Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради про призначення, нарахування та виплату недоотриманої соціальної допомоги та просив визнати неправомірними дії відповідача відносно відмови в нарахуванні та виплати з січня 2013 року щорічної допомоги на оздоровлення згідно вимог Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язати відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату, з урахуванням вже виплачених сум щорічної допомоги на оздоровлення, згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (ІІ групи інвалідності) виходячи із розміру 5 мінімальних заробітних плат з 01 січня 2013 року. Представник відповідача надав суду заперечення проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, пояснюючи, що відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС виплачується щорічна допомога на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Підтвердженням правомірності дій управління щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно вказаної постанови КМУ є рішення Конституційного суду України від 26.12.2011 року, в якому зазначено, що Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право КМУ визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу Державного бюджету. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в п. 2 , 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Крім того, представник відповідача посилається на те, що позивач пропустив строк звернення до суду передбачений ст. 99 КАС України. У відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 183-2 КАС України суд розглядає справу в порядку скороченого провадження не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії, серії 10 ААБ № 167454 від 11.06.2012 року, позивачу встановлена 2-го група інвалідності та видане посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії серії [NUMBER] від 11.12.2000 року. З відповіді Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради № П-15/0/13/4-04 від 29.08.2013 року вбачається, що щорічна допомога на оздоровлення за 2013 рік позивачу була виплачена у розмірі 120 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень і у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до п. 1 ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно ч. ч. 4, 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-12, передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Як зазначено у ст. 71 вказаного Закону - дія його положень не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до нього. Розмір мінімальної заробітної плати затверджується щорічно Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Іншого порядку визначення розміру мінімальної заробітної плати в Україні не встановлено. Кабінетом Міністрів України на виконання положень Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік» не приймалась відповідна постанова, якою встановлено розмір разової грошової допомоги, передбаченої ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Тобто в даному випадку мають застосовуватися норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради повинно виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік., виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виплати, а не положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562. При цьому, обставини визначення законом України про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на виплату щорічної допомоги на оздоровлення та розмір таких видатків не належить до предмету доказування, оскільки не стосується спірних правовідносин, а мають значення для бюджетних правовідносин, учасником яких позивач в даному випадку не виступає. Таким чином, суд дійшов висновку, що у 2013 році відповідачем було порушено право позивача на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є безумовною підставою для визнання дій відповідача неправомірними. Судові витрати віднести за рахунок держави. Відповідно до ст. ст. 19, 46 Конституції України,

Результат розгляду: granted