Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

05 вересня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання неправомірною відмову в перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік та стягнення недоплаченої суми пенсії. В обґрунтування позову зазначено, що позивач у березні 2010 року звернувся до управління із заявою про проведення перерахунку пенсії працюючому пенсіонеру. Управління зробило такий перерахунок, але замість застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік, застосувало показник середньої заробітної плати за 2007 рік. Зазначає, що таке рішення відповідача не відповідає чинному законодавству України, а саме ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року. Вказаний Закон встановлював, що у разі якщо береться заробітна плата за періоди страхового стажу, вказані в ч.1 ст.40 Закону, то застосовується показник середньої зарплати в Україні за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. Відтак, позивач просить суд зобов'язати управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва провести перерахунок призначеної пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік, який складав 1650, 43 грн. та виплатити різницю в нарахуванні, починаючи з 01.03.2010 року. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2011 року адміністративний позов задоволено частково. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва провести перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з 01.04.2010 року у відповідності до ч. 1, 2 ст. 40 та ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік. Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що на думку апелянта, є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови, про відмову у задоволенні вимог позивача. Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку скороченого провадження, в зв'язку з чим, відповідно до ч. 8 ст. 183-2 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. Судом першої інстанції було встановлено, що позивач є пенсіонером, який знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду в Ленінському районі м. Миколаєва, де отримує відповідні виплати. 29 березня 2010 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва із заявою про перерахунок пенсії по стажу з 01 квітня 2010 року. Відповідачем на підставі п. п. 3 п.11 постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 перераховано пенсію позивачу з лютого 2011 року із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії за 2007 рік - 1197,91 грн. 04 серпня 2011 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із застосування показника середньої заробітної плати за 2009 рік. Проте, листом від 12 серпня 2011 року відповідачем відмовлено [PERSON] у такому перерахунку. Обставини справи сторонами не оспорюються. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен провести перерахунок пенсії позивача на підставі ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2009 рік. Однак, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може з огляду на таке. Так, відповідно до частини четвертої ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Аналіз наведених вище положень частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить, що цією нормою встановлено можливість перерахунку пенсії застрахованій особі, яка продовжувала працювати, з урахуванням додатково набутого нею страхового стажу. Такий перерахунок, на вибір пенсіонера, може здійснюватись або лише з урахуванням додатково набутого страхового стажу за умови перерахунку пенсії із заробітної плати (доходу), з якої ця пенсія була обчислена, або з урахуванням як зазначеного стажу, так і заробітної плати, яку пенсіонер отримував уже після призначення пенсії. За змістом частини другої статті 40 та частини четвертої статті 42 названого Закону передбачений у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії (Зп = Зс х (Ск : К)) показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії (Зс), який використовується при призначенні пенсії, є величиною незмінною і не підлягає коригуванню при перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після її призначення. З огляду на викладене під час здійснення такого перерахунку у формулі визначення заробітної плати для обчислення пенсії можуть змінюватися лише показники суми коефіцієнтів заробітної плати за кожний місяць (Ск) та кількості місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати застрахованої особи (К). Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2012 року у справі № 21-98а12, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. З урахуванням викладеного, підстави для перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні відсутні. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] З урахуванням встановлених обставин в заявленому позові необхідно відмовити з підстав його необґрунтованості. Відповідно до ст. 202 п. 4 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Враховуючи зазначене судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але допустив порушення норм матеріального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду. Отже, апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied