Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області Базелюк Тетяни Валеріївни, в якому просив скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 5918900 від 16.09.2013 року, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області Базелюк Тетяни Валеріївни про відмову у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована на землях Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062 за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]; зобов'язати державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області Базелюк Т.В. здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 2,5902 га., що розташована на землях Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062 за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу у реєстрації права власності на земельну ділянку з тих підстав, що [PERSON] у зв'язку із втратою не надала державний акт на землю державному реєстратору. При цьому дублікат вказаного акту держземагенство не видає, мотивуючи тим, що на даний час законодавством не передбачена можливість їх видачі, а реєстрація речових прав на землю проводиться відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв'язку з чим просить суд позов задовольнити. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надав письмові заперечення проти позову. Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Внаслідок чого, суд на підставі ч. 4 та ч. 6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу був виготовлений Державний акт на право власності на землю серії РІ № 800666 на ім'я [PERSON], який посвідчував право власності позивача на земельну ділянку загальною площею 2,59 га. для товарного с/г виробництва, що знаходиться на території Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062. Так, позивач у позовній заяві зазначає, що ним був втрачений оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № 800666. У зв'язку з втратою вказаного Державного акту, позивач звернувся із оголошенням до газети "Життя Теофіпольщини" (випуск № 17-18 від 16.03.2013 року) із повідомленням, а саме: "Загублений Державний акт на право власності на земельну ділянку (пай) 2,59 га. серія РІ № 800666, виданий Лідихівською сільською радою [PERSON] 25.11.2002 року (реєстраційний № 879), вважати недійсним." В подальшому з метою належного оформлення права власності на землю [PERSON] звернулася із заявою до Теофіпольського РВВ Хмельницької регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" про виготовлення їй технічної документації на вищезазначену земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Теофіпольської РДА від 31.07.2013 року № 183/2013 - р. позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] площею 2,59 га. на території Лідихівської сільської ради взамін втраченого державного акта на право власності на земельну ділянку серії РІ № 800666. Розпорядженням Теофіпольської РДА від 13.08.2013 року № 185/2013 - р. доручено Відділу Держземагенства у Теофіпольському районі забезпечити організацію робіт з проведення державної реєстрації земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] - 2,5902 га. на території Лідихівської сільської ради. Власнику земельної частки (паю) провести державну реєстрацію права власності на земельні ділянки. 27 серпня 2013 року Відділом Держземагенства у Теофіпольському районі сформовано та надано на заяву позивача № ЗВ-6800556802013 Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800506222013. Так, 04.09.2013 [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно земельної ділянки, яка знаходиться на території Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062. До заяви позивачем було додано наступні документи: копія документа, що посвідчує особу заявника (паспорт громадянина України), копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (ідентифікаційний код), документ про сплату державного мита (квитанція № 99/157 від 04.09.2013 року), Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Теофіпольською державною нотаріальною конторою 14.11.2002 року за № 2226, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6800506222013 від 27.08.2013 року виданий Відділом Держземагенства у Теофіпольському районі 27.08.2013 року. 10 вересня 2013 року Реєстраційною службою Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області прийнято рішення № 5746047 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв'язку з не поданням усіх необхідних документів, а саме - державного акта на право власності на земельну ділянку. 16 вересня 2013 року Реєстраційна служба Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області рішенням № 5918900 відмовила позивачу у державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, що розташована: Хмельницька обл., Теофіпольський р-н., с/рада Ледихівська, кадастровий номер земельної ділянки 6824783500:05:018:0062 за суб'єктом: [PERSON], податковий номер [NUMBER], з підстав завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, не усунення обставин, що були підставою для прийняття такого рішення, а саме для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,5902 га., що розташована на землях Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062, необхідно подати державний акт на право власності на земельну ділянку, який є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. Проте, не погоджуючись із відмовою відповідача щодо проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення та припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. При проведенні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційна служба керується Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004, "Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011, Цивільним кодексом та Конституцією України. Згідно з Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Статтею 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлені повноваження органу державної реєстрації прав, згідно з якою орган державної реєстрації прав: 1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; 2) забезпечує ведення Державного реєстру прав; 3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; 4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; 5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Пунктом першим частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. У п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначено, що державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Частиною 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" закріплено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 3 вказаної статті Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлені підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень, зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Частиною 2 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Статтею 24 вказаного Закону також закріплено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини першої цієї статті, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена. Частиною 13 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, а саме п. 2 зазначено, що державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Відповідно до п. 7 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п. 10 Порядку №703). Пункт 17 Порядку № 703 передбачає, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. Згідно з п. 23 Порядку № 703 Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вказаним Порядком встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно згідно з цим Порядком, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України, у редакції, що діяла до 01.05.2009, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Водночас, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2013 посвідчувалось державними актами (частина перша статті 126 Земельного кодексу України). Законом України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 за №3613-VI (діє з 01.01.2013) ст. 126 Земельного кодексу України (якою встановлювалось, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами) викладено в новій редакції, а саме: "право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а сам Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" доповнено, зокрема, п. 9 ст. 28-1, яким встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки здійснюється до 1 січня 2013 року. Системно-логічний аналіз вищенаведених правових актів вказує на те, що з 1 січня 2013 року не передбачено (та, відповідно, станом на час розгляду справи по суті) видача державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому, у разі неодержання власником державного акта на право власності на земельну ділянку до 01.01.2013 є підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, з наведеного слідує, що відповідачем протиправно винесено рішення № 5918900 від 16.09.2013 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Разом з тим, як було встановлено судом, позивачем на підтвердження свого права власності на земельну ділянку площею 2,5902 га., що розташована на землях Лідихівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, кадастровий номер 6824783500:05:018:0062 до Реєстраційної служби було надано Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Теофіпольською державною нотаріальною конторою 14.11.2002 року за № 2226, з якого вбачається, що власником даної земельної ділянки є [PERSON]. Згідно із частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Так, відповідно до листа Державної реєстраційної служби України від 14.01.2012 №07-06-15-13 "Щодо державної реєстрації прав, за якими перехід права власності на нерухоме майно розпочався" за обставин коли перехід права власності на нерухоме майно відбувся, проте за результатом такого переходу державну реєстрацію прав (оформлення документів чи проставляння "відміток") не проведено, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки у позивача був правовстановлюючий документ на земельні ділянки. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно є гарантією захисту прав власника з боку держави, а тому її здійснення не може бути безпідставно обмежено. Суд наголошує, що статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, статтею 1 Протоколу №1 до ст. 1 Європейської Конвенції з прав людини закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій, а його позиція не узгоджується з нормами матеріального права. Враховуючи наведені всі обставини в їх сукупності та виходячи з того, що під час розгляду справи доводи позивача знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог і, відповідно, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted