Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом та просить зобов'язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради нарахувати як учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік за період з 2000 - 2013 роки. Зобов'язати Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради виплатити на його користь щорічну разову допомогу до 05 травня, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановлених Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки за період 2000 - 2013 роки. На обґрунтування позову зазначив, що він має статус учасника бойових дій і наділений державою пільгами, компенсаціями і гарантіями, визначеними ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у зв'язку з чим перебуваю на обліку в Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради. Законом України « Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" N 367-XIV від 25 грудня 1998 року встановлено "Щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком", цей закон вступив в дію з 01.01.1999 р. та діє на сьогоднішній час. 31.05.2013 р. він звернувся до відповідача листом та попросив нарахувати, виплатити як учаснику бойових дій, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ЗУ "Про державний бюджет України" на відповідний рік за період з 2000-2013 роки та надати йому роз'яснення щодо проведення таких виплат. Відповідь від відповідача він отримав 10 червня 2013 року. Відповідач посилався на єдиний закон який визначає видатки з Державного бюджету України є відповідні закони про Державний бюджет України. Відповідач не дотримуючись норм ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на протязі 2000-2013 років здійснював йому виплати грошової допомоги в значно меншому розмірі, недоплатив йому грошових коштів на значну суму: за 2000 рік - 40 гривень; 2001 рік - 40 гривень; 2002 рік - 80 гривень; 2003 рік - 90 гривень; 2004 рік - 120 гривень; 2005 рік - 250 гривень; 2006 рік - 250 гривень; 2007 рік - 280 гривень; 2008 рік - 310 гривень; 2009 рік - 340 гривень. Однак, він вважає, що необхідно було виплатити: за 2000 рік - 150 гривень; 2001 рік - 170 гривень; 2002 рік -236,50 гривень; 2003 рік - 236,50 гривень; 2004 рік - 250 гривень; 2005 рік - 1500 гривень; 2006 рік -1750 гривень; 2007 рік - 1900 грн.; 2008 рік - 2350 грн.; 2009 рік - 2490 гривень, 2010 рік - 2850 грн., 2011 рік - 3250 грн., 2012 рік - 3580 грн., 2013 рік - 3725 грн., тобто всього за період з 2000 по 2013 роки недоплатили 19994 гривні. Вважає такі дії відповідача незаконними на підставі наступного: Ст. 22 Конституції України закріплює принцип гарантованості конституційних прав і свобод, неможливість їх скасування, забороняє при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Відповідно до ст. 12 чинного ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Зміни внесені 28.12.2007 року до ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційною згідно з рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008. Відповідно до ст. 8, 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Враховуючи те що позивач є учасником бойових дій, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної грошової допомоги. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є учасників бойових дій, тобто між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист учасників бойових дій. Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положеннями ч.3 ст. 28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Він має право на щорічну допомогу до 05 травня у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ст. 12 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 25 грудня 1998 року. Однак протягом 2000-2013 років отримував таку допомогу в значно менших розмірах, ніж це передбачено вищевказаною нормою закону. Така допомога була встановлена та виплачена в розмірах встановлених ЗУ «Про державній бюджет» на відповідний рік та постановою KM України № 211 від 18 березня 2009 року. За обставин, коли звуження існуючих прав і свобод заборонено ст.ст. 8, 22 Конституції України, які є нормами прямої дії, суд не може застосовувати в даному випадку норми закону, які зменшують розмір допомоги, на яку він має право як учасник бойових дій. Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 12 ЗУ „ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції від 25.12.1998 р., а не Постанови КМУ, що підтверджується Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.03.2013 р. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Так як виплати до 5 травня є соціальними виплатами допомоги на оздоровлення, то позовна давність на такі вимоги згідно чинного законодавства не поширюється, тому він має право вимагати відшкодування невиплачених сум за весь термін з 2000 p. Рішенням Конституційного суду України від 09 липня 2007 року визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п.30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати абзаців 2,3,4,5,6,7 частини 4 та частини 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року справі №10-рп/2008 положення законів, що обмежували права громадян були визнані неконституційними та у відповідності до положень ст. 152 Конституції України ці закони втратили силу у день винесення зазначеного рішення Конституційного суду України. За таких обставин дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у місті Кіровограді ради щодо виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення в меншому розмірі, ніж встановлено ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2013 рік повинні бути визнані судом протиправними на підставі ч.2 ст. 162 КАС України. Ухвалою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16.01.2014 р. адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 2000 р. по 2012 р. включно залишено без розгляду. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача Управління соціального захисту населення Виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради в судовому засіданні заперечила проти позову та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є ветераном - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 04.10.1996 р. (а.с. 7) та відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка сплачується до 5 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Фактично позивач отримав у 2013 р. 745 грн. Позивач звертався до відповідача 31.05.2013 р. (а.с. 4) із заявою про виплату недоплачених сум, в чому йому було відмовлено (а.с.5). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-Хп зі змінами та доповненнями позивач має право на отримання щорічної допомоги до 5 травня відповідного року в розмірі 5-х мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади Відповідно до ст. 19 Конституції України суб'єкти владних повноважень зобов'язані діяти лише на підставі та в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та іншими законами України. Відповідно до ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013 році норми і положення ст.ст. 12,13, 14,15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи праці та соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян у розмірах, на які затверджені кошториси. Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня - управління праці та соціального захисту населення, беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України. Згідно з положенням про управління соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограда ради до повноважень відповідача не належить зміна розміру разової грошової допомоги на відповідний рік, оскільки їм делеговано повноваження лише з виплати вказаної допомоги, тобто відповідач не є головним розпорядником коштів на виплату щорічної допомоги. Згідно ч.2, 3 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Згідно п.2 ст. 7 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI, є принцип збалансованості повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період. Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 справа № 1-11/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України вказано, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. Згідно ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Виконуючи Закони України «Про Державний бюджет на відповідний рік», Кабінет Міністрів України здійснює видатки на реалізацію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України. Отже, виплата щорічної допомоги на оздоровлення у 2013 році здійснена відповідачем відповідно до чинного законодавства, тому позовна заява не підлягає задоволенню.

Результат розгляду: denied