Рішення адміністративного суду від 2014-03-20 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47 від 17.02.2014 року на суму 2412,70 грн. та зобов'язання припинити подальше нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є фізичною особою - підприємцем та є пенсіонером за віком, а також є платником єдиного внеску. Позивач, як фізична особа-підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування. 17.02.2014 року відповідачем було прийнято вимогу у відношенні позивача про сплату боргу з єдиного внеску за №Ф-47 у сумі - 2412,70 грн. Позивач вважає вказану вимогу незаконною та такою, що порушує його права та законі інтереси, оскільки є пенсіонером за віком на пільгових умовах та отримує пенсію за віком з 2011 року. Також, зазначив, що з 06.08.2011 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деякі інші законодавчі акти України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" № 3609-VI, яким внесені доповнення до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Вважає, що внесення зазначених змін звільняє його, як фізичну особу - підприємця та пенсіонера за віком, від сплати за себе єдиного внеску. Крім того, позивач зазначив, що вищезазначені особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Оскільки позивачем самостійно не було повідомлено органи податкової служби про бажання на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, то позивач не є платником єдиного внеску. Тому, твердження Відповідача про виникнення недоїмки у позивача зі сплати страхових внесків у сумі 2412, 70 грн. є безпідставними і незаконними. Таким чином, вимога прийнята у спосіб, що суперечить чинному законодавству України, а тому позивач просив суд визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про сплату недоїмки №Ф-47 від 17.02.2014 року на суму 2412,70 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення в яких зазначив, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначається поняття пенсіонер, як особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Також, вказав, що відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається по досягненню 55-річного віку для жінок та 60-річного віку для чоловіків, а також цим законом передбачені такі види пенсійних виплат: пенсія за віком, пенсія у зв'язку з втратою годувальника, пенсія по інвалідності. Отже, позиція позивача стосовно протиправності прийнятої вимоги №Ф-47 від 17.02.2014 року про сплату боргу у суму 2412,70 грн. є хибною та необґрунтованою. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Позивач, фізична особа - підприємець [PERSON], зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.10.2005 року за [NUMBER], ідентифікаційний номер [NUMBER], що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії [NUMBER] (а.с. 8). Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування є пенсіонером за віком з 2011 року, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія [NUMBER] (а.с. 10), отримує пенсію за віком з 2011 року та знаходиться на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області як платник єдиного податку, що підтверджується Свідоцтвом платника єдиного податку Серія [NUMBER] (а.с. 9). Відповідач - Державна податкова інспекція у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відповідно до п. 191 1.8 Податкового кодексу України, забезпечує достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058), Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що Державною податковою інспекцією у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області відносно [PERSON] прийнято вимогу (недоїмка) № Ф-47 від 17.02.2014 року на суму 2412, 70 грн. Позивач вважає вимогу відповідача № Ф-47 від 17.02.2014 року на суму 2412, 70 грн. такою, що підлягає скасуванню, оскільки він є фізичною особою - підприємцем та пенсіонером за віком та відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні взаємовідносини, оцінивши докази, які надані до матеріалів справи, суд не може погодитися з правовою позицією відповідача про те, що позивач, який є фізичною особою - підприємцем, пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах зобов'язаний сплачувати єдиний внесок до досягнення ним віку 60 років з огляду на наступне. Відповідно зі статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, передбачений статтею 12 цього Закону, знижується на 1 рік. Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття «пенсія» - як, щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Згідно зі ст. 26 цього Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам. Відтак, на пільгових умовах призначаються саме пенсії за віком відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади. Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, як передбачено частиною 12 статті 9 Закону № 2464. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зазначеною нормою ст. 4 Закону № 2464 в редакції, яка діє з 06.08.2011р., наведений вичерпний перелік фізичних осіб-підприємців, які є пенсіонерами за віком або інвалідами без урахування віку та отримують пенсію або соціальну допомогу, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску. В зазначеній нормі законодавцем не виключені особи, які є пенсіонерами та отримують пенсію за віком на пільгових умовах. Крім того, звільняють від сплати за себе єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які є інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Таким чином, з 06.08.2011 р. звільняються від сплати єдиного внеску фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Оскільки, позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком, він у відповідності ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» звільняється з 06.08.2011 р. від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Добровільна сплата єдиного внеску врегульована ст. 10 Закону України № 2464. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону України № 2464, обов'язковою умовою добровільної участі особи у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування є належним чином укладений договір в порядку ст. 10 Закону України № 2464. Частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» чітко визначено про звільнення від сплати єдиного внеску за себе фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. При цьому законодавець не ставить в залежність звільнення від сплати єдиного внеску від того, чи досягла особа пенсійного віку. Таким чином, в даному випадку не має правового значення підстави призначення пенсії за віком. При цьому, суд зазначає, що пенсії, призначені на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є різновидом пенсій за віком. Що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача припинити нарахування єдиного соціального внеску [PERSON], як особі, що перебуває на пенсії за віком і пенсійний вік, якої було зменшено та яка обрала спрощену систему оподаткування, суд зазначає наступне. Так, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оскільки вимоги позивача стосуються спонукання відповідача вчинити певні дії щодо припинення нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то у суду на теперішній час відсутній предмет розгляду у справі (рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень), який б можливо було перевірити на предмет відповідності вимогам ч.3 ст.2 КАС України. Таким чином, зазначені вимоги позивача, що викладені в адміністративному позові, не підлягають задоволенню. У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Державної податкової інспекції у Кіровському районі міста Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-47 від 17.02.2014 року на суму 2412,70 грн. та зобов'язання припинити подальше нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial