Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

У період із 30 вересня по 09 жовтня 2013 року комісією з проведення перевірки відповідача проведено планову перевірку діяльності позивача на предмет відповідності арбітражного керуючого вимогам, визначеним у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (також далі - Закон), а також додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці, під час здійснення повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справах про банкрутство за період, що підлягає плановій перевірці. Вказану перевірку проведено на підставі плану перевірок діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на IІІ квартал 2013 року, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 червня 2013 року № 1248/5, відповідно до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 червня 2013 року № 1284/5 (також далі - Порядок № 1284/5). Відповідачем 19 вересня 2013 року направлено позивачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення та засобами телекомунікаційного зв'язку (електронною поштою) повідомлення про проведення планової невиїзної перевірки її діяльності як арбітражного керуючого. У вказаному повідомленні зазначено про необхідність забезпечення умов для проведення перевірки. Далі, 09 жовтня 2013 року відповідачем складено довідку, якою зафіксовано порушення позивачем організаційних вимог провадження господарської діяльності арбітражних керуючих, а саме п.п. 6.1-6.12 розділу VI Порядку організації роботи з документами в офісі, Правил діловодства та п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 98 Закону: форми звітності надаються з порушенням строків їх подання, установлених Порядком подання відомостей (інформації); позивачем на розгляд комісії не надано доказів дотримання нею інших спеціальних вимог провадження господарської діяльності арбітражного керуючого під час виконання нею повноважень ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Ірма", товариства з обмеженою відповідальністю "Меридіан", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Кучаково", сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агроінвестсервіс" та розпорядника майна відкритого акціонерного товариства "Березанський комбікормовий завод", товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна технологічна компанія" (також далі - скорочені назви організаційно-правових форм), чим порушено п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 98 Закону та абзац 4 п. 3.4 Порядку № 1284/5. В подальшому, 18 жовтня 2013 року відповідачем складено акт перевірки, у якому зазначено про виявлені порушення, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень. Суд не погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Стосовно правомірності зазначення у довідці про порушення позивачем законодавства у зв'язку із простроченням строків подання форм звітності та ненаданням доказів дотримання позивачем інших спеціальних вимог провадження господарської діяльності арбітражного керуючого суд зазначає наступне. Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач вперше отримала ліцензію на право здійснення діяльності арбітражного керуючого 19 листопада 2012 року. Згідно з п. 2.5. Порядку № 1284/5, планова перевірка діяльності арбітражного керуючого здійснюється за календарний рік, що передує перевірці, та не частіше одного разу на два роки. Суд звертає увагу на те, що вказаний пункт визначає період, за який здійснюється планова перевірка, однак заборони здійснювати планову перевірку арбітражного керуючого, який працює менше одного року, не містить. Іншими положеннями законодавства таких обмежень також не встановлено. Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 98 Закону, арбітражний керуючий (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) зобов'язаний подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника манна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством та створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства. Згідно з абзацом 4 п. 3.4, п.п. 2.10.6, 4.3 Порядку № 1284/5, арбітражний керуючий зобов'язаний надавати необхідні документи та їх копії, пояснення, довідки, відомості та інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки. У разі проведення невиїзної перевірки арбітражний керуючий зобов'язаний забезпечити належні умови для проведення такої перевірки і роботи членів комісії. Після початку перевірки арбітражний керуючий зобов'язаний надати комісії документи та пояснення щодо предмета перевірки (за винятком позапланової невиїзної перевірки), а комісія вивчити їх та скласти Довідку. Виходячи з аналізу викладених положень суд зазначає, що надання документів, що стосуються предмету перевірки, є обов'язком арбітражного керуючого, комісія ж зобов'язана скласти довідку за наслідком перевірки наданих документів. Як вбачається з посвідчення на проведення перевірки від 27 вересня 2013 року № 28/10/13, предметом перевірки визначено питання відповідності арбітражного керуючого вимогам, зазначеним у Законі, а також дотримання ним вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства з питань банкрутства та законодавства про оплату праці під час здійснення повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у справах про банкрутство за період, що підлягає плановій перевірці. Враховуючи викладені обставини, позивач законодавчо зобов'язана надати до перевірки докази дотримання нею інших спеціальних вимог провадження господарської діяльності арбітражного керуючого під час виконання повноважень ліквідатора ТОВ "Ірма", ТОВ "Меридіан", СТОВ "Потік", СТОВ "Кучаково", СТОВ "Агроінвестсервіс" та розпорядника майна ВАТ "Березанський комбікормовий завод" і ТОВ "Транспортна технологічна компанія" без будь-якої додаткової вимоги з боку посадових осіб відповідача. Таким чином, зважаючи, що станом на момент складання довідки необхідні документи позивачем не надані, за переконанням суду, правомірним є включення до довідки висновку про порушення позивачем п.п. 4 та 5 ч. 2 ст. 98 Закону та абзацу 4 п. 3.4 Порядку № 1284/5. Згідно п. 7 ч. 2 ст. 98 Закону, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний у порядку, встановленому законодавством, надавати державному органу з питань банкрутства інформацію, необхідну для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство. Відповідно до положень Наказу про порядок подання арбітражними керуючими (розпорядниками майна, керуючими санацією, ліквідаторами) обов'язкових відомостей (інформації) від 18 січня 2013 року № 130/5, затвердженого Міністерством юстиції України та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 січня 2013 року за № 148/22680, перше подання форми звітності здійснюється - протягом 10 днів після призначення арбітражного керуючого, наступні подання - щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним та протягом 10 днів з дати винесення ухвали про припинення провадження у справі. У позові зазначено, що позивачем не порушено строків подання форм звітності. В обґрунтування такої позиції позивач посилається, зокрема, на фіскальні чеки відділення поштового зв'язку, отримані у зв'язку з направленням форм звітності до контролюючого органу. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що оригінали фіскальних чеків не є належними доказами направлення форм звітності, оскільки, вони не містять відомостей про вміст поштового відправлення, а тільки підтверджують факт надання послуг відділенням поштового зв'язку. Належним доказом направлення засобами поштового зв'язку звітності, зокрема, є опис вкладення, який, згідно з Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися. Таким чином, як вбачається з викладених положень та обставин, позивачем не підтверджено факт подання відповідачу форм звітності з дотриманням законодавчо встановлених строків, а тому відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем п.п. 4, 7 ч. 2 ст. 98 Закону. Стосовно правомірності складання акту перевірки суд зазначає наступне. Згідно з п. 6.3 Порядку № 1284/5, орган контролю зобов'язаний протягом двох робочих днів після завершення строку на надання арбітражним керуючим заперечень щодо Довідки опрацювати надані арбітражним керуючим пояснення, зауваження, заперечення і документи та скласти акт перевірки. Тобто, викладеним положенням встановлено строк та порядок складання контролюючим органом акту перевірки. Іншого порядку завершення перевірки чинним законодавством не передбачено. Таким чином, враховуючи, що відповідачем дотримано процедуру складання акту перевірки, вимога позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо такого складання є необґрунтованою. Окремо суд звертає увагу на те, що питання вчасності подання зауважень позивача на довідку не входять до предмету доказування у даній справі, оскільки позивачем не оскаржуються безпосередньо висновки такого акту перевірки, а тільки дії щодо його прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов арбітражного керуючого [PERSON] до Головного управління юстиції у Київській області про визнання протиправними дій є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied