Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулась Рівненська митниця Міндоходів з позовом до Головного управління юстиції в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 року у сумі 1360,00 грн. Позивач зазначає, що Ривненська митниця Міндоходів не відмовляється від виконання постанови державного виконавця. В обґрунтування невиконання постанови послався на те, що звернувся до суду з заявою про роз'яснення судового рішення, про що повідомив державну виконавчу службу. В зв'язку з цим перебіг строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання рішення зупинився, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином. У призначений день і час до суду з'явився представник позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, у відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Рівненській області на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №817/1395/13-а виданий 09.12.2013 року Рівненським окружним адміністративним судом, яким зобов'язано Ривненську митницю Міндоходів повернути [PERSON] автомобіль «Тойота Кемрі» 2002 року випуску, кузов [NUMBER]. Постановою від 11.12.2013 року ВП №41197147 відповідачем відкрито виконавче провадження зобов'язано Ривненську митницю Міндоходів повернути [PERSON] автомобіль «Тойота Кемрі» 2002 року випуску, кузов [NUMBER]. Строк добровільного виконання виконавчого документу встановлений до 18.12.2013 року. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджено представником позивача постанову про відкриття виконавчого провадження Рівненська митниця Міндоходів отримала 12.12.2013 року. 19.12.2013 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист в якому зазначено про неможливість виконання постанови від 11.12.2013 року ВП №41197147 в зв'язку з тим, що Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду по справі №817/1395/13-а від 21.10.2013 року, колегія суддів дійшла висновку про зобов'язання Рівненської митниці Міндоходів повернути власнику автомобіль із дотриманням вимог чинного законодавства. Тобто, повернення автомобіля «Тойота Кемрі» 2002 року випуску, кузов [NUMBER] громадянину [PERSON] для проведення подальших митних формальностей можливе лише після сплати витрат на зберігання на складі митниці. Постановою від 24.12.2013 року ВП №41197147 про стягнення з боржника виконавчого збору відповідач постановив стягнути за невиконання в зазначений строк (до 18.12.2013 року) виконавчого листа виконавчий збір у розмірі 1360,00 грн. Як пояснив суду представник відповідача та зазначено в постанові про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 року ВП №41197147, позивач до надісланого листа не надав жодного підтвердження того, що боржником здійснювались заходи, спрямовані на виконання судового рішення. Так, відсутні будь-які документи про направлення стягувану листа про необхідність сплати витрат за зберігання автомобіля «Тойта Кемрі», 2002 року випуску, на складі Рівненської митниці Міндоходів в сумі 132047,56 грн. Представник позивача зазначив в судовому засіданні, що звернувся до суду про роз'яснення судового рішення, що є підставою для перебігу строку його виконання в примусовому порядку. Однак, судом встановлено, що заяву про роз'яснення судового рішення позивач подав до Житомирського апеляційного адміністративного суду в кінці грудня 2013 року (заява від 31.12.2013 року вих.№12394), тобто після спливу виконання виконавчого документу та надіслання на адресу виконавчого органу відповіді щодо причин та умов що унеможливлюють його виконання. Не погоджуючись з діями Головного управління юстиції в Рівненській області позивач оскаржив їх до суду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Порядок та умови здійснення примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV. Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Законом України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначені у Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (далі - Інструкція). Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою. Відповідно до частини першої, другої статті 17 цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Підстави для відкриття виконавчого провадження визначені статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження». Так, в частині першій статті 19 цього Закону зазначено, що виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження»: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках. Статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій. Виконавче провадження може бути передано від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції. Відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» на відділ примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі покладається виконання рішень, за якими боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи. Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» інші виконавчі провадження, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби, можуть передаватися до відділів примусового виконання рішень в установленому Міністерством юстиції України порядку. Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. У разі виконання судового рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування державним, комунальним майном чи майном громадських об'єднань у рамках виконавчого провадження, відкритого за заявою прокурора, строк для самостійного виконання рішення у постанові не зазначається, а примусове виконання судового рішення розпочинається невідкладно. Відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувану за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сороко неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Крім того, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. З пункту 1 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що державний виконавець має право зупинити виконавче у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню, про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання. Порядок виконання рішень зобов'язального характеру визначено главою 7 Закону України «Про виконавче провадження» Зокрема, статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює загальні умови виконання рішень, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії. Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог закону. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем наголошувалось на рішенні Житомирського апеляційного адміністративного суду відповідно до якого Рівненську митницю Міндоходів зобов'язано повернути власнику автомобіль із дотриманням вимог чинного законодавства. Але, в описовій та мотивувальній частині рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду дійсно зазначено про повернення автомобіля із дотриманням вимог чинного законодавства та сплати [PERSON] витрат за зберігання на складі митниці. Однак, в резолютивній частині ухвали зазначено - зобов'язати Рівненську митницю Міністерства доходів та зборів України повернути [PERSON] автомобіль «Тойота Кемрі» 2002 року випуску, [NUMBER]; в решті позову відмовити. Як зазначив під час засідання представник позивача даний спір щодо повернення [PERSON] автомобіля тільки після сплати витрат за зберігання на складі митниці вже триває довгий термін. Однак, позивач не зміг пояснити суду, чому такий тривалий час з моменту прийняття ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2013 року, відкриття виконавчого провадження від 11.12.2013 року не здійснив будь яких дій щодо виконання рішення відповідно до вимог чинного законодавства та не вчинив дій щодо усунення перешкод для виконання такого рішення. Тобто, представник позивача був присутнім на судовому засіданні в Житомирському апеляційному адміністративному суді при розгляді та вирішенні адміністративної справи №817/1395/13а, був обізнаний про прийняте рішення та відповідно про обов'язковість його виконання вже з 21.10.2013 року, однак жодних мір до 31.12.2013 року не вжив. Таким чином, у відповідача не було жодних підстав для невиконання виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та стягнення з боржника виконавчого збору. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Результат розгляду: denied