Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

В.о.прокурора Кам»янка-Бузького району Львівської області (надалі - Прокурор) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Кам»янка-Бузької районної ради Львівської області (далі - Кам»янка-Бузька районна рада ), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № 2 "Про звернення щодо недопустимості зриву підписання угоди про асоціацію України з Європейським Союзом та подальшої повномасштабної євроінтеграції України" від 25.11.2013р. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що при прийнятті спірного рішення відповідач вирішив питання, які перебувають за межами наданих законодавством повноважень місцевого значення, чим порушив вимоги Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач подав заперечення на позов, у якому зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Кам»янка-Бузької районної ради. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні запереченням, додала, що прийнявши таке рішення районна рада висловила думку, волю громади району про звернення до Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України щодо не допустимості зриву підписання Угоди про асоціацію з Європейським Союзом. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, мотивуючи це наступним. Судом встановлено, що 25.11.2013р. Кам»янка-Бузькою районною радою на 18 позачерговій сесії 6 демократичного скликання прийнято рішення № 2 « Про звернення щодо недопустимості зриву підписання угоди про асоціацію України з Європейським Союзом та подальшої повномасштабної євроінтеграції України». Цим рішенням Кам»янка-Бузька районна рада вирішила: 1. Звернутися до Президента України, Прем»єр-міністра України, Голови Верховної Ради України щодо недопустимості зриву підписання Угоди про асоціацію України з Європейським Союзом 28 листопада 2013 року та подальшої повномасштабної євроінтеграції України. 2. Рекомендувати місцевим радам Кам»янка-Бузького району прийняти відповідне звернення щодо недопустимості зриву підписання Угоди про асоціацію України з Європейським Союзом 28 листопада 2013 року та подальшої повномасштабної євроінтеграції України. 3. Контроль за виконанням даного рішення покласти на голову районної ради. Прокуратурою Кам»янка-Бузького району Львівської області на підставі Постанови №120 від 19.12.2013р. "Про проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів" проведено перевірку в порядку нагляду щодо додержання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в Кам»янка-Бузькій районній раді. За наслідками проведеної перевірки прокурор звернувся до суду про визнання протиправним та скасування рішення №2 від 25.11.2013р. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про прокуратуру", предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, що видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор, без внесення подання, може звернутися до суду щодо визнання протиправним рішення чи окремих його положень і щодо скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до ч. 2 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Відповідно до статті 5 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. З цього конституційного положення у системному взаємозв'язку з положеннями статті 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, випливає, що органи місцевого самоврядування не є органами державної влади, а місцеве самоврядування слід розглядати як форму здійснення народом влади, яка визнається і гарантується в Україні (стаття 7 Конституції України). Конституція України (стаття 140) визначає, що органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Конституційний суд України у Рішенні від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 (справа про охорону трудових прав депутатів місцевих рад) дійшов висновку, що такому конституційному змісту інституту місцевого самоврядування властиві принаймні дві найважливіші ознаки. Це - самостійність територіальної громади, органів місцевого самоврядування у вирішенні певного кола питань і те, що предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР. Аналізуючи зміст спірного рішення Кам»янка-Бузької районної ради рішення №2 від 25.11.2013р. суд зазначає, що при прийнятті такого відповідач вийшов за межі повноважень, визначених Конституцією України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Так, главою 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено повноваження районних та обласних рад. Статею 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено питання, які вирішуєються на пленарних засіданнях районної, обласної ради. До повноважень районної ради не віднесено вирішення питань щодо звернень з заявами, зверненнями, ініціативами, де висловлювати свою позицію та міркування з приводу питань суспільного життя, які безпосередньо не пов»язані з життєдіяльністю територіальних громад. Судом не встановлено наявності будь-якої норми Закону, який наділяв би орган місцевого самоврядування правом та повноваженнями приймати рішення сесії районної ради з вимогами визначеними у оскаржуваному рішенні. Відповідно до вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не представлено суду доказів правомірності прийняття такого. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. В контексті вказаних законодавчих норм, суд дійшов висновку, що рішення Кам»янка-Бузької районної ради № 2 « Про звернення щодо недопустимості зриву підписання угоди про асоціацію України з Європейським Союзом та подальшої повномасштабної євроінтеграції України» від 25.11.2013р. прийняте відповідачем з перевищенням повноважень, визначених Конституцією та Законами України, порушує встановлений чинним законодавством порядок управління державою, оскільки вирішує питання, які не відносяться до питань місцевого значення, в результаті чого порушуються інтереси держави. Дане рішення суперечить нормам Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а тому його слід визнати протиправним та скасувати. Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Результат розгляду: granted