Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

31 січня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про скасування постанови про накладення на нього штрафу у розмірі 170,00 грн. за невиконання рішення апеляційного суду Рівненської області №2-6071/11 від 11.07.2013 року. Позовні вимоги в повному обсязі були підтримані позивачем в судовому засіданні. На їх обґрунтування [PERSON] зазначив, що державний виконавець не надала йому можливості пояснити причини невиконання рішення суду, та накладаючи штраф діяла упереджено, без урахування усіх обставин, що мали значення для вирішення даного питання. Вказав, що він проживає у будинку без зручностей, який практично повністю зношений, в зв'язку з цим вже понад 30 років перебуває в черзі на першочергове отримання житла. Щоб хоч якось покращити свої житлові умови зробив невеличку добудову на земельній ділянці, яку ніяк не може узаконити. Також вказав, що ним на даний час вживаються вичерпні заходи для оформлення у власність земельної ділянки площею 0,0038 га., однак через обставини, які від нього не залежать, це питання залишається не вирішеним. Крім цього, зауважив, що рішення суду не може виконати через скрутне матеріальне становище та погодні умови. За наведеного, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що винесла постанову про накладення на позивача штрафу у повній відповідності з вимогами статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, позаяк у наданий боржнику строк для добровільного виконання, він рішення суду про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0038 га. шляхом демонтажу самовільно збудованого об'єкту не здійснив, що і було зафіксовано актом від 20 січня 2014 року. За наведеного, просила в позові відмовити повністю. Дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі матеріалами виконавчого провадження, судом встановлено наступні обставини. 11 липня 2013 року Рівненським міським судом винесено рішення у справі №2-6071/11, яким задоволено позов заступника прокурора м.Рівне в інтересах держави в особі Рівненської міської ради. За резолютивною частиною вказаного рішення [PERSON] зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0038 га, розташовану [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно збудованого об'єкту та привести самовільно зайняту земельну ділянку в придатний для використання стан. Крім цього, з [PERSON] в дохід державного бюджету України стягнуто шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в розмірі 306, 95 грн. (а.с.9-11). Вказане рішення залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2013 року (а.с.12-14). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] та його адвоката [PERSON] на рішення Рівненського міського суду від 11 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2013 року відмовлено (а.с.34-35). 9 жовтня 2013 року в даній справі видано виконавчі листи, зокрема виконавчий лист про зобов'язання [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0038 га, розташовану по [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно збудованого об'єкту. Вказаний виконавчий лист разом із заявою прокурора про його примусове виконання поданий до відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції 09 грудня 2013 року. 13 грудня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції Сиськовою О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-6071/11, реєстраційний номер виконавчого провадження 41189248 (а.с.21). За резолютивною частиною вказаної постанови боржнику надано строк для добровільного виконання до 20 грудня 2013 року. Факт отримання такої постанови та її невиконання в добровільному порядку позивачем не оспорюється. 20 січня 2014 року о 16:00 год. державним виконавцем в присутності двох понятих складено акт, яким зафіксовано, що боржник самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив, рішення апеляційного суду Рівненської області не виконав (а.с.7). Той факт, що державний виконавець у вказану дату прибула по місцю проживання позивача і зафіксувала невиконання рішення суду, позивачем визнається. 21 січня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 170,00 грн. за невиконання рішення суду (а.с.5). Вказана постанова надіслана боржнику 21 січня та отримана ним 23 січня 2013 року (а.с.5 на звороті). Одночасно боржнику надіслано лист з пропозицією виконати рішення суду в строк до 29 січня 2014 року та з попередженням про застосування штрафу в подвійному розмірі і направлення подання до правоохоронних органів у разі невиконання рішення у встановлений строк (а.с.6). Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладено на органи державної виконавчої служби, які у своїй діяльності керуються Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Згідно з нормою статті 1 цього Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів. Особливості виконання рішень зобов'язального характеру визначені статтею 75 цього Закону. Вказана норма передбачає, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення (сім днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження). У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. В свою чергу, за правилами статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження ВП №41189248 з виконання виконавчого листа №2-6071/11, державним виконавцем були проведені вищеназвані дії, а саме: 20 січня 2014 року перевірено стан виконання боржником виконавчого документу, заактовано невиконання та 21 січня 2014 року накладено на боржника штраф у розмірі, що дорівнює законодавчо встановленій нижній межі, а також встановлено новий термін для виконання до 29 січня 2014 року. Відтак, державний виконавець діяв виключно в рамках чинного законодавства і порушень прав боржника у виконавчому провадженні не допустив. Що стосується вимог позивача про неознайомлення його зі змістом акту, суд зазначає наступне. Вимог щодо