду першої інстанції, правомірно включені до складу валових витрат по даті їх сплати. Суд першої інстанції вказав, що згідно зі звітом за 2011 рік № 13210 від 14 березня 2012 року позивачем нарахована сума єдиного соціального внеску за 2011 рік у розмірі 44340 грн., а відповідно до звіту за 2012 рік № 5887 від 27 січня 2013 року позивачем нарахована сума єдиного соціального внеску за 2012 рік у розмірі 67464 грн. 86 коп.; сума авансових внесків за 2011 рік у розмірі 44340 грн. сплачена в 2011 році, сума авансових внесків за 2012 рік у розмірі 67464 грн. 86 коп. сплачена в 2012 році. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем правомірно проведено нарахування податкового зобов'язання за 2011 рік з урахуванням витрат на сплату єдиного соціального внеску у сумі 44340 грн., сплачених у звітному податковому періоді, та за 2012 рік з урахуванням витрат на сплату єдиного соціального внеску у сумі 67464 грн. 86 коп., сплачених у звітному податковому періоді. Фактично, як свідчать матеріали справи, документи, на які посилався суд першої інстанції, в підтвердження встановлених обставин, в повному обсязі до справи долучені не були, а саме звіти з єдиного внеску, особові рахунки, всі належні декларації з податку з доходів фізичних осіб, банківські документи, роз шифровки витрат, розрахунки визначеного у рішеннях податку та штрафів тощо. Вказані документи для з'ясування фактичних обставин справи на підставі статей 71, 114, 195 КАС України, з огляду на апеляційну скаргу ДПІ, були витребувані у сторін судом апеляційної інстанції та надані ними через канцелярію суду (арк. спр. 91-181). Так, відповідно до частини 2 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. ДПІ в апеляційній скарзі зазначило, що одним зі спірних у даній справі є питання правомірності включення позивачем до складу витрат єдиного соціального внеску, нарахованого на суму доходу фізичної особи - підприємця. Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 8 липня 2010 року, який набув чинності 1 квітня 2011 року (далі - Закон № 2464), передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до абзацу 1 частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі) (абзац 2 вказаної частини). Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. До внесення змін до Закону № 2464 Законом № 5292-VI від 18 вересня 2012 року, який діє з 13 жовтня 2012 року, абзац третій частини 8 статті 9 Закону № 2464 мав наступну редакцію: «Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік». За абзацом четвертим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464 (в попередній редакції) платниками єдиного внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Як вбачається з наведених норм, позивач, як фізична особа - підприємець, який не використовує найману працю та перебуває на загальній системі оподаткування, повинен звітувати з єдиного внеску за себе та нарахувати в звіті єдиний внесок й подати його за календарний 2011 рік у 2012 році та відповідно за календарний 2012 рік у 2013 році. В цьому ж порядку єдиний внесок підлягає сплаті. Вищенаведеними нормами для таких платників єдиного внеску, як позивача, сплата авансових платежів з єдиного внеску не передбачена. Надані позивачем до справи банківські виписки та квитанції (арк. спр. 37-51, 150-164) свідчать про сплату позивачем єдиного внеску в 2011 році на загальну суму 44972 грн. 20 коп. в наступному порядку: 15 листопада 2011 року на суму 5286 грн. 40 коп. єдиний внесок за 4 квартал 2011 року; 14 листопада 2011 року на суму 9704 грн. за 4 квартал 2011 року; 12 серпня 2011 року на суму 14991 грн. 40 коп. авансовий внесок за 3 квартал 2011 р.; 20 червня 2011 року на суму 4996 грн. 80 коп. за червень 2011 року; 16 травня 2011 року на суму 1000 грн. авансовий внесок за 2 квартал 2011 року; 18 травня 2011 року на суму 3996 грн. 80 коп. за квітень 2011 року; 25 травня 2011 року на суму 4996 грн. 80 коп. за травень 2011 року. В особовому рахунку позивача в зазначені дати було проведено зарахування сплаченого єдиного внеску, який обліковувався як переплата (арк. спр. 129). Випискою по банківському рахунку (арк. спр. 151) позивач підтверджує сплату в 2012 році єдиного внеску на загальну суму 44690 грн.: 14 березня 2012 року на суму 10700 грн. за 1 квартал 2012 року, 14 травня 2012 року на суму 11330 грн. за 2 квартал 2013 року, 14 серпня 2012 року на суму 11330 грн. за 3 квартал 2012 року, 13 листопада 2012 року на суму 11330 грн. за 4 квартал 2012 року. Додатково позивач надав банківську виписку про те, що 4 лютого 2013 року сплачено 22144 грн. єдиного внеску за 2012 рік. В особовому рахунку позивача в зазначені дати було проведено зарахування сплаченого єдиного внеску, який обліковувався як переплата (арк. спр. 127-128). Тобто, єдиний внесок, який вносив позивач на свій розсуд протягом року відображався, як переплата на особовому