Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

06 березня 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області до відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції, в якому позивач просить: - визнати неправомірними дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції при винесені постанови від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення з державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області; - зобов'язати відділ державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції скасувати постанову від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 про відмову у відкритті виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 812/5759/13-а виданого Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 лютого 2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області направлено відповідачу для примусового виконання виконавчий лист по справі № 812/5759/13-а. 27 лютого 2014 року на адресу управління надійшла постанова державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження відповідач вказав пункт 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення. На думку позивача, під час пред'явлення виконавчого листа до відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції не існувало жодних підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, у тому числі, з підстав, визначених пунктом 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна, якщо ж боржник є юридичною особою, то виконання проводиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державне підприємство «Шахта «Слов'яносербська» зареєстровано за адресою: Луганська область, Слов’яносербський район, смт. Лозівський, вул. Леніна, а тому стягнення знаходиться в підвідомчості відповідача. Відтак, відділ державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції мав відкрити виконавче провадження за виконавчим листом по справі № 812/5759/13-а, а не виносити постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилається, що постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження від 06.02.2014 було винесено у зв'язку з тим, що наказом Міністерства вугільної промисловості від 29.05.2006 № 304 прийнято рішення про ліквідацію ДП «Шахта «Слов'яносербська». Головою ліквідаційної комісії призначено Жовніра П.І. Також згідно з п. 6-1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє стягувачу в відкритті виконавчого провадження в разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. У зв'язку з цим відповідач вважає свої дії та постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження правомірними, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке. Як слідує з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, постановою відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 на підставі пункту 4 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 812/5759/13-а, виданого Луганським окружним адміністративним судом 31 липня 2013 року про стягнення з державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області, у зв'язку з тим, що наказом Міністерства вугільної промисловості від 29 травня 2006 року № 304 прийнято рішення про ліквідацію державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська». Головою ліквідаційної комісії призначено Жовніра Павла Івановича, який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Ліквідаційна комісія працює а адресою: 93745, Луганська, Слов'яносербський район, смт. Лозовський, вул. Леніна, про що свідчить запис в ЄДР. Управлінням Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області не надано жодного документу, який свідчить про припинення ліквідації зазначеного підприємства - боржника. Зазначено, що виконавчий документ необхідно направити для виконання ліквідаційній комісії (арк. справи 7). Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (тут і надалі посилання на норми Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» наводяться в редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)»). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (стаття 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. У відповідності із статтею 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. Частиною 1 статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із частинами 1 та 2 статті 8 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Частиною 1 статті 18 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік вимог до виконавчого документа. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до вимог частини 1 статті 25 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Згідно виконавчого листа від 31 липня 2013 року № 812/5759/13-а, виданого Луганським окружним адміністративним судом про стягнення на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн., боржником зазначено державне підприємство «Шахта «Слов'яносербська» (арк. справи 8). Статтею 35 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» визначений порядок внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи згідно якого з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи забороняється: проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, щодо якої прийнято рішення щодо припинення; внесення змін до Єдиного державного реєстру щодо відомостей про відокремлені підрозділи, крім відомостей про їх закриття. Згідно із частиною 1 статті 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації голова ліквідаційної комісії, уповноважена ним особа або ліквідатор після закінчення процедури ліквідації, передбаченої законом, але не раніше закінчення строку заявлення вимог кредиторами повинен подати (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстраторові вичерпний перелік необхідних документів. Статтею 104 Цивільного кодексу України регламентовано, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Відповідно до вимог частини 2 статті 104 Цивільного кодексу України, статті 59 Господарського Кодексу України, статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Виходячи із змісту наведених правових норм слідує розмежовувати поняття «внесення рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації», що означає дії в процесі здійснення процедури припинення юридичної особи і «припинення юридичні особи в результаті ліквідації» що означає кінцеву стадію ліквідації підприємства, організації чи установи. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» від 18 листопада 2013 року за № 17594842 судом встановлено, що вказана особа перебуває в процесі припинення з 30.06.2006 за рішенням власників (арк. справ 9-10). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, серед іншого, має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Отже, отримання інформації здійснюється державним виконавцем у процесі виконавчого провадження, тобто, після відкриття виконавчого провадження. Надані стягувачем державному виконавцю виконавчий документ та заява про примусове виконання не містять будь-якої інформації про те, що наказом Міністерства вугільної промисловості від 29 травня 2006 року № 304 прийнято рішення про ліквідацію державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська». Представник відповідача пояснив суду, що вказану інформацію було отримано з інших виконавчих проваджень відносно боржника. Суд зауважує, що отримання такої інформації поза межами виконавчого провадження суперечить самій суті інституту виконавчого провадження. Виконавчий документ пред'явлено до виконання з дотриманням вимог статей 20-22 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини 2 та частини 3 статті 67 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом. Підстави закінчення виконавчого провадження визначені статтею 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження». Пунктом 7 частини 1 статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавче провадження підлягає закінченню. Суд зазначає, що вказаною нормою передбачено закриття виконавчого провадження у разі передачі виконавчого документу ліквідаційній комісії (або ліквідатору), а не відмова у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу. Суд також не бере до уваги послання відповідача на положення пункту 6-1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, оскільки державне підприємство «Шахта «Слов'яносербська» не визнавалося банкрутом та перебуває в процесі припинення за рішенням засновника. Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини щодо не дотримання відповідачем вимог Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», суд вважає, що відділом державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції передчасно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. Тільки після відкриття конкретного виконавчого провадження державний виконавець має змогу встановити належним чином обставини щодо можливості виконання виконавчого документа, а саме - встановлення того, що підприємство боржника перебуває у стадії ліквідації та наявність підстав для передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) та закриття виконавчого провадження. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність свого рішення, що є підставою для часткового задоволення адміністративного позову. Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке. Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень. У справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень суд перевіряє, зокрема законність таких рішень, за результатом чого, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову може прийняти постанову про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним) рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування або визнання його нечинним. Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Зважаючи на обставини справи, з метою повного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, визнати протиправною та скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 про відмову у відкритті виконавчого провадження та відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 812/5759/13-а виданого Луганським окружним адміністративним судом про стягнення з державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області. Оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає об'єкту порушеного права і у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним, для відновлення порушеного права. Скасування у судовому порядку постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження автоматично обумовлює обов'язок відповідача за Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» відкрити виконавче провадження з виконання в примусовому порядку виконавчого листа Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2013 року № 812/5759/13-а та провести дії, спрямовані на виконання рішення суду. Крім того, суд зазначає, що права державного виконавця, передбачені частиною 3 статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження», є дискреційними та не можуть тлумачитись як безумовні обов'язки, а суд не повноважний вмішуватись у порядок проведення виконавчого провадження і не вправі зобов'язувати посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою державної виконавчої служби. Позовні вимоги про визнання неправомірними дій відділу державної виконавчої служби Слов'яносербського районного управління юстиції при винесені постанови від 06 лютого 2014 року ВП № 42256361 про відмову у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення з державного підприємства «Шахта «Слов'яносербська» фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 та списком № 2 в сумі 145894,37 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в Слов'яносербському районі Луганської області, залишаються судом без задоволення з таких підстав. Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несе акт індивідуальної дії - постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження. Саме вона має вплив на його права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної (юридичної) особи прав (чи інтересів). З огляду на зазначене, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає об'єкту порушеного права. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до пункту 18 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений, а стягнення судових витрат з відповідача в даному випадку не передбачено.

Результат розгляду: partial