направлення та/або вручення боржнику примірника акту про невиконання рішення зобов'язального характеру законодавство не містить. Відповідно до пункту 2.12 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802, сторона виконавчого провадження (її представник) може знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі ДВС у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вона бажає, за усним клопотанням до державного виконавця. За бажанням сторони виконавчого провадження (її представника) ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в інший час виконавче провадження надається їй для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення, за резолюцією начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження здійснюється в приміщенні органу ДВС та у присутності державного виконавця, про що у виконавчому провадженні робиться відмітка із зазначенням дати ознайомлення та особи, яка ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження. Позивачем не надано суду жодного доказу щодо його звернення з усним чи письмовим клопотанням до державного виконавця на предмет ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, загалом, а також з актом від 20 січня 2014 року, зокрема. Додатково слід зазначити, що відповідно до пункту 5.2 глави 5 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень затвердженого наказом Міністерства юстиції України №43/5 від 20.05.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2003 року за №388/7709, сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь мають право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження. Указаний доступ до інформації Єдиного реєстру здійснюється безоплатно та цілодобово з використанням звичайних програмних засобів перегляду інформації у мережі інтернет через веб-сайт, який ведеться Адміністратором Єдиного реєстру. З метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження роз'яснюється таке право, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання. У постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №41189248 міститься інформація про адресу для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, про ідентифікатор для доступу до інформації та про реєстраційний номер виконавчого провадження. Таким чином, при бажанні, сторона виконавчого провадження мала можливість ознайомитися з актом державного виконавця від 20 січня 2014 року та з іншими матеріалами даного виконавчого провадження і в такий спосіб. Доводи позивача про те, що відповідачем при складанні акту та винесені постанови про накладення штрафу не враховано існування поважних причин у невиконанні рішення суду, суд відхиляє, з огляду на наступне. По-перше, відсутні будь-які докази існування обставин, які зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, як і докази письмового повідомлення державного виконавця про виникнення таких обставин. По-друге, скрутне матеріальне становище і складні погодні умови, самі по собі, не можуть бути підставою для невиконання рішення суду. А по-третє, і в своїй позовній заяві, і в судовому засіданні позивач фактично зазначає і доводить письмовими доказами (а.с.24-33) не той факт, що він має намір звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0038 га, розташовану по [ADDRESS] шляхом демонтажу самовільно збудованого об'єкту, однак не може це зробити через об'єктивні причини, які від нього не залежать, а той факт, що ним вживаються вичерпні заходи для оформлення у власність земельної ділянки площею 0,0038 га. Однак ця обставина сама по собі не може розглядатися як належна підстава для невиконання рішення суду у справі №2-6071/11. Слід зазначити, що в силу вимог частини п'ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Аналогічним чином, стаття 14 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За загальним правилом, рішення підлягає виконанню сааме у той спосіб та порядок, який ним визначено. При цьому процесуальний закон містить виключний перелік підстав, за яких рішення не виконується, чи виконується в інший спосіб, або ж в інший строк. Це зокрема, передбачені статтею 373 Цивільного процесуального кодексу України відстрочка і розстрочка виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання рішення, передбачена статтею 372 - мирова угода в процесі виконання, або ж передбачений статями 381-382 поворот виконання рішення у разі його скасування у зв'язку з нововиявленими обставинами. Оскільки позивач у встановленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку з питанням щодо відстрочки виконання, зміни способу чи порядку виконання рішення у цивільній справі №2-6071/11 до суду не звертався, як і не подавав заяви про перегляд такого рішення за нововиявленими обставинами, у державного виконавця не було жодних правових підстав зволікати з виконанням рішення суду чи не виконувати його в порядку, встановленому статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року. Доказів укладення мирової угоди між позивачем та Рівненською міською радою, яка до речі і зволікає з питанням прийняття рішення про передачу [PERSON] у власність земельних ділянок площею 0,0160 га та 0,0048 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у місті Рівне по вул.Яворницького,8, суду не надано. Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в повному обсязі, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Сукупність наведених обставин доводить, що державний виконавець діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно та розсудливо і охоронюваних законодавством прав боржника у виконавчому провадженні не порушувала. За наведеного, правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Відповідно до частини п'ятої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не присуджуються, оскільки позивач від сплати судових витрат звільнений, а відповідачем судові витрати не понесені.

Результат розгляду: denied