Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

Позивач звернулась до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом про зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату грошової компенсації за санаторно-курортні путівки за 2008-2010 роки в розмірі 50% середньої вартості путівки в Україні згідно з положенням ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва. Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області позов задоволено частково: задоволено позовні вимоги, щодо компенсації за путівки з 2011 року, в іншій частині - відмовлено. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Кіцманського районного суду Чернівецької області та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.ст.197, 183-2 КАС України, проводить розгляд справи в порядку письмового провадження, при цьому згідно частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції -скасувати, з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення. В жотвні 2011 року позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області із заявою, в якій просила провести нарахування та виплату належної їй щомісячної допомоги (у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва) та компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні згідно з ст. 37 та п.2 ч.1 ст.23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Своїм листом відповідач відмовив позивачу в проведенні нарахування та виплати щомісячної допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні. Позицію відповідача щодо відмови у виплаті щомісячної допомоги суд першої інстанції визнав правомірною, з чим погоджується суд апеляційної інстанції. Відмова у вказаних позовних вимогах сторонами не оскаржувалась. Згідно з ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, першочергове забезпечення пільговою санаторно-курортною путівкою або путівкою на відпочинок чи одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 10, 17 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження положення про організацію оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 800 від 16 травня 2000 року, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ,забезпечуються путівками на підставі письмової заяви та довідки, зазначеної в п. 6 цього Положення. У разі самостійної організації санаторно-курортного лікування громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація середньої вартості путівки у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 7,8 вказаного Положення, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до 15 жовтня поточного року подають до органів, що організовують оздоровлення, заяви щодо виділення путівок для санітарно-курортного лікування та відпочинку в наступному році або виплати грошової компенсації. Оскільки, позивач у спірний період до управління праці та соціального захисту населення Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області із письмовою заявою про надання путівки не зверталась та самостійно санаторно-курортне лікування не організовувала, вона не має права на отримання путівки або грошової компенсації. Аналогічною із порушеного під час апеляційного розгляду питання є позиція Вищого адміністративного суду України, висловлена в Ухвалі по справі №К/9991/36797/12 від 09 квітня 2013 року. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову. Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Результат розгляду: partial