Рішення адміністративного суду від 2014-02-26 00:00:00+02

31 січня 2014 року управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м. Донецька (далі - УПФУ) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Донецька (далі - Відділення Фонду) про стягнення заборгованості у загальній сумі 18 996,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року позивачем здійснені виплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання таким особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на загальну суму 18379,11 грн. Крім того, за цей період позивачем були понесені витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випаду на виробництві або професійного захворювання [PERSON] у сумі 317,16 грн., а також виплатою допомоги на поховання [PERSON] в сумі 300,0 грн. Посилаючись на правові норми, які містяться в законах України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", позивач зазначив, що територіальні органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України повинні відшкодовувати територіальним органам Пенсійного фонду України витрати на виплату особам пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випаду на виробництві або професійного захворювання, а також витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію. Оскільки Відділення Фонду відмовило у відшкодуванні зазначених вище витрат, позивач просив стягнути їх в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти позову заперечував. При цьому зазначив, що вказані позивачем в позовній заяві особи на момент смерті чоловіків не досягли непрацездатного віку, були працездатними, на утриманні померлих не знаходились, а отже, права на страхові виплати у разі смерті потерпілого, в розумінні Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" - не мали. Крім того, відповідач вказав на відсутність у наданих позивачем матеріалах доказів на підтвердження причинного зв'язку смерті годувальника [PERSON] з профзахворюванням, або трудовим каліцтвом, а також на порушення вимог п. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при призначенні пенсі по інвалідності внаслідок нещасного випадку або профзахворювання [PERSON], що також позбавляє заявлених в позові осіб права на страхові виплати, а позивача, відповідно, на задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи суд встановив такі обставини. На підставі розпоряджень позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] призначено пенсію у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Годувальники цих осіб отримали ушкодження здоров'я на виробництві в Україні. За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року позивачем зазначеним особам здійснені виплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у загальній сумі 18379,11 грн. Пенсія по інвалідності [PERSON] призначена на підставі Акта про нещасний випадок на виробництві, згідно з яким [PERSON] в вересні 2000 року отримав трудове каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації. За період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року [PERSON] отримав від позивача пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випаду на виробництві або професійного захворювання у сумі 317,16 грн. Позивачем також виплачено допомогу на поховання [PERSON] в сумі 300,0 грн. Відповідачем ці суми не були прийняти до заліку, що підтверджується актами щомісячних звірок та таблицями розбіжностей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] внесені до описової частини позову помилково (а.с. 3), оскільки цих осіб немає у розрахунку сум пенсій, неприйнятих до відшкодування за період липень-грудень 2013 року та актах розбіжностей за цей період (а.с. 9-10, 18-34). Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Пенсійне забезпечення громадян України відповідно до статті 10 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-ХП "Про пенсійне забезпечення" здійснюється органами Пенсійного фонду України, при цьому стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами Пенсійного фонду України. З набранням чинності Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-XTV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (надалі - Закон №1105) обов'язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності у зв'язку із втратою годувальника, покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (підпункти "г", "д" пункту 1 статті 21 Закону). Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону №1105-XTV, якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований; має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України від 22 лютого 2001 року №2272-111 "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон №2272-111) Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку. Потерпілі, документи яких не передані до Фонду, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. На виконання Закону №1105-XTV правлінням Пенсійного фонду України та правлінням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнята спільна постанова від 4 березня 2003 року № 5-4/4, якою затверджений "Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" (надалі - Порядок). Пунктом 5 Порядку визначено, що органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV та Порядку відповідач зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, а саме суму пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суму пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога на поховання сім'ї померлого, суми витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вказаних пенсій. Наведений перелік відшкодування шкоди при ушкодженні здоров'я являється вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Пунктом 8 статті 36 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону №1105-XIV. Статтями 21, 28 Закону №1105-XIV встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку виплатити особам, які мають на це право, зокрема, пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Статтею 33 Закону № 