Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Інтермікро Дельта, ІНК» до Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправними та скасування рішень. В адміністративному позові приватне акціонерне товариство «Інтермікро Дельта, ІНК» (далі про тексту - позивач, ПАТ «Інтермікро Дельта, ІНК») просить визнати протиправними та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Міністерства доходів і зборів України (далі по тексту - відповідач, Дніпропетровська митниця) про коригування заявленої митної вартості №110070000/2013/300184/1 від 04.09.2013 року та рішення про коригування заявленої митної вартості №110070000/2013/300193/1 від 11.09.2013 року, а також просить визнати заявлену декларантом митну вартість товару щодо товарів, які імпортуються. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішеннями відповідача №110070000/2013/300184/1 від 04.09.2013 року та №110070000/2013/300193/1 від 11.09.2013 року відмовлено позивачу у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю та скориговано митну вартість до рівня митної вартості ідентичного товару у зв'язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів. Документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме - банківський платіжний документ №12 від 01.06.2013 у графі «Призначення платежу» посилається на рахунок від 13.08.2013 №2798 та сума переказу складає 378 064,8 дол. США, проте: у наданому рахунку від 13.08.2013 №2798 загальна сума до сплати складає 378 189,0 дол. США. Вказані рішення є протиправними, оскільки ані графа 18 "Додаткова інформація/подані документи" оскаржуваного рішення, ані декларації, вартість товару за якими була скоригована цим рішенням, не містять інформації про банківський платіжний документ №12 від 01.06.2013 року. Цей документ митниці не пред'являвся під час декларування товарів. Згідно п.1.1. Контракту № 05742686 СК/10-12 від 17.07.2012 року, відповідно до умов, викладених у контракті та у додатках до даного контракту продавець зобов'язується передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати згідно погодженим умовам продукцію. Умови розрахунків між сторонами врегульовані в розділі 6 контракту. Умовами пункту 6.5. контракту, викладеного в новій редакції, погодженої сторонами у доповненні № 5 від 05.09.2013 р. до контракту №05742686 від 17.07.2012 р. передбачено, що «у випадку надходження грошових коштів у неповному обсязі, продавець має право відвантажити товар на суму сплачених грошових коштів». Отже, оплата позивачем рахунку № 2798 від 13.08.2013 року не у повному обсязі є узгодженими умовами сторін контракту, не суперечить вимогам законодавства щодо визначення митної вартості за основним методом, та не може «унеможливлювати ідентифікацію ввезеної партії товару» як про те зазначає відповідач у спірному рішенні. У поданих до митного органу платіжному дорученні в іноземній валюті № 23 від 13.08.2013р. наявні усі реквізити, необхідні для ідентифікації призначення платежу та отримувача коштів. Крім того, станом на 19 серпня 2013 року залишок грошових коштів (сума переплати) на рахунку ВАТ «Стерлітамакський нефтехімічний завод» складала 124,20 дол. США. Ця сума відповідає різниці загальної суми до сплати 378 189,0 дол. США згідно рахунку № 2798 та суми сплачених декларантом коштів 378064,8 дол. США. Отже, позивач у повному обсязі оплатив задекларовану кількість товару по ціні, вказаній у контракті та рахунку, і вказані обставини також не можуть бути підставою для вчинення коригування митної вартості у спосіб, використаний митницею. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач свої заперечення виклав письмово, проти позову заперечує, вважаючи, що при прийнятті оскаржуваних рішень діяв у межах та у спосіб встановленими Конституцією та законами України, а також зазначає, що рішення про коригування митної вартості товарів прийняті відповідно до норм чинного законодавства, тому що позивачем не надані документи, запитувані митницею, які у розумінні вимог Митного кодексу України є належними, тому на думку відповідача, було правомірно застосовано другий та третій методи визначення митної вартості. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення проти позову та просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представників сторін, розглянувши доводи позовної заяви та заперечень проти позову, дослідивши письмові докази, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що ПАТ «Інтермікро Дельта, ІНК» за контрактом №05742686 СК/10-12 від 17.07.2012 року, укладеного з відкритим акціонерним товариством «Стерлитамакский нефтехимический завод» (м.Стерлітамак, Росія) на митну територію України 03 вересня 2013 року та 11 вересня 2013 року ввезено товар - каучук синтетичний цисізопреновий (марки СКИ-3 та СКИ-5), торгівельної марки «Синтез-Каучук», Росія. 03.09.2013 та 11.09.2013 позивач звернувся до Дніпропетровської митниці Міндоходів для здійснення митного оформлення товару - «каучук синтетичний цис-ізоперований (марки - СКИ-3 та СКИ-5)», виробництво: ВАТ «Синтез-Каучук» (Росія) шляхом електронного декларування (митна декларація від 03.09.2013 №110070000/2013/314940 та митна декларація від 11.09.2013 №110070000/2013/315462). Митна вартість товару була заявлена позивачем у митній декларації за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України (далі - МКУ, кодекс). До митного оформлення за вищевказаними митними деклараціями позивачем були подані наступні документи: картка обліку суб'єкта від 02.11.2012 № 110/2012/0000658; автомобільна накладна від 29.08.2013 № 221706 та від 02.09.2013 №195 798; платіжне доручення від 13.08.2013 № 23; калькуляція транспортних витрат від 02.09.2013 № 507 та від 05.09.2013 № 520; довідка про вартість перевезення від 30.08.2013 та від 02.09.2013 №157; комерційна пропозиція від 12.08.2013 № М-24/13 1053/1; рахунок-фактура від 29.08.2013 № 1308СК2532 та від 02.09.2013 № 1309СК2558; рахунок-проформа від 13.08.2013 № 2798; зовнішньоекономічний контракт від 17.07.2012 № 05742686 СК/10-12; доповнення до контракту від 02.08.2012 № 1; доповнення до контракту від 07.08.2012 № 2; доповнення до контракту від 24.07.2013 № 3; доповнення до контракту від 15.08.2013 № 4; доповнення до контракту від 13.08.2013 № 11; договір про перевезення від 28.08.2013 № 01 та від 02.09.2013 №157; договір про перевезення від 28.08.2013 № 460/13/05 від 04.03.2013 № 178/13/05; паспорт якості від 28.08.2013 № 1534/1 та від 30.07.2013 № 1371/2: лист від 30.07.2012 № У-24/12-248; Swift від 23.08.2013; лист від 29.08.2013 № М-24/131070; лист від 16.08.2012 № М-24/12272; лист від 06.09.2013 № СК-24/13 1074; лист від 05.07.2013 № 829/07.08; копія митної декларації країни відправлення від 29.08.2013 №10401090/290813/0013913; копія митної декларації країни відправлення від 02.09.2013 №10401090/290913/0014163. Рішенням №110070000/2013/300184/1 від 04.09.2013 року митним органом відмовлено у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки в результаті контролю встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, а саме - банківський платіжний документ №12 від 01.06.2013 у графі «Призначення платежу» посилається на рахунок від 13.08.2013 №2798 та сума переказу складає 378 064,8 дол. США, проте: у наданому рахунку від 13.08.2013 №2798 загальна сума до сплати складає 378 189,0 дол. США. Наведені відомості унеможливлюють ідентифікацію ввезеної партії товару та містять розбіжності відповідно до п. 3 ст. 53 МКУ. Відповідно до вимог третьої частини ст. 53 Митного кодексу України, під час консультацій декларанта зобов'язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи. Додаткові документи декларант надати відмовився. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано до рівня митної вартості ідентичного товару із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі cт.59 МКУ. Визначена митна вартість товару грунтується на раніше визнаній митній вартості, заявленій за МД від 15.05.2013 № 110070000/2013/3082 75 та становить 2,92 USD/кг». Рішенням відповідача №110070000/12013/300193/1 від 11.09.2013 також відмовлено позивачу у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю, оскільки платіжне доручення №23 від 13.08.2013 у графі «Призначення платежу» посилається на рахунок від 13.08.2013 №2798 та сума переказу складає 378 064,8 дол. США, проте: у наданому рахунку від 13.08.2013 №2798 загальна сумма до сплати складає 378 189,0 дол. США. Згідно cт.53 МКУ Додаткові документи позивач надати відмовився. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано до рівня митної вартості аналогічного товару із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо аналогічних товарів на підставі ст.60 МКУ. Визначена митна вартість товару грунтується на раніше визнаній митній вартості, заявленій по МД від 05.08.2013 №125130006/2013/174833 та становить 3,14 USD/кг». Вирішуючи спір по суті суд зазначає наступне. З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 МКУ додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному ст. ст. 345 - 354 МКУ, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю. Статтею 54 МКУ передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 МКУ. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування. Обсяги митного контролю, передбачені главою 49 розділу XI МКУ, визначаються за результатами аналізу ризиків відповідно до положень глави 52 розділу XI МКУ. Якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Митного кодексу України. В результаті такого контролю відповідачем було встановлено, що розбіжності в документах унеможливлюють ідентифікацію ввезеної партії товару та містять розбіжності відповідно до п.3 ст.53 МК України зокрема, документи які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх даних на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, а саме: платіжне доручення від 13.08.2013 № 23 у графі «Призначення платежу» посилається на рахунок від 13.08.2013 № 2798 та сума переказу складає 378 064,8 дол. США, проте у наданому рахунку від 13.08.2013 № 2798 загальна сума до сплати складає 378 189,0 дол. США. Представником відповідача надано суду пояснення, що посилання в рішенні про коригування митної вартості товарів від 04.09.2013 №110070000/2013/300184/1 на банківський платіжний документ від 01.06.2013 №12 є технічною помилкою інспектора, що здійснював митне оформлення товару. В даному випадку мається на увазі платіжне доручення від 13.08.2013 № 23, яке було подано до митного оформлення декларантом та яке вказане у графі 18 «Додаткова інформація/подані документи» оскаржуваного рішення. Відповідно ч.ч. 2,3 ст. 53 Митного кодексу України, під час проведення консультацій 03.09.2013 та 11.09.2013 митним органом направлено електронні повідомлення, якими було зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) транспортні документи, а також документи що містять відомості про вартість перевезення, навантаження та суму експедиційних послуг згідно договорів на транспортування оцінюваних товарів; 2)страхові документи; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями або інформація біржових організацій про вартість сировини. Позивач листом від 04.09.2013 № 169 повідомив митницю про неможливість надання додаткових документів. Згідно з ч.1 ст. 55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Відповідно до пункту 2 ч.6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У відповідності до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Відповідно до ст. 59 МКУ, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: фізичні характеристики; якість та репутація на ринку; країна виробництва; виробник. Відповідно до ст. 60 МКУ - (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. ст. 58 і 59 МКУ, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. Як було зазначено, у документах, поданих позивачем виявлено розбіжності, з огляду на які застосування першого методу визначення митної вартості не могло бути здійснено, а саме: платіжне доручення від 13.08.2013 № 23 у графі «Призначення платежу» посилається на рахунок від 13.08.2013 № 2798 та сума переказу складає 378 064,8 дол. США, проте у наданому рахунку від 13.08.2013 № 2798 загальна сума до сплати складає 378 189,0 дол. США. Відповідно до п.1.1 контракту № 05742686 СК/10-12 від 17.07.2012, укладений між позивачем та ВАТ «Стерлитамакский нефтехимический завод», продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати згідно погодженим умовам продукцію. Суд вважає безпідставними посилання позивача на умови розрахунків між сторонами, які врегульовані умовами п.6.5 контракту, викладеного в новій редакції, що була погоджена сторонами у доповненні № 5 від 05.09.2013 до контракту № 05742686 СК/10-12 від 17.07.2012 згідно якого у випадку надходження грошових коштів у неповному обсязі, продавець має право відвантажити товар на суму сплачених грошових коштів», оскільки дане доповнення № 5 до контракту було підписне 05 вересня 2013р., в той час як оплата, згідно платіжного доручення № 23, у розмірі 378 064,8 дол. США була здійснена значно раніше - 13 серпня 2013р., тобто, ще до того часу, як почав діяти пункт доповнення. Доповнення № 5 від 05.09.2013 до контракту № 05742686 СК/10-12 від 17.07.2012 до митного оформлення позивачем не надавалось, а було надано безпосередньо до суду, оскільки на час митного оформлення за митною декларацією від 03.09.2013 №110070000/2013/314940, такого документу ще не існувало. Щодо пояснень позивача про те, що станом на 19.08.2013 залишок грошових коштів (сума переплати) на рахунку ВАТ «Стерлитамакский нефтехимический завод» складала 124,20 дол. США та вона відповідає різниці загальної суми до сплати 378 189,0 доларів США згідно рахунку № 2798, а також суми сплачених декларантом коштів у розмірі 378 064,80 доларів США, у зв'язку з чим позивач повному обсязі оплатив задекларовану кількість товару за ціною, вказаною у контракті та рахунку то суд зазначає, що під час митного оформлення до митниці позивачем не було надано жодного підтвердження такого порядку розрахунку позивача з його контрагентом. Таким чином, перевірити наявність та підтвердити зарахування коштів у сумі 124, 20 дол. США за даними поставками відповідач не мав можливості. Надані позивачем документи, не вказують на достовірні числові значення складових митної вартості за зазначеною поставкою. Відповідачем було пояснено, що за результатами проведеного контролю відповідачем встановлено, що рівень заявленої декларантом митної вартості за митною декларацією від 03.09.2013 № 110070000/2013/314940 становить 2,1 дол. США/кг, в той же час, рівень митної вартості ідентичного товару, оформленого за МД №110070000/2013/308275 від 15.05.2013 становить 2,92 дол. США/кг. За митною декларацією від 11.09.2013 №110070000/2013/315462 рівень заявленої декларантом митної вартості становить 2,1 дол. США/кг, в той же час, рівень митної вартості подібного товару, оформленого за МД №125130006/2013/174833 від 05.08.2013 становить 3,14 дол. США/кг. Отже, відповідач правомірно з урахуванням наявної в митного органу інформації щодо раніше визнаної митної вартості за методом 1 за МД № 1 10070000/2013/308275 від 15.05.2013, з урахуванням фізичних характеристик цього товару, відправника і країни виробництва, прийняті рішення про коригування митної вартості товару за другим методом стосовно МД №110070000/2013/314940 та за митною декларацією від 11.09.2013 №110070000/2013/315462 митну вартість скориговано за третім методом визначення митної вартості (на основі МД №125130006/2013/174833 від 05.08.2013). Враховуючи викладене, суд вважає, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості №110070000/2013/300184/1 від 04.09.2013 року та №110070000/2013/300193/1 від 11.09.2013 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений конституцією та законами України у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Результат розгляду: denied