Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій останнього протиправними та нарахування і виплати основної та додаткової пенсії, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС. В обґрунтування вимог посилався на те, що йому, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду 2 групи, інвалідність пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячно повинна нараховуватись та виплачуватись пенсія в розмірі не менше 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, що віднесені до 1 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія для інвалідів 2-ї групи у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком. Проте, відповідач в порушення норм закону нараховував та виплачував йому пенсію у меншому розмірі. Позивач не погоджується з нарахуванням основного розміру пенсії та вважає, що пенсія повинна бути розрахована з розміру прожиткового мінімуму відповідно до ст.50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зважаючи на викладене, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у здійснені перерахунку призначеної пенсії та виплати її в повному розмірі та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому державної пенсії у розмірі, не нижчому 8-ми мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та сплатити три відсотки річних від простроченої суми. Позивачем заявлено до суду клопотання про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними, поновлення пропущеного строку за адміністративним позовом. В обґрунтування свого клопотання позивач посилався на положення Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду. Оскільки, позовні вимоги стосуються порушення прав позивача за період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2013 року, клопотання позивача задоволено та визнано причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлено пропущений строк. Відповідач у письмовому запереченні проти позову, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та посилається на те, що прикінцеві положення Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4 яким, зокрема постановлено, що у 2011 році норми і положення ст.ст.39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовується у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходжу до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи, інвалідність пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями та документами. Відповідно до ст.ст.49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач як інвалід ІІ групи захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, має право на отримання основної пенсії в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, - 75 % мінімальної пенсії за віком. Наявність вище зазначеного права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (частина друга статті 46 Конституції України). Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком. Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», віднесеним до 1 категорії, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком. Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для інвалідів 2 групи 8 мінімальних пенсій за віком. Таким чином, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст.28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком. Враховуючи викладене, відповідачу необхідно було проводити нарахування пенсії позивачу, виходячи з положень ст.50 та ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме додаткової пенсії - особам, які є інвалідами 2 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, основної - для інвалідів 2 групи - 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, зазначеного у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, а не положеннями постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом їх прав. З урахуванням вищенаведеного, вважаю необхідним задовольнити позовні вимоги позивача за період з 01 травня 2011 року по 31 липня 2013 року включно. З позовної заяви вбачається, що позивач, посилаючись на ст.625 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням 3 % річних. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язани сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами, не є цивільними, зокрема, договірними зобов'язаннями, підстави для застосування ст.625 ЦК України відсутні. Згідно вимог ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду прийняті в порядку скороченого провадження.

Результат розгляду: partial