Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

У лютому 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя з вимогами про перерахунок пенсії. Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.03.2013р. в задоволенні позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача провести позивачу з 23.10.2012р. перерахунок пенсії з урахуванням сум отриманої матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. В решті позову відмовлено. У касаційній скарзі [PERSON], з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судами, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. У касаційній скарзі представник Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги [PERSON] та залишення без задоволення касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя з урахуванням наступного. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу з 23.03.2008р. призначена пенсія за віком. 23 жовтня 2012 року позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки від 22.10.2012р. про складові заробітної плати, в яку додатково включені виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань. Проте, рішенням відповідача від 31.10.2012р. №1715 в проведенні перерахунку позивачу відмовлено з тих підстав, що така матеріальна допомога не належить до інших надбавок, які носять систематичний характер, тому не враховуються для обчислення пенсії. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та матеріальна допомога на оздоровлення, на які нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування включаються до складу заробітної плати державного службовця та повинні враховуватися при обчисленні розміру пенсії. За змістом ст. 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 % від заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. У ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. В ст. 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною 2 ст. 33 Закону України "Про державну службу" передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до ч.1 зазначеної статті до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)). Згідно зі ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вирішуючи спір правильно зазначив в мотивувальній частині постанови про право позивача на перерахунок пенсії з урахуванням сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зобов'язав відповідача провести перерахунок пенсії позивачу лише з урахуванням сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції. Відповідно до ст. 225 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право змінити судове рішення, якщо у справі немає необхідності досліджувати нові докази або встановлювати обставини, а судове рішення, яке змінюється, є помилковим тільки в частині.

Результат розгляду: partial