Рішення адміністративного суду від 2014-02-17 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду із адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Д. щодо закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 0907/2-а-6657/2011 від 09.09.2011 року Івано-Франківського міського суду про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, скасування постанови ВП № 30444497 від 16.10.2013 року про закінчення цього виконавчого провадження, зобов'язання відновити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 0907/2-а-6657/2011 від 09.09.2011 року Івано-Франківського міського суду та виконати постанову. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи положення ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вважає, що розгляд справи слід провести за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду. При цьому, відповідачу слід надіслати копію постанови для забезпечення можливості оскарження. Дослідивши письмові докази, які надані суду на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність публічно-правового спору між сторонами з приводу порушення права стягувача на відновлення його порушених прав, встановленого рішенням суду, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Судом встановлено, що Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 09.09.2011 року видано виконавчий лист № 0907/2-а-6657/2011 на виконання рішення суду про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії по інвалідності. За вказаним виконавчим листом головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяком Т.Д. з 29 грудня 2011 року проводилось примусове виконання, яке було закінчено 16 жовтня 2013 року винесенням постанови про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі наявності поважних причин неможливості виконання постанови суду у зв'язку з відсутністю коштів, з урахуванням положень п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 12). Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Жовнер проти України», державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Встановлення державним виконавцем наявності поважних причин неможливості виконання постанови суду суд вважає безпідставним, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. З огляду на викладене, враховуючи, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 0907/2-а-6657/2011 від 09.09.2011 року Івано-Франківського міського суду закінчено з підстав, не передбачених ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що при винесенні постанови від 16.10.2013 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяк Т.Д. неправомірно застосував положення п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим неправомірно закінчив виконання рішення суду про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести [PERSON] перерахунок та виплату пенсії по інвалідності. За таких обставин, з огляду на встановлене порушення права стягувача на відновлення його порушених прав, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області Гундяка Т.Д. щодо закінчення виконавчого провадження і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. При цьому, суд вважає, що задоволення вимоги про зобов'язання відповідача відновити виконавче провадження є забезпеченням умов виконання державним виконавцем дій у виконавчому провадженні, необхідних для виконання судового рішення, а тому ця вимога підлягає до задоволення. Крім того, оскільки судом встановлений передбачений ч. 5 ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» обов'язок державного виконавця виконувати рішення суду, враховуючи, що державний виконавець є посадовою особою системи органів Міністерства юстиції України, суд вважає, що в частині його зобов'язання до виконання постанови суду право позивача на виконання рішення суду захищено законом, а тому задоволення цієї позовної вимоги є похідним забезпеченням умов виконання державним виконавцем всіх необхідних дій у виконавчому провадженні і підлягає задоволенню разом з вимогою про зобов'язання відновити виконавче провадження, тобто як зобов'язання до вжиття сукупності заходів, спрямованих на виконання рішення суду. На підставі наведеного, ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 49, ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»,

Результат розгляду: granted