рахунку, оскільки сплачувався без нарахування та визначення зобов'язань з його сплати у встановлені законодавством строки та порядку. В розділі 2.2.2 акту перевірки зазначено, що позивач зависив валові витрати на суму 67464 грн. 86 коп., в тому числі за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року в декларації з податку з доходів фізичних осіб за 2011 рік вх. № 103908 від 30 січня 2012 року на суму 44340 грн. 40 коп., в декларації з податку з доходів фізичних осіб за 2012 рік вх. № 908596045 від 27 січня 2013 року на суму 23124 грн. 46 коп. Завищення валових витрат позивач пов'язує з тим, що єдиний соціальний внесок за 2011 рік на суму 44340 грн. 40 коп. в особовому рахунку згідно звіту № 13201 від 14 березня 2012 року було нараховано 2 квітня 2012 року, а згідно звіту № 5887 від 27 січня 2013 року за 2012 рік суму 23124 грн. 46 коп. в особовому рахунку було нараховано 11 лютого 2013 року (арк. спр. 126). За висновком ДПІ до складу валових витрат у 2011 році єдиний соціальний внесок не повинен був включатися, а в 2012 році повинен був включений в нарахованій сумі єдиного внеску за 2011 рік. ДПІ вважає, що в порушення підпункту 138.5.1 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України ФОП [PERSON] до складу витрат включав витрати по єдиному соціальному внеску по даті сплати авансових внесків, які не передбачені законодавством, а не за датою нарахування податкового зобов'язання, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 10689 грн. 83 коп., у тому числі за 2011 рік на 6973 грн. 27 коп. та за 2012 рік на 3716 грн. 56 коп. В розрахунку податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб до податкових декларацій про майновий стан і доходи (арк. спр. 107-117) зазначено, що за 2011 рік (декларація подана 30 січня 2012 року) сума одержаного доходу складає 319603 грн. 81 коп., витрати 218082 грн. 72 коп., сума чистого оподатковуваного доходу 101521 грн., сума податку 15564 грн. 78 коп., авансових платежів 17643 грн. 58 коп.; за 2012 рік (декларація подана 27 січня 2012 року) сума одержаного доходу складає 450095 грн. 87 коп., витрати 300833 грн. 01 коп., сума чистого оподатковуваного доходу 149262 грн. 86 коп., сума податку 23014 грн. 08 коп., авансових платежів 13489 грн. Позивач на вимогу ДПІ та суду апеляційної інстанції не розшифрував склад витрат 2011 та 2012 року. Зазначення ДПІ в акті перевірки єдиного внеску, включеного позивачем по даті сплати до складу витрат у 2011 році в сумі 44340 грн. 40 коп. та у 2012 році в сумі 23124 грн. 46 коп., було здійснено на підставі даних книги обліку доходів та витрат позивача форми 10 (арк. спр. 170-181). Тобто, позивач при фактичній сплаті протягом 2011 року суми єдиного внеску 44972 грн. 20 коп. та протягом 2012 року суми 44690 грн. не відобразив в повному обсязі цю сплату у книзі обліку доходів та витрат, що й обумовило зазначення ДПІ тільки даних позивача. Сплата єдиного внеску позивачем до його нарахування призвела до перекрученню даних, як звітності, так і фактично заниження податку в тих звітних періодах, в яких при правильному обліку витрат це не повинно було відбуватися. Згідно з підпунктом 138.5.1 пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного, датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору. В даній справі не є спірним сам факт понесення позивачем витрат на сплату єдиного внеску (сплата доведена банківськими документами), а спірним є період формування витрат, яким є наступний за звітним календарний рік, в якому здійснюється нарахування єдиного внеску за поданим фізичною особою - підприємцем звітом, що встановлено статтею 9 Закону № 2464, не дотримано позивачем та неправильно оцінено судом першої інстанції. Таким чином, дії ДПІ в частині визначення позивачу грошових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб за 2011 - 2012 роки на суму 10689 грн. 83 коп., застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 2672 грн. 46 коп. є правомірними та відповідно податкове повідомлення - рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703 в цій частині скасуванню не підлягає. Крім того, в акті зазначено, що в порушення підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу ІІІ Порядку про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, позивачем занижений податок з доходів фізичних осіб за 2011 рік на суму 5881 грн. 58 коп., тому на суму 5881 грн. 58 коп. визначено та включено до податкового повідомлення - рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703 грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб та застосовані штрафні (фінансові) санкцій в розмірі 1470 грн. 39 коп. Підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються підприємцем самостійно, але не менш як 100 відсотків річної суми податку з оподатковуваного доходу за минулий рік (у співставних умовах), та сплачуються до бюджету по 25 відсотків щокварталу (до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і до 15 листопада). Банківські виписки (арк. спр. 37-51) свідчать про сплату позивачем податку з доходів з фізичних осіб в 2011 році на загальну суму 17643 грн. 58 коп. в наступному порядку: 14 листопада 2011 року на суму 5881 грн. за 4 квартал 2011 року; 12 серпня 2011 року на суму 5881 грн. авансовий внесок за 3 квартал 2011 року; 22 липня 2011 року на суму 1860 грн. за червень 2011 року; 21 червня 2011 року на суму 2321 грн. за травень 2011 року; 16 травня 2011 року на суму 450 грн. авансовий платіж за 2 квартал 2011 року; 18 травня 2011 року на суму 1250 грн. 58 коп. за квітень 2011 року. ДПІ, пояснюючи викладене в акті (арк. спр. 169), вказує, що порушення було вчинено позивачем наступним чином: при розрахунку податку з доходів фізичних осіб сума податку була зменшена на суму не нарахованих до особового рахунку авансових платежів, тобто в декларації про майновий стан та доходи за 2 квартал 2011 року (арк. спр. 32-36) позивачем була визначена сума авансового платежу на 5881 грн. 58 коп. менше, ніж сума, яка була відрахована від суми податку належного до сплати. Виходячи з того, що сума 5881 грн. 58 коп. не була врахована при формуванні декларації за 2 квартал 2011 року та декларації в цілому за 2011 рік (арк. спр. 113-117) та як наслідок відповідне нарахування не проводилося по особовому рахунку, то не має підстав для зменшення бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб на суму сплаченого, але не задекларованого авансового платежу. Маючи переплату авансового внеску здійсненого без нарахування цього платежу в декларації, позивач до перевірки мав можливість подати уточнюючу декларацію, але таким правом не скористався. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно в цій частині скасував податкове повідомлення-рішення від 5 грудня 2013 року № 0013931703, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції та вважає правильно визначеним ДПІ грошового зобов'язання позивача з податку з доходів фізичних осіб в сумі 5881 грн. 58 коп. з відповідним застосуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1470 грн. 39 коп. При цьому, за наявності переплати на час проведення в обліковій картці зобов'язань за податковим повідомленням-рішенням, вона буде використана для погашення боргу позивача автоматично. В акті перевірки ДПІ також зазначено, що позивачем не проведено в декларації за 2 квартал 2011 року нарахування авансових внесків по податку з доходів фізичних осіб в сумі 11762 грн., в тому числі за серпень 2011 року на суму 5881 грн., листопад 2011 року на суму 5881 грн. В обґрунтування вказаного порушення в акті, розрахунках до спірного рішення ДПІ не вказує нормативний акт, вимоги якого було не дотримано позивачем та нормативний акт, яким керувалося ДПІ обраховуючи цю суму. В судовому засіданні представник ДПІ пояснив, що завдяки програмному збою фактично задекларовані позивачем в декларації з податку з доходів фізичних осіб за 2 квартал 2011 року (арк. спр. 105-106) авансові внески по строкам сплати до 15 серпня 2011 року в сумі 5881 грн., до 15 листопада 2011 року в сумі 5881 грн. не були рознесені працівниками ДПІ в програмі податкового обліку, тому з метою їх відновлення й було здійснено донарахування в акті та включення суми грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 11762 грн. до спірного податкового повідомлення-рішення, хоча за поясненням представника ДПІ (арк. спр. 169) такий спосіб передбачений системою «Податковий блок», але не визначений в Податковому кодексі України, інструктивних чи інших документах податкової служби. Як свідчить зворотній бік облікової картки позивача (арк. спр. 135-136), 12 серпня 2011 року було зараховано 5881 грн. задекларованого та сплаченого позивачем податку з доходів фізичних осіб за платіжним дорученням № 234 від 12 серпня 2011 року та 14 листопада 2011 року зараховано 5881 грн. задекларованого та сплаченого позивачем податку з доходів фізичних осіб за платіжним дорученням № 249 від 14 листопада 2011 року. Суд апеляційної інстанції зазначає, що позов ФОП [PERSON] підлягає задоволенню в цій частині вимог про скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ від 5 грудня 2013 року № 0013931703 на суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб 11762 грн., з огляду на безпідставне (завдяки відсутністю для цього відповідної нормативної бази) включення цієї суми до складу донарахованого грошового зобов'язання. Викладене в цій постанові обумовлює: часткове задоволення апеляційної скарги ДПІ; скасування постанови суду першої інстанції, прийнятої внаслідок неправильного встановлення та невірної оцінки фактичних обставин з порушенням норм матеріального права; прийняття нової постанови з частковим задоволенням позову та перерозподілом судових витрат.

Результат розгляду: partial