Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

[PERSON] 08 листопада 2011 року звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною починаючи з 12 травня 2011 року не в повному розмірі, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячної грошової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку починаючи з 12 травня 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовувала посиланням на норму статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2011 року відмовлено у задоволенні вказаного позову. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою повністю задовольнити її позов. Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує посиланням на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у 2010-2011 роках допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку повинна виплачуватись у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 183-2 КАС України, суд відповідно до пункту 3 частини 1 статті 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13), та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими законами. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] є особою, яка застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а відтак, на неї поширюється норма статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням». Допомога по догляду за дитиною їй виплачувалась в розмірі, передбаченому частиною 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». Відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку мала застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною. Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованим особам у формі матеріального забезпечення у період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у період цієї відпустки. Статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктом 25 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» низку положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у тому числі й статтю 43, було виключено. Водночас пунктом 23 зазначеного розділу Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» положення статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» щодо поширення його дії лише на осіб, не застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виключено, статтю ж 15 цього Закону викладено у редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у зв'язку з порушенням порядку прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів визнав неконституційним пункт 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо зміни визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» правового регулювання відносин, пов'язаних із правом осіб, застрахованих у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, на матеріальне забезпечення у разі народження дитини та необхідності догляду за нею. У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що застосований законодавцем у цьому випадку порядок прийняття змін та внесення доповнень до чинних законів створює протиріччя у законодавстві і, як наслідок, - скасування та обмеження прав та свобод людини і громадянина. Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Отже, з часу проголошення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», зокрема і статті 42-44, щодо виплати допомоги по догляду за дитиною особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Враховуючи те, що в даній справі спір виник з приводу виплати допомоги особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на вказані правовідносини поширюються норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», а відтак, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку починаючи з 12 травня 2011 року позивачу повинна нараховуватись та виплачуватись у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог є помилковим. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та ухвалення нового рішення.

Результат розгляду: granted