Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач 08.02.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив наступне. 21 січня 2014 року на адресу відділу ДВС відповідно до вимог ст.11, 12, 50 Закону України «Про виконавче провадження» було спрямоване вдруге клопотання про здійснення виконавчих дій за виконавчим провадження, які перебувають на виконанні у відділі ДВС, що підтверджується протоколом ознайомлення, про стягнення заборгованості з [PERSON] на загальну суму 4098,73 гривень, а саме: щодо арешту транспортних засобів, які згідно відповіді з МРЄО від 26.06.2013 року № 754 належать боржнику [PERSON] Письмове клопотання залишилося без задоволення та виконання з боку відділу ДВС, так як жодна відповідь на адресу управління ПФУ не надійшла. Позивач зазначив, що відділом ДВС не вживаються всі вичерпні заходи примусового стягнення по виконанню документів про стягнення заборгованості на користь управління ПФУ, не виконуються вимоги стягувача, що є порушенням прав управління ПФУ, передбачених ст.12 Закону України «Про виконавче провадження». Відділ ДВС не в повній мірі виконує свої права та обов'язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на повне погашення виконавчих документів, що призводе до порушення строку виконання, встановленого ст.30 зазначеного Закону, так як у разі вжиття відділом ДВС всіх можливих заходів примусового характеру, можливо боржник своєчасно сплатив би суму боргу, що не було зроблено. Просили визнати неправомірною та такою, що порушує вимоги ст.ст.11, 12, 30, 50 Закону України «Про виконавче провадження» бездіяльність відділу ДВС по виконанню виконавчих документів в частині арешту майна боржника [PERSON], а саме: автомобілю марки ВАЗ-21, державний номер [NUMBER], причіп марки «ОДАЗ-8144», державний номер [NUMBER], мотоцикл марки ЯВА-350, державний номер [NUMBER]; визнати з боку відділу ДВС порушення вимог ст.30 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов'язати відділ ДВС вжити необхідні заходи примусового характеру, спрямовані на виконання клопотання управління ПФУ в Новоазовському районі від 21.01.2013 року щодо арешту транспортних засобів. В судове засідання представник позивача Циганкова Н.О. не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги з зазначених у заяві підстав. В судове засідання представник відповідача ВДВС Новоазовського РУЮ не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, позовні вимоги УПФУ України в Донецькій області такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 22.05.2013 року постановою ВДВС Новоазовського РУЮ відкрито виконавче провадження №38091844 з примусового виконання рішення №154, виданого управлінням ПФУ в Новоазовському районі 08.04.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Новоазовському районі штрафних санкцій у сумі 170 гривень (а.с.19). 31.05.2013 року постановою ВДВС Новоазовського РУЮ відкрито виконавче провадження №38242534 з примусового виконання вимоги №Ф-161-У, виданої управлінням ПФУ в Новоазовському районі 10.05.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Новоазовському районі заборгованості у сумі 2734,70 гривень (а.с.18). 17.09.2013 року постановою ВДВС Новоазовського РУЮ відкрито виконавче провадження №39835894 з примусового виконання вимоги №Ф-161-У, виданої управлінням ПФУ в Новоазовському районі 09.08.2013 року, про стягнення з [PERSON] на користь УПФУ в Новоазовському районі заборгованості у сумі 1194,03 гривень (а.с.20). Постановами ВДВС Новоазовського РУЮ від 17.09.2013 року зазначені виконавчі провадження приєднанні до зведеного виконавчого провадження №41133822 (а.с.21-23). 14.01.2014 року постановою ВДВС Новоазовського РУЮ про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на автомобіль марки ВАЗ 2101, державний номер [NUMBER], причіп марки «ОДАЗ-8144», державний номер [NUMBER], мотоцикл марки ЯВА-350, державний номер [NUMBER], що належать боржнику [PERSON] (а.с.6), та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.24). 14.01.2014 року постановою відділу ДВС оголошено розшук зазначеного арештованого майна боржника [PERSON] (а.с.25). Зазначені постанови від 14.01.2014 року були направлені для виконання до органу ДАІ м.Маріуполя. Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в України грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Нормами ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. У відповідності до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно з ч.1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ч.2 ст. 30 цього Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Як встановлено судом, 21 січня 2014 року позивач завернувся до відповідача з клопотанням про накладення арешту на майно боржника (а.с.7), тобто після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження та постанови про розшук майна. А отже, суд приймає зазначені постанови як належний доказ, що свідчать про проведення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на фактичне виконання зведеного виконавчого провадження, а також клопотання управління ПФУ від 21.01.2014 року. Крім того, суд вважає, що державним виконавцем не порушені вимоги ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа, тобто з 17.09.2013 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог управління ПФУ в Новоазовському районі.

Результат розгляду: denied