Рішення адміністративного суду від 2014-01-09 00:00:00+02

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління юстиції в Харківській області, за участі третьої особи: Арбітражного керуючого Погорілої Олени Іванівни, в якому просив суд визнати протиправним рішення Головного управління юстиції у Харківській області про відсутність порушень у діяльності ліквідатора боржника ТОВ ВФ з ІІ "Протекс" Погорілої О.І. за результатами перевірки заяви АТ "Райффайзен банк Аваль" № 140-11-0-00/8/880 від 11.07.2013 року; скасувати Акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 18.10.2013 року за № 94; зобов'язати Головне управління юстиції у Харківській області повторно провести перевірку діяльності ліквідатора боржника ТОВ ВФ з II "Протекс" Погорілої О. І. за заявою АТ "Райффайзен банк Аваль" № 140-11-0-00/8/880 від 11.07.2013 року. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно зроблено висновок про відсутність порушень у діяльності ліквідатора боржника ТОВ ВФ з ІІ "Протекс" Погорілої О.І. за результатами перевірки заяви АТ "Райффайзен банк Аваль" № 140-11-0-00/8/880 від 11.07.2013 року, без урахування всіх обставин які зумовили звернення з даною заявою та всупереч вимогам нормативно-правових актів регулюючих спірні правовідносини. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі. Третя особа проти позову заперечувала та просила відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.12.2012 року відбулися аукціонні торги з реалізації нерухомого майна боржника - нежитлових приміщень 3-ого поверху № 61-68, 4-ого поверху № 1-15.1 в літ. «В-1» загальною площею 744,5 кв.м. за адресою м. Харків, пл.. Повстання, 7/8, що перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен банк Аваль». 11.07.2013 року АТ «Райффайзен банк Аваль» було подано до Головного управління юстиції у Харківській області заяву № 140-11-0-00/8/880 про проведення перевірки ліквідатора ТОВ ВФ з II «Протекс» Погорілої О. І. На підставі скарги Публічного акціонерного «Райффайзен банк Аваль» від 11.07.2013 №140-11-0-00/8/880, також доручення Міністерства юстиції України від 23.08.2013 року № 6427-0-32-13/13.2 Головним управлінням юстиції у Харківській області в термін з 14.10.2013 по 16.10.2013 було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого Погорілої О.І. під час виконання нею повноважень ліквідатора ТОВ ВФ з II «Протекс». За результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки Комісією порушень, викладених в заяві позивача, не виявлено. Про що було повідомлено відповідача на його заяву. Рішення за результатами даної перевірки не приймалось. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Нормативно-правовий акт - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований. Обов'язковою ознакою як нормативно-правового та і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (суб'єктів), дотримання якої забезпечується правовими механізмами. Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод. З наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин. Згідно з п. 6.3 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 липня 2013 р. за № 1113/23645, акт є документом, який оформляється за результатами заходів контролю. Таким чином, за своєю правовою природою акт перевірки додержання арбітражним керуючим Ліцензійних умов - це службовий документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання, містить відомості про виявлені порушення вимог законодавства або їх відсутність та є носієм відповідної доказової інформації. Дії, які вчиняються органом контролю стосовно проведення перевірки та підготовки за її наслідками акту перевірки не породжують для арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) настання будь-яких юридичних наслідків та не впливають на його права та обов'язки. Таким чином, оскарження акту перевірки неможливо вважати оскарженням рішення, дії чи бездіяльності, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки арбітражного керуючого у сфері публічно-правових відносин, а відтак вони не підпадають під дію п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України. Суд зазначає, що контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), які здійснюють свою діяльність відповідно до свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюється відповідно до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2013 № 1284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2013 р. за № 1113/23645. Відповідно до Порядку: п. 5.1. в останній день перевірки орган контролю складає та підписує Довідку у двох примірниках. Один примірник Довідки надається арбітражному керуючому, який перевірявся, другий зберігається в органі державного контролю. Довідка за результатами перевірки, в якій відображено узагальнений опис результатів перевірки, що в свою чергу відповідає встановленим правилам, не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС. Дії службової особи щодо включення до Довідки певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки заперечення, зауваження до Довідки (акта), у разі виявлення порушень законодавства (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною Довідки (акта). Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до Довідки висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є. Довідка (акт) складена за результатами перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Отже, оскільки оскаржуваний акт перевірки не є правовим актом індивідуальної дії у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України та рішення за даним актом відповідачем не приймалось, тобто, фактично позивач ототожнює оскаржуваний акт та оскаржуване рішення, даний позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за відсутності правового акту індивідуальної дії який може бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied