Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю - фірма «Абате» (далі - ТОВ «Абате») звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі (далі - ДПІ у Рівненському районі) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 29.11.2011 року №0001432351, яким збільшено суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 27120,00 грн.., з яких 21696,00 грн. - основне зобов'язання та 5424,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція. Відповідно до вимог ст.55 КАС України суд здійснив заміну первинного відповідача - Державну податкову інспекцію у Рівненському районі на належного - Державну податкову інспекцію у Рівненському районі Головного управління Міндоходів у Рівненській області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що висновки відповідача, покладені в основу нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість з відповідними фінансовими санкціями щодо нікчемності правочинів, укладених з ПП «Парі-Брок», є безпідставними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах бухгалтерського та податкового обліку, а на власній, суб'єктивній, оцінці податкового органу про неспроможність здійснення даним контрагентом господарських операцій та на обставинах кримінальної справи по факту фіктивного підприємництва даного товариства. Вчинення відповідних господарських операцій підтверджуються первинними документами у відповідності вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", податковий кредит підтверджено належним чином оформленими податковими накладними у відповідності до підпункту 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з наведених підстав та, зокрема, пояснила, що на момент вчинення господарських операцій з ПП «Парі-Брок» відомості про цю юридичну особу знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, контрагент перебував на податковому обліку та являвся зареєстрованим платником податку на додану вартість. Відповідно жодної відповідальності за його несумлінні дії позивач нести не може. Висновки податкового органу про нікчемність правочинів ТОВ «Абате» із вказаним контрагентом позивач спростовує відсутністю судового рішення про визнання правочинів недійсними та недоведеністю такої недійсності, яка прямо встановлена законом. Що стосується вироку по кримінальній справі №1715/3124/12, яким організаторів фіктивного підприємництва [PERSON], співзасновника та директора ПП «Парі-Брок» [PERSON], та інших визнано винними у здійсненні фіктивного підприємництва та у підробленні документів, то цей вирок жодним чином не може стосуватись позивача, оскільки кримінальна відповідальність є індивідуальною. Позивачу не було відомо ні про злочинні наміри засуджених, ні про фіктивність господарської діяльності ПП "Парі-Брок", а відтак ТОВ «Абате», будучи сумлінним суб'єктом господарювання, не може бути позбавлений права на формування витрат та податкового кредиту по операціям з зазначеним контрагентом. Просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення у справі та, зокрема, пояснив, що з урахуванням матеріалів кримінальної справи №1715/3124/12 відносно [PERSON] та інших, які обвинувачувались у здійсненні фіктивного підприємництва та у підробленні документів, уповноваженою особою ДПІ у Рівненському районі зроблено у акті перевірки правомірні висновки про те, що операції ТОВ «Абате» з ПП «Парі-Брок» не підтверджені належним чином, а відтак і за результатами перевірки цілком правомірно донараховано позивачу зобов'язання з податку на додану вартість. Крім того, згідно з вироком у цій справі від 11.11.2013 року контрагент позивача жодної господарської діяльності не провадив, натомість документально оформляв безтоварні операції, в тому числі саме з позивачем, яких насправді не здійснював, чим штучно створював для інших платників податків податкову вигоду. Відтак операції позивача з вказаним контрагентом є такими, які відбувалися лише на папері, не були спрямовані на реальне настання наслідків і в силу приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України є нікчемними. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне. Судом встановлено, що невиїзна документальна перевірка ТОВ «Абате» щодо обчислення достовірності задекларованих та повноти сплачених обов'язкових податкових платежів за період з 01.06.2010 року по 30.06.2011 року при здійсненні фінансово-господарських операцій з ПП «Парі-Брок» проведена ДПІ у Рівненському районі з 1 по 7 листопада 2011 року. Результати вказаної перевірки оформлені актом від 14.11.2011 року № 749/135/23-141/22563175 (т.1 а.с.39-53), згідно якого зафіксовано порушення: - пп.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (далі - Закону № 168/97-ВР), внаслідок чого ТОВ «Абате» завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ПП «Парі-Брок» на загальну суму 21696,00 грн., в т.ч.: за липень 2010 року на суму 2157,00 грн., за серпень 2010 року на суму 10837,00 грн., за вересень 2010 року на суму 1653,00 грн., за жовтень 2010 року на суму 289,00 грн., за грудень 2010 року на суму 6760,00 грн. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 29.11.2011 року №0001432351, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 27120, грн.., з яких 21696,00 грн. - основне зобов'язання та 5424,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція (т.1 а.с.7). Податковий кредит згідно пунктом 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР - це сума, на яку платник податків має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 цього Закону, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20% від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 цієї ж статті, не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними. Як вбачається з акту перевірки, підставою для визначення податкових зобов'язань слугували висновки податкового органу про завищення позивачем суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 21696,00 грн., в т.ч.: за липень 2010 року на суму 2157,00 грн., за серпень 2010 року на суму 10837,00 грн., за вересень 2010 року на суму 1653,00 грн., за жовтень 2010 року на суму 289,00 грн., за грудень 2010 року на суму 6760,00 грн., по господарським операціям з ПП «Парі-Брок». Згідно розділу 2 акту при проведенні перевірки були використані податкова звітність, акти невиїзних документальних перевірок ПП «Парі-Брок», інформація з бази даних «Бест-звіт», система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, видаткові та податкові накладні, договори, банківські виписки, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631. Крім того, позивачем до адміністративного позову та його представником у судовому засіданні на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з ПП «Парі-Брок» було надано договори, видаткові та податкові накладні, акти здачі - прийняття робіт, рахунки - фактури, товарно-транспортні накладні, карти рахунків 201,631, докази оплати за отриманий товар (т.1 а.с.56-82, 191 - 249, т.2 а.с.1-81) Слід зазначити, що навіть за умови надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних яких установлена судом. Про неможливість здійснення контрагентом позивача господарських операцій свідчать підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин, як-то відсутність у підприємства ПП «Парі-Брок» майна, інших матеріальних ресурсів, необхідних для здійснення господарських операцій, відсутність основних фондів, транспортних засобів, що довідками податкових органів про неможливість проведення перевірки ПП «Парі-Брок» (т.1 а.с.86-89). Доводи позивача про те, що відповідні господарські правовідносини не визнані недійними в судовому порядку не заслуговують на увагу, позаяк правочини, які мають ознаки фіктивних та в результаті яких створюється можливість заниження податкових зобов'язань, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства та відповідно до частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним. Твердження позивача про те, що угода ТОВ «Абате» з ПП «Парі-Брок» породжує для його сторін певні права та обов'язки у зв'язку з тим, що її не визнано недійсною, є помилковими, оскільки, відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається. Наслідки порушення податкового законодавства повинні застосовуватися незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Судом наголошується, що вироком у кримінальній справі №1715/3124/12, який набрав законної сили та яким організатора фіктивного підприємства [PERSON], співзасновника та директора ПП «Парі-Брок» [PERSON] та інших визнано винними, у тому числі за частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України - за фіктивне підприємництво, а саме: придбання та використання ПП "Парі-Брок" з метою прикриття незаконної діяльності, встановлено, що діяльність вказаних осіб, як організованої групи, була спрямована на конвертацію в готівку грошових коштів, які надходили на розрахункові рахунки нібито за виконання господарських правочинів, і подальше її використання на власний розсуд для особистих потреб (т.1 а.с.136-174). В ході судового слідства у даній кримінальній справі було встановлено, що ПП "Парі-Брок" будь-якою господарською діяльністю не займалося, за юридичною адресою не знаходилось, а печатка та документи використовувались для незаконного оформлення безтоварних операцій та складання фіктивних документів з червня 2010 року по травень 2011 року. Для того, щоб підприємство рахувалося, як діюче і у нього була можливість приховувати незаконну діяльність, у Нетішинському відділенні Хмельницької фірми ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунки № 26001052403095 основний та №26052052402153, які в подальшому використовувалися для проведення конвертації коштів в готівку. Крім того, згідно з вироком від 11.11.2013 року зазначено, що внаслідок злочинних дій вказаних осіб незаконно сформовано податковий кредит для різних підприємств, в тому числі ТОВ «Абате» в сумі 21696,43 грн. за липень-вересень 2010 року. Відтак суд наголошує на тому, що вироком у зазначеній кримінальній справі підтверджено незаконність формування податкового кредиту саме для ТОВ «Абате» за фіктивними господарськими операціями з ПП «Парі-Брок». За змістом частини 1 статті 228 Цивільного кодексу України, правочин спрямований на незаконне заволодіння майном держави, вважається таким, що порушує публічний порядок, і є нікчемним. Господарські операції, які мають ознаки фіктивних та в результаті яких створюється можливість заниження податкових зобов'язань, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства, а тому й вважаються такими, що порушують публічний порядок. Із врахуванням наведеного та доводів представника відповідача про фіктивний характер правочинів між ТОВ "Абате" та ПП «Парі-Брок», суд приходить до висновку про їх нікчемність. Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки юридичних наслідків договір про придбання позивачем товарно-матеріальних цінностей у ПП «Парі-Брок» не створює в силу своєї нікчемності, тому виписані акти та податкові накладні на його виконання не можуть братись до уваги в податковому обліку позивача. Відтак суд вважає, що позивач не мав права на включення до складу податкового кредиту відповідної суми ПДВ -21696,00 грн. по податкових накладних, виписаних ПП «Парі-Брок» При розгляді даної справи суд не обмежився виключно формальним застосуванням приписів Закону №168/97, що були чинними на час існування відповідних правовідносин, а віддав перевагу встановленню фактичних обставин та достовірності поданих доказів над їх формальною наявністю та відповідністю за зовнішніми ознаками вимогам нормативних актів. За наведеного, суд дійшов висновку, що відомості, які містяться в документах позивача є недостовірними, вони не підтверджують фактичного здійснення, товарності відповідних господарських операцій, та є наслідком угод, укладених з метою заниження податкових зобов'язань, а тому їх надання податковому органу з метою одержання податкової вигоди не є підставою для її одержання. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 29.11.2011 року №0001432351, а відтак у задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю. Судові витрати по справі згідно частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача не стягуються. Відповідачем не було понесено судових витрат.

Результат розгляду: denied