Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

25 лютого 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) пред'явила позов до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області (далі Інспекція) про визнання дій Інспекції щодо проведення перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів ФОП [PERSON] незаконними; скасування постанову про накладення стягнень від 13 лютого 2013 року № 20-4. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2013 року, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано постанову Інспекції про накладення стягнення від 13 лютого 2013 року №20-4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій скаржник оскаржив їх. У касаційній скарзі Інспекція, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Касаційна скарга підлягає задоволенню із огляду на наступне. Судами встановлено, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець 06 вересня 2005 року Золочівською районною державною адміністрацією Харківської області та згідно картки обліку об'єкту торгівлі, ресторанного господарства, сфери послуг та з виробництва і переробки продуктів харчування від 26 листопада 2012 року, обрано профіль (спеціалізація) кафе, яке розташовано по [ADDRESS]. На підставі наказу про проведення позапланових заходів державного нагляду № 13 від 01 лютого 2013 року та направлення на проведення перевірки № 00141 від 01 лютого 2013 року Інспекцією було призначено та проведено перевірку кафе «[INFO]» по [ADDRESS], який належить суб'єкту господарювання ФОП [PERSON]. За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №00111 від 04 лютого 2013 року. В ході проведеної перевірки було встановлено порушення вимог законодавства, зокрема у приміщенні закладу ресторанного господарства бар-кафе «[INFO]» по [ADDRESS] 01 лютого 2013 року Інспекцією встановлено куріння кальянів, а також відсутність інформації, яка складається із графічного знаку про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!», чим порушено вимоги Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення». На підставі акту перевірки №00141 від 04 лютого 2013 року Інспекцією винесено постанову про накладення стягнення, передбаченого статтею 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я», відповідно до якої за куріння у приміщеннях закладів ресторанного господарства застосовано до ФОП [PERSON] фінансову санкцію у вигляді штрафу у розмірі 10000 грн.. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на положення Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення» від 22 вересня 2005 року № 2899-IV (далі Закон України № 2899-IV), зазначив, що під час проведення перевірки Інспекцією було відібрано пояснення у працівників кафе «[INFO]» по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], які із ФОП [PERSON] не перебувають у трудових відносинах. Суд першої інстанції також вказав, що із копії чеку на суму 309,88 грн., доданого до акту перевірки, не можливо встановити суб'єкта господарювання, який здійснив продаж кальяну. Також суд першої інстанції не взяв до уваги надану представником відповідача копію кальянної карти кафе «[INFO]», так як з її змісту не можливо встановити її приналежність до торгового асортименту кафе, в якому здійснює діяльність позивач ФОП [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Інспекцією не доведено факт вчинення порушення Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров'я населення» саме ФОП [PERSON]. Суд апеляційної інстанції із висновками суду першої інстанції погодився та залишив постанову Харківського окружного адміністративного суду від 16 травня 2013 року без змін. Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій не погоджується із огляду на наступне. Закон України № 2899-IV визначає основні принципи та напрями державної політики щодо попередження куріння тютюнових виробів, зниження рівня їх вживання серед населення, обмеження доступу до них дітей, охорони здоров'я населення від шкоди, що завдається їхньому здоров'ю внаслідок розвитку захворювань, інвалідності, а також смертності, спричинених курінням тютюнових виробів чи іншим способом їх вживання. Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 13 Закону України № 2899-IV забороняється куріння тютюнових виробів, а також електронних сигарет і кальянів у приміщеннях закладів ресторанного господарства. Частиною 4 статті 13 Закону України № 2899-IV передбачено, що у місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!». В ході проведення перевірки ФОП [PERSON] за адресою здійснення її підприємницької діяльності - [ADDRESS] Інспекцією було встановлено факт куріння кальянів, а також відсутність інформації, яка складається із графічного знаку про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!». Враховуючи зазначене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що ФОП [PERSON] під час здійснення підприємницької діяльності по [ADDRESS] було порушено пункт 9 частини 2 та частину 4 статті 13 Закону України № 2899-IV. Доводи позивача про те, що під час проведення перевірки Інспекцією було відібрано пояснення у осіб, які із ФОП [PERSON] не перебувають у трудових відносинах, якими суди першої та апеляційної інстанції обґрунтували свої рішення є безпідставними, оскільки вони не спростовують факту куріння кальяну в приміщенні кафе «[INFO]», де здійснює підприємницьку діяльність позивач . Згідно частин 2, 5-7 статті 20 Закону України № 2899-IV за порушення норм цього Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, застосовує фінансові санкції до суб'єктів господарювання у разі, зокрема, розміщення попільничок або куріння у приміщеннях закладів ресторанного господарства - від однієї тисячі гривень до десяти тисяч гривень. Фінансові санкції, передбачені частиною другою цієї статті, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, а також іншими уповноваженими керівниками, посадовими особами цього органу після розгляду матеріалів, які засвідчують факт порушення. Про вчинення правопорушення, зазначеного у частині другій цієї статті, уповноваженою особою центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, складається акт, який разом з письмовим поясненням керівника відповідного суб'єкта господарювання та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції. Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині шостій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформляється постановою, що надсилається суб'єкту господарювання, на якого накладено фінансові санкції, та банківській установі, в якій відкрито поточний рахунок цієї юридичної особи. Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Оскільки судами були повно і правильно встановлені обставини справи, однак при ухваленні рішень судами першої та апеляційної інстанцій було допущено порушення норм матеріального права в частині задоволення позовних вимог, ухвалені рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied