Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Василькові та Васильківському районі Київській області про зобов'язання провести перерахунок та підвищення до пенсії в розмірі 350% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2013 року позов задоволено повністю. Не погоджуючись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Колегією суддів встановлено, що позивач має статус інваліда війни 2 групи, що підтверджується матеріалами справи. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено право позивача на отримання належних виплат у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (в редакції від 22 грудня 1995 року, яка набрала чинності 02 січня 1996 року), встановлено розміри підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інвалідам війни пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року (набрав чинності з 1 січня 2006 року) частину четверту статті 13 викладено в такій редакції: інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, для обчислення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги законодавець замінив величину мінімального розміру пенсії, застосування якої було обмежено ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на величину прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, застосування якої законодавством не обмежено. Вказані норми протягом 2006 - 2011 років змін не зазнавали, неконституційними не визнавались, отже підлягають застосуванню з часу набрання ними чинності - з 01.01.06 року. Як свідчать матеріали справи, щомісячне підвищення до пенсії позивачу, як інваліду війни 2 групи виплачувалося з розрахунку 40% прожиткового мінімуму, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, тобто у повному обсязі та з урахуванням вимог законодавства. За наведених обставин та правових норм, правові підстави для задоволення позову - відсутні. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи.

Результат розгляду: denied