Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІГ» (далі - позивач, ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі - відповідач, ДПІ) за яким просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 19.11.2013р. № 00000531704, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 7830,6 грн., від 20.11.2013р. № 0007622200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток на 6366,0 грн. у тому числі за основним платежем на 5093,0 грн., № 0007632200, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2012 рік на 886546,0 грн., № 0007642200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 255843,0 грн. у тому числі за основним платежем на 204674,0грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні податкові повідомлення - рішення про визначення зобов'язань із податку на прибуток та ПДВ не підтверджуються висновками акту перевірки та складені за результатами відповіді на заперечення позивача до акту перевірки. Позивач зазначає, що акт перевірки та відповідь на заперечення докорінно відрізняються один від одного, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для складення спірних податкових повідомлень - рішень. На думку позивача, складення спірних податкових повідомлень - рішень пов'язане із застосуванням відповідачем ст. 39 Податкового кодексу України, за приписами якої податкові органи мають право обчислювати грошові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ у 2010 - 2013 роках, застосовуючи звичайні ціни. Позивач стверджує, що для обґрунтування застосування звичайних цін відповідач посилається на здійснення ТОВ «Міг» операцій з пов'язаними особами. У перевірених податкових періодах звичайною ціною вважалась ціна, що відповідає рівню справедливих ринкових цін, але визначення рівня звичайних цін, на думку позивача, супроводжується цілим рядом послідовних дій, які має здійснити податковий орган для визначення такої ціни. Позивач зазначає, що відповідач, при обчислені занижених доходу та податкових зобов'язань з ПДВ знехтував нормами податкового законодавства України і тому протиправно визначив зобов'язання з ПДВ та податку на прибуток. Щодо визначення штрафних санкцій із податку на доходи фізичних осіб, позивач вважає, що податковий орган невірно застосував норму ПК України до спірних правовідносин. На думку позивача, за несвоєчасне перерахування підприємством як податковим агентом до бюджету утриманого податку із нарахованого доходу найманим працівникам має застосовуватись штрафна санкція на підставі ст. 126, а не ст. 127 ПК України. Позивач вважає, що він правильно утримав суму податку із доходів найманих працівників, порушення полягає лише у несвоєчасному перерахуванні податку до бюджету, відтак порушення стосується несвоєчасного перерахування суми узгодженого зобов'язання, відповідальність за яке встановлена саме ст. 126 ПК України. У зв'язку з цим позивач вважає спірні податкові повідомлення - рішення протиправними та просить їх скасувати. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представники відповідача заперечили проти позову, мотивуючи тим, що позивач у перевірених податкових періодах здійснював продаж товарів (робіт, послуг) за цінами, нижчими ніж їх собівартість, тобто продаж було здійснено за цінами, нижчими, ніж звичайні, як того вимагають приписи ст. 14 134, 188 та 189 Податкового кодексу України. Відповідач стверджує, що рівень звичайних цін визначено відповідно до приписів ст. 39 ПК України та пп.1.20.51 п.1.20. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997р. № 283/97-ВР (далі - Закон № 283). Відповідно до зазначених податкових норм у разі, коли звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. У зв'язку з цим відповідач вважає, що реалізація товарів позивачем за цінами, нижчими ніж собівартість, не відповідає рівню чистої вартості реалізації та рівню звичайних цін. На думку відповідача, чиста вартість (звичайна) ціна не може бути нижчою від собівартості реалізованих товарів (послуг). Щодо застосування штрафних санкцій із податку на доходи фізичних осіб, відповідач зазначає, що позивачем на порушення п.п. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України утриманий, але не перерахований до бюджету податок із доходів найманих працівників за квітень, травень, червень, вересень, жовтень, листопад 2012р. на загальну суму 29280,0 грн. За вказане порушення на підставі ст. 127 ПК України до нього застосовані штрафні санкції у розмірі 25%, що складає 7320,06 грн. Із цих підстав відповідач вважає правомірними спірні податкові повідомлення - рішення та просить відмовити позивачу у задоволенні вимог. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини. Спірні податкові повідомлення - рішення складені на підставі висновків акту планової документальної виїзної перевірки позивача від 01.11.2013р. № 1273/21-0322-1/24961365 (далі - акт № 1273). За цим актом відповідачем відображені результати перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012 року. За вказаним актом перевірки у позивача виявлено порушення стосовно формування доходу, витрат, податкових зобов'язань та податкового кредиту за перевірені податкові періоди. Зокрема перевіркою встановлено порушення: - пп.4.1.6 п.4.1 ст.4, пп. 5. 3. 9 п. 5.3 ст.5, п. 6.1. ст. 6 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 291 750,00 грн., у тому числі: за IV квартал 2010 року в сумі 284 761,50 грн., за І квартал 2011 року в сумі 6 988,50 грн.; - пп. 138.10.3 п. 138.10. ст. 138 Податкового Кодексу України в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 800 022,38 грн., у тому числі: за І квартал 2012 року на суму 149 012,35 грн., за II квартал 2012 року на суму 185 970,66 грн. за III квартал 2012 року на суму 219 287,80 грн., за IV квартал 2012 року в сумі 245 751,57 грн.; - пп.7.2.6. п.7.2 та пп.7.4.5. п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 346,19 грн., в тому числі: за листопад місяць 2010 року в сумі 160,83 грн., за грудень місяць 2010 року в сумі 185,36 грн.; - пп.168.1.2, ППІ68.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-УІ в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб не перераховано до бюджету суму податку утриманого з доходу платника податку за квітень 2012 року у сумі 1257,70 грн., за травень 2012 року у сумі 5961,30 грн.; за червень 2012 року у сумі 5654,86 грн.; за вересень 2012 року у сумі 2693,02 грн.; за жовтень 2012 року у сумі 5133,95 грн.; за листопад 2012 року у сумі 8579,39 грн.; - п.п."б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України відповідно до якої встановлено відображення недостовірних відомостей у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку та сум утриманого із них податку за 3-4 квартали 2011р. та 1-4 квартали 2012р. За результатами перевірки податковим органом складені податкові повідомлення - рішення від 19.11.2013р. № 00000531704, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 7830,6 грн., від 20.11.2013р. № 0007622200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток на 6366,0 грн. у тому числі за основним платежем на 5093,0 грн., № 0007632200, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2012 рік на 886546,0 грн., № 0007642200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на 255843,0 грн. у тому числі за основним платежем на 204674,0грн. Щодо правомірності прийняття податкових повідомлень - рішень від 20.11.2013р. № 0007622200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток, № 0007632200, яким позивачеві зменшено суму від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток, № 0007642200, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість, суд зазначає наступне. Висновки акту перевірки № 1273 не підтверджуються описом виявлених порушень по тексту зазначеного акту та не відповідають грошовим зобов'язанням, відображеним у спірних податкових повідомленнях - рішеннях. Як підтвердив відповідач фактично спірні податкові повідомлення - рішення сформовані на підставі відповіді ДПІ у м. Херсоні від 15.11.2013р. №4773/10/21-03-22-0105 на заперечення позивача до акту перевірки № 1273 (далі - відповідь № 4773). У вказаній відповіді № 4773 відповідачем було докорінно змінено зміст та суть порушень податкового законодавства, які стали підставою для складання спірних податкових повідомлень рішень від 20.11.2013р. №№ 0007622200, 0007632200, 0007642200, опис порушень стовно нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб залишено без змін. Із відповіді № 4773 судом вбачається, що відповідачем за спірними податковими повідомленнями - рішеннями зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток, збільшено грошові зобов'язання з податку на прибуток та ПДВ у зв'язку із збільшенням доходів та податкових зобов'язань на 1021633,0грн. та 204328,0 грн. відповідно. Відповідач збільшив доходи та податкові зобов'язання у зв'язку із здійсненням реалізації товарів за цінами нижчими, ніж собівартість (нижчими від рівня звичайних цін). Для визначення розміру занижених доходів та зобов'язань відповідач порівняв отримані доходи від здійснення господарської діяльності з собівартістю продукції позивача, пов'язаною з отриманням цих доходів. Суд не погоджується із такою позицією податкового орану з огляду на наступне. Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України). Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу(п. 77.9. ст. 77 ПК України). Відповідно до ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка (п. 86.1.) З метою забезпечення єдиного порядку відображення результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлених підрозділів наказом ДПА України 22.12.2010р. № 984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 року за № 34/18772, затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 розділу І Порядку документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. В пункті 3 розділу І Порядку визначено, що акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Пунктами 4-6 розділу І Порядку встановлено наступне: - акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; - за результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; - факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів. Відповідно до п. 2.5 розділу ІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: - чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; - зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; - у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів… Відповідно до п. 58.1. ст. 58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. Пунктом 54.3. ст. 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: … 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Із аналізу зазначених норм вбачається, що податкове повідомлення-рішення приймається за результатами перевірки, оформленої актом, у яком викладені усі встановлені під час перевірки порушення із посиланнями на первинні бухгалтерські документи. Суд не погоджується із твердженням відповідача, що у відповіді на заперечення до акту перевірки податковим органом можуть бути описані додаткові порушення на підставі документів, досліджених під час перевірки. Оскільки, на думку суду, як заперечення платника на акт перевірки, так і відповідь податкового органу за результатами розгляду цих заперечень, мають стосуватись виключно тих порушень, що встановлені під час перевірки та описані в акті. Суд вважає неприпустимим встановлення у відповіді на заперечення до акту перевірки нових порушень, що не були відображені у самому акті перевірки, оскільки це вже є повторною перевіркою платника, яка може бути проведена у виключних випадках із дотриманням норм ПК України. Таким чином судом встановлено та не заперечується сторонами, що порушення позивачем порядку формування витрат, доходів та податкового кредиту і зобов'язань, які встановлені під час перевірки та описані в акті перевірки № 1273, визнані відсутніми у відповіді ДПІ № 4773 на заперечення до акту перевірки. Відтак, оскільки встановлені під час перевірки порушення порядку нарахування ПДВ та податку на прибуток визнані безпідставними самим податковим органом, а нові - зазначені у відповіді на заперечення, судом вважаються неправомірними, суд скасовує податкові повідомлення - рішення від 20.11.2013р. №№ 0007622200, 0007632200, 0007642200. Щодо правомірності податкового повідомлення - рішення від 19.11.2013р. № 00000531704, яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 7830,6 грн., суд зазначає наступне. Під час перевірки питань щодо повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб податковим органом встановлено, що позивачем як податковим агентом не перераховано до бюджету суму податку, утриманого з доходу платників податку (найманих працівників) за квітень 2012 року у сумі 1257,70 грн., за травень 2012 року у сумі 5961,30 грн.; за червень 2012 року у сумі 5654,86 грн.; за вересень 2012 року у сумі 2693,02 грн.; за жовтень 2012 року у сумі 5133,95 грн.; за листопад 2012 року у сумі 8579,39 грн. На підставі ст.127 ПК України до позивача застосований штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету7320,06 грн. (29280,22 х 25%). Позивач оскаржує ППР саме в цій частині. Відповідно до пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду. Тобто, ТОВ "МІГ" було нараховано оподатковуваний дохід платнику податку, але не виплачено його у встановлений законом термін. Позивач не заперечує наявність правопорушення у вигляді несвоєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за вказані періоди. Згідно п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Отже, дана норма передбачає відповідальність за правопорушення, що характеризується такими формами бездіяльності: - не нарахування податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків; - не нарахування та несплата (неперерахування) податків платником, у тому числі податковим агентом, податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків; - несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків. Фактично це правопорушення може проявлятись у відсутності первинних та інших бухгалтерських документів щодо нарахування податку; відсутності факту його утримання із доходів отримувача доходу (виплаті доходу в повному обсязі); а також у відсутності факту сплати такого податку в порядку, визначеному цим Кодексом. Суб'єктом, що вчинює дане правопорушення, є платник податків або податковий агент. Оскільки наявність обов'язку та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків є ознакою податкового агенту, фактично суб'єктом цього правопорушення є саме податкові агенти. За змістом пп. 54.3.5 п. 54.3 ст. 54 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом. Таким чином, при винесенні податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні застосовувала законодавчі норми, що встановлюють відповідальність податкового агенту за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків. Посилання позивача на те, що несвоєчасно перераховані до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб мають статус податкового боргу, а тому за це порушення передбачена інша відповідальність, яка встановлена п. 126.1 ст. 126 ПК України, за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач не є платником податку з доходів фізичних осіб, а виступає податковим агентом, процедури узгодження даного податку не передбачено, тому відповідальність податкового агента за вищевказані податкові порушення законодавець виділив в окрему норму - ст. 127 ПКУ. Виходячи з вищевикладеного, податковим органом правомірно застосовано до спірних правовідносин статтю 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, відтак - відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення 19.11.2013р. № 00000531704. Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial