Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу з єдиного внеску. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області прийнята вимога про стягнення боргу № Ф-29121-17 від 07.12.2013 р. Із зазначеним рішенням відповідача позивач не погодився, посилаючись на те, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах, здійснює підприємницьку діяльність на умовах сплати єдиного податку, через що не повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. З наведених підстав просив скасувати вимогу про стягнення боргу № Ф-29121-17 від 07.12.2013 р. Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в який просив суд розглянути справу за його відсутністю та задовольнити позовні вимоги, долучив додаткові докази. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до судового засідання не з'явився, надіслав до суду заперечення, в який просив суд розглянути справу за його відсутністю. У своїх запереченнях відповідач зазначив, що позивач повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки не досяг загального пенсійного віку та отримує пенсію на пільгових умовах, через що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон № 2464), яким введено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку вказаного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Законом України № 357-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24.10 2013 року встановлено, що контроль за дотриманням законодавства зі збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування покладено на органи міністерства доходів і зборів. Отже, відповідач є органом державної влади, уповноваженим здійснювати функцію контролю за сплатою єдиного внеску. Позивач [PERSON], зареєстрований в якості фізичної особи підприємця згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.6), здійснює діяльність на умовах сплати єдиного податку відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку (а.с.13-14). Водночас, позивач [PERSON], [INFO], згідно з пенсійним посвідченням (а.с.16) є пенсіонером. Відповідно до листа УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійському районі від 02.01.2014 р. (а.с.30) [PERSON] отримує пенсію за віком на пільгових умовах за ст. 13 п. а) Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідачем відносно позивача прийнята вимога про стягнення боргу з єдиного внеску № Ф-29121-17 від 07.12.2013 р. (а.с.11). Вказані обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. За таких умов суд приймає в якості належних доказів надані позивачем фотокопії відповідних документів та вважає за можливе розглянути справу на підставі повідомлених сторонами відомостей. З урахуванням встановлених по справі обставин суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Нормою ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд зазначає, що спірні відносини врегульовані Законом № 2464-VI. Тому суд враховує, що борг з єдиного внеску, який зазначений в оскарженій вимозі, визначений відповідачем без урахування змін, внесених в Закон № 2464-VI, та факту отримання позивачем пенсії за віком. За таких обставин суд вказує, що частиною 4 ст. 4 Закону № 2464-VI в редакції Закону України від 07.07.2011 р. № 3609-VI, який набрав чинності 06.08.2011 р., передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Отже, на час прийняття спірної вимоги згідно з наведеною прямою нормою спеціального закону позивач був звільнений від сплати за себе єдиного внеску, починаючи з 06.08.2011 р. Оскаржене рішення прийняте відповідачем після набрання чинності Законом України від 07.07.2011 р. № 3609-VI, що не відповідає вказаним приписам цього Закону. Посилання відповідача на пільговий характер пенсії, призначеної позивачу, суд не приймає до уваги, оскільки розділ ІІ Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII містить чотири види пенсій. Відповідно, пенсії, призначені згідно зі ст.ст. 13 та 14 вказаного Закону за особливостями пенсійного забезпечення окремих категорій працівників, відносяться до пенсій за віком. Отже, на позивача розповсюджується дія частини 4 ст. 4 Закону № 2464-VI в редакції Закону України від 07.07.2011 р. № 3609-VI. За таких умов, враховуючи, що позивач є підприємцем - платником єдиного податку, тобто здійснює діяльність на умовах спрощеної системи оподаткування, суд дійшов висновку про задоволення позову про скасування вимоги про стягнення боргу з єдиного внеску № Ф-29121-17 від 07.12.2013 р. За приписами ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Тому на користь позивача з Державного бюджету підлягає стягненню сума сплаченого судового збору (а.с.2) в сумі 172,06 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted