Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

23 вересня 2013 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансінспекції у Житомирській області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 008112 від 20 серпня 2013 року. Позов обґрунтовує тим, що 10 липня 2013 року державними інспекторами Укртрансінспекції у Житомирській області була проведена перевірка транспортного засобу марки DAF, номерний знак [NUMBER] за кермом якої перебував позивач, під час якої представниками відповідача було виявлене порушення законодавства про автомобільний транспорт: надавалися послуги з вантажних перевезень без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: полісу (договору) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. Посадовими особами, які проводили перевірку на підставі наведеного порушення складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 100000 від 10 липня 2013 року. За результатами розгляду справи за вказаним актом 20 серпня 2013 року відповідачем винесена постанова №008112 про застосування до нього фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн. Вказав, що при складанні акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт працівниками відповідача не було роз'яснено позивачу його прав та обов'язків, не було ознайомлено зі згаданим актом, та не надано можливості для його підписання, а підпис, який наявний у акті йому не належить. Зазначив, що всі необхідні документи на момент здійснення перевірки у нього були наявні, інформація визначена в акті перевірки є неправдивою, як наслідок спірна постанова є незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи. На підставі вказаного просив її скасувати. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити та скасувати спірну постанову. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтував тим, що на момент проведення перевірки у позивача були відсутні всі необхідні документи. Вказав, що позивач був належним чином ознайомлений з актом перевірки. Крім того, зазначив, що ФОП [PERSON] було вчасно та належним чином повідомлено про розгляд справи в Управлінні Укртрансінспекції у Житомирській області щодо застосовування до нього штрафних - фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн, однак він не прибув. Враховуючи наведене вважає, що спірна постанова є законною, та не підлягає скасуванню. Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 липня 2013 року о 16 год. 25 хв. працівниками Управління Укртрансінспекції у Житомирській області проведено перевірку автомобіля марки DAF, номерний знак [NUMBER], що належить позивачу щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів. Під час даної перевірки працівниками відповідача були виявлені порушення: - надання послуг з вантажних перевезень вантажовідправник ТОВ "Гранум Плюс" с. Владівка, Малинський район Житомирська область, вантажоодержувач ТОВ "Гранум Плюс", пункт розвантаження с. Сквира, Київська область, транспортний засіб повною масою понад 12 тонн, обладнаний непровіреним тахографом, чим порушено вимоги наказу Міністерства транспорту та зв'язку України № 340 від 7 червня 2010 року та наказу № 0385 від 24 червня 2010 року; - надання послуг з вантажоперевезення без оформлення документів передбачених ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: полісу (договору) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті та протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. За результатами перевірки працівниками управління складено акт № 100000 від 10 липня 2013 року (а.с. 23). Відповідно до п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 8 листопада 2006 року (далі - Порядок №1567), позивачу за місцем його державної реєстрації направлено рекомендованим листом повідомлення в якому йому запропоновано прийняти участь у розгляді справи 20 серпня 2013 року 10 год.00 хв., яка розглядатиметься на підставі акту про порушення законодавства від 10 липня 2013 року (а.с. 20). Вказаний рекомендований лист отримав особисто [PERSON] 6 серпня 2013 року відповідно до поштового повідомлення (а.с. 20 на звороті). Відповідно до п. 27 Порядку №1567 у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. Судом встановлено, що у зв'язку із неприбуттям ФОП [PERSON] на розгляд справи, справа про порушення була розглянута без нього і за наслідками розгляду справи в.о. начальника Управління Укртраснінспекції у Житомирській області виніс постанову №008112 від 20 серпня 2013 року про застосування до ФОП [PERSON] адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн (а.с.19) та припис № 036701 від 20 серпня 2013 року про усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт (а.с.43). Копія постанови та припис були направлені позивачу 20 серпня 2013 року та отримані ним особисто 27 серпня 2013 року (а.с. 18 на звороті). Пунктом 3 Порядку №1567 визначено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Регулювання відносин між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень здійснюється відповідно до приписів Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 5 квітня 2001 року (далі - Закон). Згідно з ст. 1 Закону автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власні кошти перевезення пасажирів чи (та) вантажів автомобільним транспортом. Також відповідно до вказаної статті послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату. Статтею 60 Закону передбачена відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Зокрема, абзацом 3 частини 1 цієї статті передбачена відповідальність за надання послуг із перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 48 Закону визначено перелік документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажу на договірних умовах для автомобільного перевізника: документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством. Для водія: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. Суд зазначає, що ст.48 Закону не містить вичерпного переліку документів необхідних для перевезення вантажів. Відповідно до ст.34 Закону автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших нормативних актів України у сфері перевезення пасажирів чи вантажів та забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв тощо. Згідно з п. 6.1 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07 червня 2010 року № 340 (далі - Положення №340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 500 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані тахографами. Пункт 6.3 Положення №340 передбачає, що до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує транспортним засобом, котрий не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку (додаток 3 Положення). Крім того, відповідно до абзацу 3 п. 4 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 7 червня 2010 року № 340, яким затверджене Положення №340 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування, крім пункту 6.1 Положення, затвердженого цим наказом, який набирає чинності для: перевезення вантажів колісними транспортними засобами з повною масою понад 12 тонн, нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю від 50 до 150 км - з 01.06.2013. Так як повна маса транспортного засобу, яким керував ФОП [PERSON] на момент перевірки, понад 12 тонн то цей транспортний засіб має бути обов'язково обладнаний тахографом. Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначений Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв'язку України від 24.06.2013 року № 385 (далі - Інструкція). Пунктом 2.7. Інструкції визначено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації, тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт. В пункті 3.3. Інструкції зазначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Отже, протокол перевірки та адаптації тахографа є одним із документів, передбачених чинним законодавством України, на підставі яких здійснюються пасажирські та вантажні перевезення автомобільним транспортом. Стаття 7 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР відносить особисте страхування від нещасних випадків на транспорті до обов'язкових видів страхування. Також в цій статті зазначено, що для здійснення обов'язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов'язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків. На виконання цього Закону Кабінет Міністрів України своєю постановою № 959 від 14.08.1996 затвердив «Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» (далі - Положення №959). Цим положенням визначається порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, пасажирів та водіїв, зокрема автомобільного транспорту. В п.4 Положення №959 зазначено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування. Отже, водії підлягають обов'язковому особистому страхування від нещасних випадків на транспорті. Як уже зазначалося, ФОП [PERSON] здійснював перевезення вантажу без оформлення документів, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, поліса обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті. Ці відомості зазначені в акті про проведення перевірки. Внаслідок цього застосовано адміністративно-господарський штраф передбачений абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону. В судовому засіданні позивач стверджував, що в нього є в наявності протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, поліс обов'язкового особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті, однак на вимогу суду не надав їх для огляду, натомість, пізніше почав стверджувати, що ці документи не є обов'язковими для водіїв, які здійснюють послуги з вантажних перевезень. Таким чином, суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена у відповідності із приписами ст. 6, 19 Конституції України, тобто в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак є законною. Щодо твердження позивача про те, що при складанні акту про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт працівниками відповідача не було роз'яснено позивачу його прав та обов'язків, не було ознайомлено зі згаданим актом, та не надано можливості для його підписання суд зазначає наступне. Суд критично відноситься до доказу наданого позивачем, а саме відеозапису перевірки і не може прийняти вказаний відеозапис за належний доказ, що підтверджує доводи позивача, оскільки при його перегляді встановлено, що позивачем відзнято не всю тривалість перевірки, а лише її останню частину, що не дає змоги суду впевнитися, що дійсно працівники відповідача при проведенні перевірки не дотримувались вимог чинного законодавства. Також суд критично ставиться до тверджень [PERSON], щодо того, що позивач не знав про наявність акту перевірки та не мав змоги з ним ознайомитися та підписати його з огляду на таке. Як було уже раніше зазначено, позивачу за місцем його державної реєстрації було направлено рекомендованим листом повідомлення, в якому було зазначено час і місце розгляду справи про вчинене ним порушення, яке отримав особисто [PERSON] 6 серпня 2013 року та мав змогу ознайомитися з актом перевірки та надати на нього заперечення. Як видно з матеріалів справи та не заперечується позивачем, зазначеним правом [PERSON] не скористався. Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суду позивачем не було доведено протиправність спірної постанови, натомість суд прийняв доводи відповідача і вважає, що спірна постанова Управління Укртрансінспекції у Житомирській області є законною та такою, що відповідає обставинам справи. Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. За змістом ст. 94 КАС, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати позивачу з Державного бюджету України не повертаються. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied