Рішення адміністративного суду від 2014-01-17 00:00:00+02

У грудні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (в даний час - Львівська митниця Міністерства доходів і зборів України), третьої особи - заступника начальника Львівської митниці - начальника СБК та ПМП Прокоповича Геннадія Володимировича, в якому просить скасувати постанову в справі про порушення митних правил №2238/20908/12 від 13 грулня 2012 року про накладення на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн. та провадження в справі про порушення минтих правил закрити. В обгрунтування своїх вимог зіслався на те, що 17 листопада 2012 року він в'їхав на територію України через митний пост «Краковець» Львівської митниці на автомобілі марки «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER], який є транспортним засобом комерційного призначення, в режимі «тимчасового ввезення» на умовах «Конвенції про тимчасове ввезення» від 26 червня 1990 року (м. Стамбул). В'їжджаючи 17 листопада 2012 року на митну територію України він, позивач, повідомив посадову особу митниці про те, що в'їжджає в режимі тимчасового ввезення на умовах «Конвенції про тимчасове ввезення» на транспортному засобі комерційного призначення та пред'явив працівникам митниці документи, що свідчили про комерційне використання автомобіля. Жодних заперечень та зауважень з цього приводу у працівників Львівської митниці не було, посадові особи митниці митну декларацію для письмового декларування режиму ввезення автомобіля позивачу не надали та запевнили, що в електронній базі даних «ЄАІС ДМСУ» внесено інформацію, що позивач в'їхав на територію України в режимі «тимчасового ввезення». Однак, 26 листопада 2012 року, коли він повертався в Республіку Польща через митний пост «Краковець», головний інспектор ВМО №4 м/п «Краковець» Клименко О.Ю. склала відносно нього протокол про порушення митних правил, в якому зазначила, що він начебто перевищив встановлений ст. 95 МК України строк транзитних перевезень. На підставі складеного протоколу, 13 грудня 2012 року було винесено постанову в справі про порушення митних правил, згідно якої його, [PERSON], було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, яке передбачено ч.2 ст. 470 МК України та накладено штраф у розмірі 3400,00 грн. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення є незаконним та безпідставним, а постанова про порушення митних правил підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на доводи, які викладені в позовній заяві та долученому до справи письмовому поясненні. Представники відповідача Писарев О.Ю. та Гнатів А.О. позовні вимоги не визнали, зіславшись на обставини, які викладені в долученому до справи письмовому запереченні. Вважають, що транспортний засіб, ввезений позивачем [PERSON], було правомірно поміщено митницею в митний режим транзиту, а позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Просять у задоволенні позову відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Третя особа по справі - заступник начальника Львівської митниці - начальник СБК та ПМП Прокопович Г.В. в судове засідання не з'явився та подав заяву, з якої убачається, що він просить суд розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представників Львівської митниці Писарева О.Ю, Гнатіва А.О., з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2012 року заступник начальника Львівської митниці - начальник СБК та ПМП Прокопович Г.В. виніс постанову в справі про порушення митних правил №2238/20908/12, якою позивача [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 3400,00 грн. В постанові зазначено, що 26 листопада 2012 року близько 07 год. 20 хв. громадянин України [PERSON] слідував з України до Республіки Польща автомобілем марки «Opel Astra-f» р.н. [NUMBER], обравши формою проходження митного контролю смугу канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»). В ході проведення перевірки по електронній базі даних «ЄАІС ДМСУ» встановлено, що гр. [PERSON] в'їхав на цьому автомобілі на митну територію України 17 листопада 2012 року через митний пост «Краковець» Львівської митниці в режимі транзит. Таким чином, гр. [PERSON] перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк доставки товару, що перебуває під митним контролем, при переміщенні між підрозділом митного органу більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, його представника, представників відповідача та долученою до справи копією оскаржуваною постанови в справі про порушення митних правил №2238/20908/12 від 13 грудня 2012 року. Відповідно до п. 25 ст. 4 Митного кодексу України термін «митний режим» визначено, як комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення. Положеннями ст. 71 Митного кодексу України «Вибір та зміна митного режиму» передбачено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим. Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. З цього випливає, що Митним кодексом України передбачена можливість усного декларування точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Як випливає з пояснень позивача [PERSON], під час перетину митного кордону України 17 листопада 2012 року, він усно надав працівникам митниці точні відомості про транспортний засіб комерційного призначення та повідомив, що в'їжджає на територію України в режимі тимчасового ввезення у відповідності до вимог Додатка С до «Конвенції про тимчасове ввезення» та Митного кодексу України, а також, надав інші відомості, та пред'явив документи, що були необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Митний кодекс України від 13 березня 2012 року містить главу 17 «Транзит» та статті 90-102, норми яких встановлюють конкретний правовий порядок застосування норм митного режиму транзиту. Відповідно до ст. 90 цього Кодексу транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Згідно ст. 91 Митного кодексу України переміщення товарів у митному режимі транзиту здійснюється як прохідний або внутрішній транзит, або каботаж. Митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються: 1) прохідним транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України (у тому числі в межах одного пункту пропуску через державний кордон України); 2) внутрішнім транзитом або каботажем: а) від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до митного органу, розташованого на митній території України; б) від митного органу, розташованого на митній території України, до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України; в) від одного пункту, розташованого на митній території України, до іншого пункту, розташованого на митній території України, у тому числі якщо частина цього переміщення проходить за межами митної території України; г) від штучного острова, установки або споруди, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, до митного органу, розташованого на території України, зайнятій сушею, та у зворотному напрямку. Положеннями ч.4 ст. 92 Митного кодексу України «Умови поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту» визначено, що для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до статті 94 цього Кодексу використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2) у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу. За ч. 1 ст. 94 цього Кодексу «Документи, що використовуються для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту» для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація). В судовому зсіданні встановлено, що позивач [PERSON] під час перетину митного кордону України 17 листопада 2012 року не виконав умов, передбачених ст. 92 Митного кодексу України, необхідних для поміщення транспортних засобів комерційного призначення у режим транзиту та не надав документів, що передбачені ст. 94 цього Кодексу, та які повинні використовуватися для декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту. Отже, працівники відповідача самовільно, без належних на те правових підстав, незаконно помістили автомобіль позивача [PERSON] в режим транзит. Жодного доказу правомірності поміщення транспортного засобу «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER], в режим транзиту представники відповідача суду не надали. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач 17 листопада 2012 року правомірно в'їхав на територію України в режимі тимчасового ввезення. Чинним Законом України «Про транзит вантажів» від 20.10.1999 №1172-XIV (з наступними змінами і доповненнями) визначено: термін «транзит вантажів» як перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України; термін «транзитні послуги (роботи)» як безпосередньо пов'язаної з транзитом вантажів підприємницької діяльності учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо; термін «учасники транзиту» як вантажовласників та суб'єктів підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи). Згідно ч. 3 ст. 6 цього Закону України у разі транзиту вантажів автомобільним транспортом до митних органів подається вантажна митна декларація (ВМД) або книжка МДП (Carnet TIR). Оскільки, позивач не надав відповідачу документи, які передбачені Законом України «Про транзит вантажів» і які є необхідні для поміщення автомобіля в режим транзит, то відповідач не мав правових підстав для пропуску транспортного засобу в режим транзит. Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Однак, під час розгляду справи представники відповідача, всупереч цим вимогам ст. 71 КАС України, не надали належних та допустимих доказів правомірності притягнення позивача до відповідальності та не надали доказів правомірності винесення оскаржуваної постанови про порушення митних правил від 13 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 103 Митного кодксу України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання. Згідно ст. 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу. У разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] під час в'їзду на територію України дотримав вимог ст.103 Митного кодексу України та «Конвенції про тимчасове ввезення», оскільки в'їхав на територію України для виконання своїх службових обов'язків на автомобілі комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення. Відповідно до ч.1 ст. 2 «Конвенції про тимчасове ввезення» кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції. Україна з 22 вересня 2004 року стала однією із Договірних Сторін «Конвенції про тимчасове ввезення» на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24 березня 2004 року № 1661-IV. Тому, згідно ч.1 ст.2 «Конвенції про тимчасове ввезення» Україна, як Договірна Сторона Конвенції про тимчасове ввезення, зобов'язана надавати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів. Положеннями ч. 2 ст. 2 «Конвенції про тимчасове ввезення» передбачено, що режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру. У додатку С до ст.2 цієї Конвенції передбачено, що правом на тимчасове ввезення відповідно до ст. 2 Конвенції користуються транспортні засоби комерційного використання. Судом під час розгляду справи було встановлено, що транспортний засіб марки «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER], на якому позивач [PERSON] 17 листопада 2012 року в'їхав на митну територію України є транспортним засобом комерційного призначення у розумінні Митного кодексу України та Стамбульської конвенції, що підтверджується наступним. Згідно ст.4 Митного кодексу України транспортні засоби комерційного призначення - це будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення. Відповідно до ст. 4 Митного кодексу України транспортні засоби особистого користування - це наземні транспортні засоби, які використовуються виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно. Відповідно до Додатку С до Конвенції «Про тимчасове ввезення» «комерційне використання» означає - платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів. Комерційне платне (безоплатне) перевезення товарів транспортним засобом полягало у тому, що позивач [PERSON], виконуючи службові обов'язки, транспортним засобом марки «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER], здійснював перевезення зразків господарських договорів, контрактів, рахунків-фактур, установчих документів, брошур, зразківи продукції та інших документів. За здійснення таких перевезень позивач отримував винагороду, як зазначено у ст. 4 Угоди про співпрацю. У матеріалах справи наявні достатні, належні та допустимі докази того, що автомобіль позивача є транспортним засобом комерційного призначення, що в'їхав на територію України в режимі тимчасового ввезення. Так, зокрема, позивач [PERSON] надав суду докази того, що власником автомобіля є польська фірма ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» Автомобіль був наданий позивачу, який є працівником цієї фірми, виключно для використання його в комерційних цілях для виконання службових обов'язків, що підтверджується наявними доказами у матеріалах справи, а зокрема: довіреністю від 20 червня 2012 року, виданою позивачу ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.»; угодою про взаємну співпрацю між ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» та позивачем від 20.06.2012 р.; дорожніми листами, виписаними ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» для позивача, посвідченнями про відрядження позивача, що свідчать про систематичні відрядження позивача на митну територію України для виконання службових завдань ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.»; належним чином оформленою та завіреною печатками ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» та ТзОВ «Екоенергопол» товарно-транспортною накладною №2/11/2012, згідно якої [PERSON] прийняв в Польщі 16 листопада 2012 року до перевезення товар на територію України (з відміткою української фірми ТзОВ «Екоенергопол» що вона отримала вказаний товар); належним чином посвідченим наказом ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» від 16.11.2012 р. про те, що 16 листопада 2012 року [PERSON] польська фірма видала зразки продукції, каталогів, проектів договорів, контрактів, ін. для пошуку ділових партнерів на території України; довідкою ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.», згідно якої 16 листопада 2012 року позивач отримав від польської фірми грошові кошти, необхідні для змінення перевезення товару, зразків продукції, каталогів, договорів, рахунків-фактур, ін. з метою їх перевезення, демонстрації партнерам фірми та ймовірним контрагентам, а також для пошуку партнерів фірми в Україні для взаємної співпраці на предмет торгівлі та виробництва біопалива та деревини; офіційним та належним чином посвідченим підтвердженням від ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.» від 20.06.2013 р. про те, що автомобіль марки «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER], номер кузова [NUMBER] є транспортним засобом комерційного призначення, зареєстрований на території Республіки Польща на ім'я ТзОВ «Roldab Sp.z.o.o.», наданий в користування працівнику фірми громадянину України [PERSON] для комерційного використання з метою виконання завдань фірми, пошуку партнерів на Україні та на виконання Угоди про взаємну співпрацю від 20 червня 2012 року. Також, підтвердженням того, що вищевказаний автомобіль використовується виключно з метою платного перевезення (транспортування) осіб або промислового, комерційного платного чи безоплатного перевезення транспортування товарів, вантажів є: копії товарно-транспортних накладних №3/12/2012 та №1/06/2012, згідно яких позивач приймав в Польщі до перевезення товар на територію України з відмітками української фірми ТзОВ «Екоенергопол», що вона отримала вказаний товар (доказ того, що такі перевезення є систематичними); інформацією з ЄДРПОУ (електронний видрук з офіційного сайту http://irc.gov.ua), згідно якої основною діяльність ТзОВ «Екоенергопол» є виробництво інших виробів з деревини, виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння. Жодних доказів того, що автомобіль використовувався позивачем [PERSON] в особистих цілях представники відповідача суду не надали та у матеріалах справи таких доказів не має. Натомість суду надано позивачем [PERSON] ряд належних та беззаперечних доказів того, що автомобіль марки «Opel Astra-f», р.н. [NUMBER] є транспортним засобом комерційного використання, що використовувався виключно в службових цілях та він в'їхав 17 листопада 2012 р. на територію України в режимі тимчасового ввезення на умовах вищезазначеної «Конвенції про тимчасове ввезення» (м. Стамбул). Згідно з ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Доводи представників відповідача в заперечення позову, на думку суду, є непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами та тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Результат розгляду: granted