Рішення адміністративного суду від 2014-02-14 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Своє звернення до суду мотивує наступним. 07.10.2013 року ст.інспектором ДПС ВЗС УДАІ у Волинської області Кісіль Д.П. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 430 грн. Дану постанову позивач вважає незаконною, оскільки вимоги Правил дорожнього руху він виконав, увімкнувши ближнє світло фар, враховуючи, що рухався автомобілем з причепом. Позивач в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, в який просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає, що позивач був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.10.2013 року ст.інспектором ДПС ВЗС УДАІ у Волинської області Кісіль Д.П. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.122 КУпАП відносно [PERSON] Як вбачається з вказаної постанови, 07.10.2013 року 0б 11 год. 52 хв. на 138 км. автодороги Домакова-Ковель-Чернівці [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген» д/н [NUMBER], не увімкнув ближнє світло фар, чим порушив п. 9.8 Правил дорожнього руху України. [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 430 грн. Разом з тим, позивач в своїй позовній заяві категорично заперечив факт порушення ним п.9.8 Правил дорожнього руху України, зазначив, що їхав з увімкненим ближнім світлом фар, оскільки керував автомобілем з причепом. Також зазначив, що надавав усні пояснення працівнику ДАІ, на які уваги звернуто не було. Представник відповідача в своїх письмових запереченнях висловив свою правову позицію з приводу притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, проте жодного фактичного доказу на її підтвердження чи обгрунтування, окрім посилання на законодавство не надав. У відповідності до ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Дослідивши матеріали адміністративної справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 07.10.2013 року за ч.2 ст.122 КУпАП, винесена щодо [PERSON], не є достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому підлягає скасуванню. Враховуючи вищевикладене, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП,

Результат розгляду: granted