Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

У жовтні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області (далі Управління ПФУ в Балтському районі Одеської області) про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок підвищення до пенсії як вдові інваліда війни І групи з 01 липня 2006 року. Одночасно позивач просила поновити строк звернення до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позову зазначалось, що [PERSON] являється дружиною померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, а тому відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на підвищення пенсії у розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком. Однак Управлінням ПФУ в Балтському районі Одеської області зазначене підвищення виплачується в значно меншому розмірі. Постановою Балтського районного суду Одеської області від 11 листопада 2011 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано неправомірною відмову відповідача в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як вдові інваліда Великої Вітчизняної війни. Зобов'язано Управління ПФУ в Балтському районі Одеської області провести перерахунок та виплату [PERSON] раніше призначеної пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком, як вдові інваліда Великої Вітчизняної війни відповідно до положень ч. 3 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та перерахувати вищевказане підвищення, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум», ст. ст. 28, 42 та 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та зробити перерахунок і виплату заборгованості з урахуванням сплачених сум, починаючи з 01 січня 2006 року по 18 червня 2011 року. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, начальник Управління Пенсійного фонду України в Балтському районі Одеської області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не прийнято до уваги, що на момент винесення оскарженої постанови в Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» внесено зміни, на підставі яких позивачу проведено перерахунок щомісячного грошового утримання, як вдові інваліда війни, з підвищенням на 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Крім того, судом безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду, встановлений ст. ст. 99 та 100 КАС України. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] являється дружиною померлого інваліда Великої Вітчизняної війни, що підтверджується відповідним посвідченням. З 01 липня 2006 року [PERSON] виплачується підвищення до щомісячного грошового утримання, як вдові інваліда війни, в розмірі 25 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання за період з 01 січня 2006 року по 18 червня 2011 року в розмірі, встановленому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23 листопада 1995 року). Проте, при розгляді позовних вимог [PERSON] за період з 01 січня 2006 року по 23 квітня 2011 року судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема ст. ст. 99 та 100 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 100 КАС України (в редакції, чинній на час прийняття рішення судом першої інстанції) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Як встановлено матеріалами справи, позивач звернулась за захистом порушеного відповідачем права на перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання як вдові інваліда війни за період з 01 січня 2006 року лише у жовтні 2011 року. При цьому протягом 2006 - 2011 років [PERSON] щомісяця отримувала щомісячне грошове утримання, а тому повинна була дізнатись про порушення свого права саме у цей період. За таких обставин суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо відсутності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами за період з 01 січня 2006 року по 23 квітня 2011 року. На підставі наведених вище положень процесуального закону, із врахуванням викладеного вище висновку щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції позивачу строку для звернення з позовом до суду, апеляційний суд приходить до висновку про скасування постанови суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 23 квітня 2011 року із залишенням без розгляду вказаних вимог позивача. Щодо вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача провести перерахунок підвищення до щомісячного грошового утримання за період з 24 квітня 2011 року по 18 червня 2011 року слід зазначити наступне. Основні положення щодо правового статусу ветеранів війни, у тому числі питання щодо надання їм пільг, переваг та соціальних гарантій, визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Згідно ст. 10 названого Закону чинність цього Закону поширюється на дружин померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05 жовтня 2005 року статтю 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в новій редакції, відповідно до якої членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, які не одружилися вдруге, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Вказані зміни до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» набули чинності з 01 липня 2006 року, не скасовані, Конституційним Судом України неконституційними не визнані, а тому є чинними, у зв'язку з чим з вказаної дати позивачу виплачувалося підвищення до щомісячного довічного грошового утримання у зазначеному розмірі, що виключає можливість задоволення вимог [PERSON] за період після 24 квітня 2011 року. Враховуючи, що судом першої інстанції при повному встановленні обставин справи порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

Результат розгляду: partial