1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Такими непрацездатними особами, зокрема, є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягай 60 років, якщо вони не працюють. На день смерті годувальника не виповнилося 55 років таким зазначеним в акті звірки особам: [PERSON] (43 роки), [PERSON] (48 років), [PERSON] (35 років), [PERSON] (32 роки), [PERSON] (31 рік), [PERSON] (49 років), [PERSON] (37 років), [PERSON] (41 рік), [PERSON] (36 років), [PERSON] (36 років), [PERSON] (34 роки), [PERSON] (37 років), [PERSON] (51 рік). Непрацездатними за висновком МСЕК ці особи також не визнавалися. З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати пенсії зазначеним особам за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на день смерті потерпілого виполонилося 55 років таким зазначеним в акті звірки особам: [PERSON] (74 роки), [PERSON] (69 років), [PERSON] (68 років). Водночас, визнання непрацездатними осіб, зокрема жінок, які досягли 55 років на день смерті потерпілого, в силу наведених вище правил пункту 2 частини 2 ст. 33 Закону № 1105-XIV, можливо лише якщо вони не працюють. У протилежному випадку (якщо особа працювала на день смерті потерпілого) цей потерпілий не має статусу годувальника у контексті статті 33 вказаного Закону, як необхідної умови виникнення у даної особи права на страхові виплати за цією статтею. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на день смерті потерпілих ([INFO] [INFO] [INFO] відповідно) працювали, що підтверджується копіями їх трудових книжок ([NUMBER], [NUMBER] [NUMBER]). Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості з виплати пенсії цим особам за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року також є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. За змістом Закону N 1105-XIV та Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою КМУ від 11 липня 2001 р. N 826 на виконання ч. 8 ст. 34 цього Закону, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 9 ст. 34 Закону N 1105-XIV причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2011 р. у справі N 21-48а11). Отже, вимоги позивача про відшкодування виплаченої [PERSON] допомоги на поховання в сумі 300,0 грн. мають підтверджуватися висновком відповідного медичного закладу щодо наявності причинного зв'язку смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Цей висновок у матеріалах справи відсутній, що виключає задоволення позову в цій частині. Відповідно до статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, сторони додержуватимуться такого порядку щодо відшкодування Працівникам шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, одержаного у зв'язку з виконанням трудових обов'язків: а) відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також смерті потерпілого здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника на момент одержання каліцтва; б) відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання або смерті потерпілого, яка настала у зв'язку з ним, здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника під час його трудової діяльності, яка викликала професійне захворювання, навіть якщо зазначене захворювання вперше було виявлене на території іншої Сторони. Викладене свідчить про те, що страховиком, який має виплачувати пенсію по інвалідності особі, котра стала інвалідом від нещасного випадку на виробництві на території Російської Федерації є уповноважений орган Російської Федерації. Факт нещасного випадку на виробництві [PERSON] підтверджується актом № 1 про нещасний випадок від 01 вересня 2000 року. Нещасний випадок стався 01 вересня 2000 року на підприємстві роботодавця, яке знаходиться на території незалежної держави - Російської Федерації. Оскільки нещасний випадок [PERSON] стався на території Російської Федерації, у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі не виникає зобов'язання по відшкодуванню витрат в разі виплати такої пенсії органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року. Факти перебування [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на утриманні потерпілих встановлені судовими рішеннями у цивільних справах, які набрали законної сили (а.с. 146-153). Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з розрахунком УПФУ цим особам за період з 01 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року було виплачено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у загальній сумі 4639,86 грн., в тому числі: [PERSON] - 900,0 грн., [PERSON] - 66,36 грн., [PERSON] - 900,0 грн., [PERSON] - 900,0 грн., [PERSON] - 907,14 грн., [PERSON] - 900,0 грн., [PERSON] - 66,36 грн. Отже ця сума підлягає стягненню з відповідача. Пункт 1 частини 2 статті 33 Закону № 1105-XIV серед непрацездатних осіб, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) визначає в тому числі дітей, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років. Застрахованій особі - студенту денної форми навчання [PERSON] виповнилося 23 роки [INFO], у зв'язку з чим відповідач вважає, що не повинен відшкодовувати позивачу суму пенсії по цієї особі за період з [INFO] по 31.12.2013 в сумі 116,13 грн. Разом з цим, спеціальною нормою, яка регулює період, на який призначається пенсія в разі втрати годувальника, є частина друга статті 47 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно з якою зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім'ї провадиться з першого числа місяця, що йде за тим місяцем, в якому настали обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії. Тобто в даному випадку першим числом місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що спричинили припинення виплати пенсії (виповнення [PERSON] 23 років [INFO]) є 01 січня 2014 року. Отже, виплачена цієї особі пенсія за період з 08.12.2013 по 31.12.2013 у сумі 116,13 грн. підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин позовні вимоги УПФУ підлягають частковому задоволенню у сумі 4755,99 грн. (4639,86+116,13). Беручи до уваги викладете та

Результат розгляду: partial