Рішення адміністративного суду від 2014-02-27 00:00:00+02

[PERSON], 14.02.2011 року звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області про зобов'язання провести нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як особі яка віднесена до четвертої категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.11.2010 року і надалі. Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 10 березня 2011 року (прийнятою в порядку скороченого провадження), позов задоволено, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області нарахувати і виплатити [PERSON] доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, що проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону, яка діяла до 01.01.2008 року, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції закону, яка діяла до 01.01.2008 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 листопада 2010 року до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення спірних правовідносин, постанову допущено до негайного виконання. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає постанову суду прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що нарахування та виплату позивачу доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю проведено правомірно, відповідно до вимог постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 28.05.2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", а також тим, що розмір мінімальної пенсії за віком, визначений частиною 3 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" може застосовуватись виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за цим Законом. Виходячи з вище викладеного, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2 цього Кодексу. Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Відповідно до ст. 201 КАС України суд апеляційної інстанції змінює постанову або ухвалу суду першої інстанції, коли має місце правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права, а також вирішення не всіх позовних вимог або питань. Судом першої інстанції встановлено, що позивач, постійно проживає в м. Чортків Чортківського району Тернопільської області, є непрацюючим пенсіонером та постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 4. Вказаний населений пункт, відповідно до Переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення від наслідків Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року, розпорядженням Кабінету Міністрів України №17 від 12 січня 1993 року, віднесено до зон гарантованого добровільного відселення. Розглядаючи спір, судом першої інстанцій вірно враховано, що згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю підвищуються у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, а відповідно до ст. 51 цього ж Закону особам, віднесеним до категорії 4, щомісячно призначається додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Вказані розміри підвищення до пенсії та додаткової пенсії зазнали змін, що відбулись відповідно до п.п.9, п.п.13 п.28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2008 року. Проте, рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними та такими, що втратили чинність з дня ухвалення вказаного рішення, а тому, дані статті Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» залишились чинними в первинній редакції. Відповідач виплачував позивачу підвищення до пенсії та додаткову пенсію в розмірах, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є значно меншими. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з принципу пріоритетності законів над підзаконними актами при визначенні позивачу розмірів підвищення до пенсії, а відтак, вірно вважав, що застосуванню підлягають ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згадані вище постанови уряду, оскільки останні істотно звужують обсяг раніше встановлених законом прав. Крім того, суд першої інстанції правильно врахував, що згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність визначеного законом, при цьому, вірно вважав, що положення ч. 3 ст. 28 згаданого Закону не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обчислення інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорії, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач зобов'язаний здійснити перерахунок і виплату позивачу підвищення до пенсії, додаткової пенсії відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 39, ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із застосуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», і цей перерахунок має бути здійснений в межах, передбаченого ст. 99 КАС України, шестимісячного строку звернення до суду, а саме за період з 01 листопада 2010 року з врахуванням виплачених йому сум. Крім того, оскільки відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30 квітня 2002 року №80-2, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 10 березня 2008 року №5-5 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.03.2008 року) саме на управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у місті покладено обов'язок призначення і виплати пенсії, допомоги на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства, тому суд першої інстанції правильно вважав за необхідне зобов'язати провести перерахунок та виплату пенсії позивачу саме УПФУ в Чортківському районі Тернопільської області, а твердження відповідача про відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом розмірів пенсій, як на причину невиконання державою взятих на себе зобов'язань, не мають правового значення, бо реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплат пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, через що оскаржувану постанову в частині звернення до виконання слід змінити.

Результат розгляду: partial