Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

19 серпня 2011 року корпорація ,,Лендінвест" звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції (ДПІ) у Шевченківському районі м. Львова від 09 серпня 2011 року №0002362300/19593. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2011 року позов задоволено в повному обсязі. Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДПІ у Шевченківському районі м.Львова подала апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову незаконною та необґрунтованою. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи податкового органу про те, що отримана позивачем безповоротна фінансова допомога з цільовим призначенням для сплати втрат сільськогосподарського виробництва за земельні ділянки була використана не за цільовим призначенням. Вказані кошти були використані для надання безвідсоткової позики Лавейкіну М.І., який обіймав посаду директора Корпорації. Таким чином, на думку податкового органу, позивачем протиправно занижено виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) за ІІ квартал 2010 року в сумі 1468583,12 грн., що призвело до заниження єдиного податку за ставкою 10% в сумі 146858 грн.. За таких обставин податковий орган вважає правомірним оскаржене податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, апеляційний суд у відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав. З матеріалів справи суд вбачає, що корпорація ,,Лендінвест" зареєстрована державним реєстратором виконавчого комітету Львівської міської ради як юридична особа, взята на облік як платник податків в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова та зареєстрована платником єдиного податку за спрощеною системою оподаткування - за ставкою 10 відсотків від суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг). За наслідками позапланової виїзної документальної перевірки корпорації ,,Лендінвест" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року по 31.03.2011 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова 09 серпня 2011 року прийняла податкове повідомлення-рішення за № 0002362300/19593, яким визначила позивачу податкове зобов'язання за платежем єдиний податок з юридичних осіб в розмірі 183572 грн. 50 коп. (146858,00 грн. основного платежу та 36714 грн. 50 коп. штрафних (фінансових) санкцій). Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення ст. 1 Указу Президента України ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", що призвело до заниження єдиного податку з юридичних осіб в сумі 146858 грн.. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що безповоротна фінансова допомога, яка надається суб'єкту господарювання не відповідає ознакам ,,виручки від реалізації продукції", а тому не підлягає включенню до об'єкта оподаткування єдиним податком. Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими. Так, відповідно до акту перевірки корпорацією ,,Лендінвест" в графі 2 рядка 4 Декларації з податку на прибуток за ІІ квартал 2010 року відображено виручку від реалізації в сумі 0 гривень, а в рядку 5 графи 2 єдиний податок за ставкою 10% в сумі 0 гривень. Згідно договору № 1 від 17 червня 2010 року про надання без поворотної фінансової допомоги компанія PCC SE (Німеччина) надала корпорації ,,Лендінвест" безповоротну фінансову допомогу в сумі 150485,00 євро з цільовим призначенням для сплати втрат сільськогосподарського виробництва земельних ділянок площею 8,1 га та 7,8 га. Відповідно до банківської виписки від 22.06.2010 року на розрахунковий рахунок корпорації поступила безповоротна фінансова допомога в сумі 1468583,12 гривень. Вказана сума відображена по дебету рахунку 311 ,,Поточні рахунки в національній валюті" та кредиту рахунку 377 ,,Розрахунки з іншими дебіторами". Однак вона не була відображена в рядку 4 графи 2 Розрахунку сплати єдиного податку суб'єктом малого підприємництва юридичної особи. Статтею 1 Указу Президента України від 03.07.1998 року № 727/98 ,,Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва: юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності будь-якої організаційно-правової форми та форми власності, в яких за рік середньооблікова чисельність працюючих не перевищує 50 осіб і обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 1 млн. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). У разі здійснення операції з продажу основних фондів виручкою від реалізації вважається різниця між сумою, отриманою від реалізації цих фондів, та їх залишковою вартістю на момент продажу. За змістом ст. 3 вказаного Указу суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, який перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, самостійно обирає одну з наступних ставок єдиного податку: 6 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) без урахування акцизного збору у разі сплати податку на додану вартість згідно із Законом України ,,Про податок на додану вартість"; 10 відсотків суми виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), за винятком акцизного збору, у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку. В постанові від 6 березня 2012 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця до Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області (далі МДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто застосовується касовий метод обчислення виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або (та) в касу суб'єкта малого підприємництва. Таким чином, до обсягу виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) необхідно включати суми всіх коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок або (та) в касу платника єдиного податку фізичної особи у звітному податковому періоді. В силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що безповоротна фінансова допомога, яка надійшла в касу підприємства позивача підпадає під визначення виручки в розумінні ст. 1 Указу Президента України № 727/98, а тому підлягає оподаткуванню відповідно до приписів ст. 3 цього ж Указу. Суд першої інстанції належної правової оцінки наведеним обставинам не дав, а тому дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій позивача в частині не оподаткування безповоротної фінансової допомоги. Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, апеляційний суд визнає правильним апеляцій скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Результат розгляду: denied