Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, в якому з урахуванням заяви від 07.02.2014 р. № 04-11/579, просить суд: 1) визнати незаконною дію ГУ ДКСУ у Донецькій області по поверненню та не прийняттю до виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 826/10604/13-а від 21.11.2013; 2) зобов'язати ГУ ДКСУ у Донецькій області прийняти до виконання виконавчий лист по адміністративній справі № 826/10604/13-а від 21.11.2013 р. В обґрунтування позивач зазначає, що згідно із судовим рішенням стягнуто з Державного бюджету України через УДКСУ у м. Артемівську Донецької області на користь банку помилково сплачений виконавчий збір у розмірі 10 112 грн. Позивач зазначає, що звернувся до ГДКСУ у Донецькій області (відповідача) з метою виконання судового рішення, але відповідач повернув виконавчий лист без виконання для звернення до відповідного казначейства - УДКСУ у м. Артемівську. Позивач вважає такі дії протиправними, як такі, що на думку позивача не відповідають вимогам Порядку, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 р. № 845. Позивач зазначає, що виходячи із системного аналізу положень законодавства, казначейством, яке виконує рішення судів про стягнення коштів з бюджету є казначейство в якому відкрито рахунок на який зараховано виконавчий збір (відповідач), а також, як зазначає позивач, враховуючи, що згідно виконавчого листа боржником є УДКСУ у м. Артемівську, яке має виконувати вимоги казначейства щодо вжиття заходів до виконання виконавчого документу, то відмова відповідача у прийнятті виконавчого документу, є, на думку позивача, безпідставною, оскільки лише останній повинен виконувати дане судове рішення. Враховуючи наведене у позовній заяві, позивач просить задовольнити позов. Відповідач та третя особа, надавши заперечення проти позову, вважають позовні вимоги безпідставними, зазначаючи при цьому по суті, що позивач мав звернутися для виконання рішення суду до УДКСУ у м. Артемівську, а не до УДКСУ у Донецькій області. Відповідач та третя особа просили розглядати справу за їх відсутності. На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 05.03.2014 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне. Згідно з постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2013 р. по справі № 826/10604/13-а визнано бездіяльність відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (84500 Донецька обл., м. Артемівськ, вул. Петровського, 135) відносно не звернення до відповідного органу державного казначейства України з поданням про повернення помилково зарахованого виконавчого збору в сумі 10 112,00 (десять тисяч сто дванадцять гривень 00 коп.) у виконавчому провадженні № 27272838 - неправомірною. Окрім того, стягнуто в безспірному порядку з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м. Артемівську Донецької області (84500, Донецька обл., м. Артемівськ, вул. Артема, 44, ЄДРПОУ 37868870) на користь Публічного товариства «Банк Національний кредит» (м. Київ. вул. Тургенєвська. 52/58 код ЄДРПОУ 20057663, р/р № 290959131 в ПАТ «Банк Національний Кредит», МФО 320702) помилково сплачений виконавчий збір в розмірі 10 112,00 (десять тисяч сто дванадцять гривень 00коп.). Відповідно до ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін. 21.11.2013 р. судом першої інстанції видано виконавчий лист в якому, крім виконавчої служби відносно задоволених щодо неї вимог, визначено боржником відносно стягнення коштів - Управління державної казначейської служби України у м. Артемівську Донецької області. До матеріалів справи надано копію заяви позивача від 20.12.2013 р. № 04-11/5782 про виконання судового рішення, яка адресована ГУ ДКСУ у Донецькій області. При цьому, у вступній частині заяви зазначено, що боржником є УДКСУ у м. Артемівську. Листом від 03.01.2014 р. за № 06.1-10/6-63 ГУДКСУ у Донецькій області надало відповідь заявнику, в якій з посилання на приписи п. 6, 17 вказаного вище Порядку зазначено, що в контексті порушених заявником питань відповідні документи подаються до органу казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету. Звернуто увагу, що кошти зараховано до бюджету м. Артеміськ та запропоновано подати документи у зв'язку з цим за належністю. В контексті наведеного до матеріалів справи залучено копії платіжних доручень про зарахування сум до бюджету щодо повернення яких надалі було прийнято судове рішення та виникли спірні відносини. Так, згідно із платіжним дорученнями № 1193 від 05.09.2011 р. на суму 7 415,56 грн. та платіжним дорученням № 1076 від 23.08.2011 р. на суму 2 696,44 грн. (виконавчий збір): платник - відділ ДВС Артемівського МРУЮ, банк платника - ГУДКУ у Донецькій області; отримувач - держбюджет м. Артемівська, банк отримувача - ГУДКУ у Донецькій області. Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті, суд зазначає наступне. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2). Частиною 5 статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції обов'язковість рішень суду зазначена однією з основних засад судочинства. Окрім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 14 КАС України постанови суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно з частиною 1 статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, ГУДКСУ у Донецькій області не є стороною (відповідачем) у справі № 826/10604/13-а та судовим рішенням по даній справі ГУДКСУ у Донецькій області не зобов'язувалось до вчинення певних дій. Водночас відповідачем у вказаній справі є УДКСУ у м. Артемівську Донецької області. Згідно із рішенням суду вищезгадані кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України через УДКСУ у м. Артемівську Донецької області. Вказана особа визначена боржником і згідно виконавчого листа. Зазначене судове рішення, як вже зазначалося, не містить визначення, що кошти підлягають поверненню з бюджету через УДКСУ у Донецькій області, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги до вказаної особи є безпідставними. Більш того, судом у зазначеній постанові зазначено, крім іншого, що Управління державної казначейської служби України у місті Артемівську Донецької області є органом, який здійснює повернення коштів з бюджету, що були помилкового або надміру зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, який в даному спорі виступає відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. У взаємозв'язку з наведеним слід додати, що відповідно до ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. В даному випадку під час розгляду справи не надано судових рішень про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Слід також додати, що відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 3 серпня 2011 р. № 845 (із змінами), рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Пунктом 17 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті судові рішення про стягнення надходжень бюджету, подають до органу Казначейства, на рахунки в якому зараховані надходження бюджету, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, крім випадків, передбачених пунктом 23 цього Порядку. Відповідно до п. 19 Порядку безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. В даному випадку кошти зараховані до бюджету через (на рахунок) УДКСУ у м. Артемівську у Донецькій області та згідно судового рішення підлягають повернення саме через цю особу, у зв'язку з чим підстав для визнання протиправними дій УДКСУ у Донецькій області та підстав для прийняття цим органом (відповідачем) виконавчого листа для виконання - не має. При цьому, суд приходить до висновку про помилковість посилання позивача на норми Порядку, затвердженого наказом Мінфіну України від 03.09.2013 р. № 787, оскільки дія цього Порядку не поширюється на операції з бюджетного відшкодування податку на додану вартість та безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З урахуванням наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, оскільки судом не встановлено вчинення відповідачем протиправних дій або протиправної бездіяльності, як не встановлено обов'язку виконання відповідачем вищезгаданого судового рішення.

Результат розгляду: denied