Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

11.02.2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу за №39264364 від 24.01.2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами протиправно, в порушенні обов'язку встановленого частиною 1 статті 75, частиною 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності факту не отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та позбавлення права виконати рішення суду в добровільний термін, винесено постанову про накладення штрафу за №39264364 від 24.01.2014 року в розмірі 170 гривень. Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з вказаних у позовній заяві підстав, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі про дату, час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явилися, однак на адресу суду подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Правом подання письмового заперечення проти заявленого позову не скористалися, а тому, у відповідності до положення частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу вирішено за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд встановив наступне. 08.08.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа за №0907/2-38/2011 від 20.06.2013 року виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, якою надано боржнику добровільно виконати виконавчий документ в семиденний термін з дня винесення постанови. 22.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на [PERSON] в розмірі 170 гривень, за невиконання рішення суду у добровільний термін. 05.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на [PERSON] в розмірі 340 гривень, за повторне невиконання нею виконавчого документа. 28.02.2013 року постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду в адміністративній справі за №809/3394/13-а визнано незаконними та скасовано постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції від 22.10.2013 року та від 05.11.2013 року про накладення на [PERSON] штрафу. Висновками суду, що були підставою для скасування постанов державного виконавця про накладення штрафу від 22.10.2013 року та від 05.11.2013 року в адміністративній справі за №809/3394/13-а, виявлено та встановлено факт неотримання боржником [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження та позбавлення права виконати рішення суду в добровільний термін. 24.01.2014 року державний виконавець, за наявності факту не отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та позбавлення права виконати рішення суду в добровільний термін, не відклавши виконавчі дії та не продовживши добровільного терміну для виконання виконавчого документу, виніс постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 170 гривень. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження». Відповідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону). Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону. Частиною 2 статті 25 даного Закону встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. У відповідності до частини 5 цієї статті Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Частиною 1 статті 31 цього ж Закону передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Відповідно частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. Як встановлено, судом в даній адміністративній справі та в адміністративній справі за №809/3394/13-а [PERSON] не отримано копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2013 року за ВП №39264364 при примусовому виконанні виконавчого листа за №0907/2-38/11 від 20.06.2013 року виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області. Тому, суд приходить до висновку, що не отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження унеможливлює виконати рішення суду в добровільний термін встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження. Згідно частини 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Таким чином, державний виконавець в порушення обов'язку встановленого частиною 1 статті 75, частиною 1 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», не пізніше наступного дня після закінчення строку встановленого постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2013 року для виконання рішення суду в добровільний термін, не вчинив дій щодо перевірки боржником виконання виконавчого документа та встановлення факту щодо своєчасності отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому суд робить висновок, що ці обставини є підставою для відкладення виконавчих дій державним виконавцем з власної ініціативи та надання боржнику продовження добровільного терміну для виконання виконавчого документа на строк до десяти робочих днів. Неотримання боржником постанови про відкриття провадження є поважною причиною для не виконання виконавчого документа в наданий цією постановою добровільний термін, а тому відсутні підстави для накладення на боржника штрафу. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», підпункту ґ підпункту 1.5.1 пункту 1.5 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року, оскільки складена старшим державним виконавцем Борошняком В.В., а підписана старшим державним виконавцем Сідиком В.В., тобто різними посадовими особами. Як наслідок, є протиправною та підлягає скасуванню постанова від 24.01.2014 року за ВП №39264364 відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про накладення на [PERSON] штрафу в розмірі 170 гривень, а позовні вимоги в цій частині підлягаю до задоволення. У відповідності до частини 3 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а тому в задоволенні позовних вимог звернутих до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В., слід відмовити. За таких обставин, суд робить висновок, що адміністративний позов [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Сідик В.В. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу за №39264364 від 24.01.2014 року, підлягає задоволенню частково. На підставі статті 124 Конституції України,

Результат розгляду: partial