Рішення адміністративного суду від 2014-01-14 00:00:00+02

Позивач, фізична особа-підприємець [PERSON], звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Яготинському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії Управління Пенсійного фонду України в Яготинському районі Київської області стосовно подачі заяви до ВДВС Яготинського РУЮ Київської області про відкриття виконавчого провадження по вимозі № Ф-132 від 12.03.2013 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] боргу в розмірі 4 572, 42 гривень є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Розгляд справи також просив проводи без участі уповноваженого представника. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, ідентифікаційний номер: [NUMBER]. 12.03.2013 Управлінням Пенсійного фонду України у Яготинському районі Київської області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-132 у сумі 4572, 42 гривень. Зазначену вище вимогу було оскаржено позивачем до ГУ ПФУ в Київській області. Рішенням ГУ ПФУ в Київській області скаргу позивача було залишено без розгляду. Позивач, не погодившись з винесеною вимогою, звернувся до суду з позовом за захистом своїх конституційних прав та законних інтересів, в якому просив визнати вимогу про сплату боргу № Ф-132 від 12.03.2013 протиправною та скасувати. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 року в адміністративній справі № 810/1460/13-а у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-132 від 12.03.2013 - відмовлено. Вищевказана постанова залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суд від 02.07.2013 року. 21.10.2013 року Управлінням Пенсійного фонду України у Яготинському районі Київської області було подано заяву до ВДВС Яготинського РУЮ Київської області про відкриття виконавчого провадження по вимозі № Ф-132 від 12.03.2013 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] боргу в розмірі 4 572, 42 гривень. Постановою від 23.10.2013 старшого державного виконавця ВДВС Яготинського РУЮ Київської області було відкрито виконавче провадження ВП № 40344087 з виконання вимоги № Ф-132 від 12.03.2013 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] боргу в розмірі 4 572, 42 гривень. Позивач вважає дії відповідача щодо звернення до ВДВС Яготинського РУЮ Київської області з заявою про відкриття виконавчого провадження протиправними з огляду на те, що фізичною особою-підприємцем [PERSON] було подано касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 та постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 у справі № 810/1460/13-а. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.07.2013 відкрито касаційне провадження та призначено справу до касаційного розгляду. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних положень нормативно-правових актів України. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Частиною другою статті 6 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» встановлений перелік обов'язків платника єдиного внеску, зокрема, обов'язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Проте, всупереч вимог Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач не сплатив у передбачений законом строк єдиний внесок за 2012 рік та має заборгованість в сумі 4572, 42 гривень. Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. 12.03.2013 Управлінням Пенсійного фонду України у Яготинському районі Київської області на підставі статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-132 у сумі 4572, 42 гривень. Як зазначалося вище, дана вимога була оскаржена позивачем, зокрема, в судовому порядку. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 в адміністративній справі № 810/1460/13-а у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу № Ф-132 від 12.03.2013 - відмовлено. Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Згідно частини п'ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 810/1460/13-а прийнята у відкритому судовому засіданні, отже рішення у справі набрало законної сили 02.07.2013. Таким чином, з набранням судовим рішенням в адміністративній справі № 810/1460/13-а законної сили, вимога про сплату боргу від 12.03.2013 № Ф-132 у сумі 4572, 42 гривень вважається узгодженою. Позивачем було подано касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2013 та постанову Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 у справі № 810/1460/13-а. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.07.2013 відкрито касаційне провадження та призначено справу до касаційного розгляду. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 215 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються. Як вбачається з ухвали Вищої адміністративного суду України від 17.07.2013 зупинення виконання судових рішень не відбулось, отже подаючи заяву від 23.10.2013 до ВДВС Яготинського РУЮ Київської області відповідач діяв правомірно. Щодо твердження позивача про те, що УПФУ у Яготинському районі Київської області всупереч змінам до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» протиправно подано вимогу № Ф-132 від 12.03.2013, ВДВС Яготинського РУЮ Київської області відкрито виконавче провадження, так як спірну вимогу має право подати тільки орган доходів і зборів, тобто Яготинське відділення Переяслав-Хмельницької ОДПІ, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 № 406-VІІ, процедури адміністрування, які здійснюють органи доходів і зборів, встановлені цим Законом, поширюються на періоди до набрання чинності цим Законом. Заходи адміністрування органами доходів і зборів здійснюються не раніше дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи». Органи Пенсійного фонду України продовжують адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. Договори про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, укладені з органами Пенсійного фонду України до дня набрання чинності цим Законом, діють до закінчення строку дії таких договорів. Крім того, постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2013 у справі № 810/6109/13-а було відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця [PERSON] до ВДВС Яготинського РУЮ Київської області, третя особа: УПФУ у Яготинському районі Київської області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №40344087 від 23.10.2013. Статтею 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з проведенням адміністративної реформи» від 04.07.2013 № 406-VІІ встановлено, що суми єдиного внеску, які надійшли на рахунки територіальних органів Пенсійного фонду України, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах для зарахування таких сум, підлягають перерахуванню на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах З урахуванням викладено, підстави стверджувати, що відповідач неправомірно подав заяву про примусове виконання, відсутні. Щодо вимог позивача зобов'язати відповідача вчинити дії, а саме зупинити вимогу № Ф-132 до прийняття судового рішення касаційною інстанцією, суд вважає таку вимогу необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню. Так, посилання позивача на частину 13 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції від 04.07.2013) не має відношення до даної справи, оскільки нормою статі передбачено зупинення нарахування саме пені з дня подання скарги до органу доходів і зборів або до суду. Тим більше, як було зазначено, вимога є узгодженою з 02.07.2013. Жодним нормативним актом не передбачено такої процедури як зупинення вимоги. Відповідно до статі 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV визначені обставини зупинення виконавчого провадження. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця, якщо є відповідні підстави, передбачені цією статтею. У зв'язку з вищевикладеним суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та не можуть бути підставами для задоволення даного позову. Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно з вищевикладеними нормами права, позивач має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Відповідачем були надані обґрунтовані заперечення, які дають підстави вважати про правомірність його дій під час звернення до органів ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Результат розгляду: denied