Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2013 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції Усової Вікторії Ігорівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 3351322 від 21.06.2013р. Зобов'язано Реєстраційну службу Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим повторно розглянути заяву [PERSON] від 21.06.2013р. за реєстраційним номером 1691204 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з рахунків Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору у сумі 17,41 грн. Не погодившись з рішенням суду, Реєстраційна служба Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 04.10.2013 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2013 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, проведено необхідні підготовчі дії, передбачені статтею 190 Кодексу адміністративного судочинства України, які достатні для закінчення підготовки та призначення справи до апеляційного розгляду. Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 закінчено підготовку та призначено справу до апеляційного розгляду. Розпорядженням голови Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2014 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Горошко Н.П. на суддю Кобаля М.І. Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2014 року розгляд справи було відкладено на 04.02.2014 року. У судовому засіданні, призначеному до розгляду на 04.02.2014, представник відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін. Позивач та третя особа - [PERSON] явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, позивач надав клопотання про відкладення слухання справи. Судова колегія розглянувши клопотання позивача не вбачає підстав для його задоволення, оскільки чинне законодавство не обмежує коло представників осіб, які беруть участь у справі, при апеляційному розгляді адміністративної справи. Згідно з ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Судова колегія, розглянувши справу в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення представника відповідачів та представника 3-ої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2003р. між гр. [PERSON] та позивачем укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчений Державним нотаріусом О.В. Леоновою, та зареєстрований у реєстрі за № 1-1258. 26.09.2003р. між позивачем та [PERSON] укладений договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений Державним нотаріусом Л.Г. Ісаєвою, та зареєстрований у реєстрі за № 2-1131. Рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 26.04.2013р. у справі № 124/2776/13-ц визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений Державним нотаріусом Л.Г. Ісаєвою, та зареєстрований у реєстрі за № 2-1131, який укладений між позивачем та [PERSON]. 21.06.2013р. позивач звернулась із заявою про реєстрацію за ній права власності на квартиру [ADDRESS] до Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим. Рішенням від 21.06.2013р. за № 3351322 Державний реєстратор Реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим Усова В.І. відмовила позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] з підстав подання заяви про державну реєстрацію права власності після державної реєстрації обтяжень. Основним Законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV від 01.07.2004 зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 1952). Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Абзацом 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 1952 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна. Так, підпунктом 5 частини першої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону Відповідно до ч. 13 ст. 15 Закону № 1952 порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок № 703). Пункт 13 Порядку встановлює, що у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Державний реєстратор зупиняє розгляд заяви про державну реєстрацію на строк, що не перевищує п'яти робочих днів з моменту отримання заявником рішення про зупинення розгляду такої заяви. Якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставин, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до п. 31 Порядку №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27-30 цього Порядку, подає документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем або органом державної податкової служби на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі. Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду заяви [PERSON] під час формування консолідованої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону відчуження у зв'язку з посвідченням договору іпотеки 12.03.2008 за р. №473 між ВАТ «Акціонерний банк «Синтез» та [PERSON] Тобто, у державного реєстратора були наявні всі формальні підстави для винесення Рішення про відмову у проведенні державної реєстрації прав позивачки. Судова колегія апеляційної інстанції згодна з висновком суду першої інстанції, що визнаним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим від 26.04.2013 у справі №124/2776/13ц, договір дарування квартири не створює юридичних наслідків. Але, договір іпотеки був укладений 12.03.2008 року належним власником квартири - [PERSON], договір є діючим і чинним в даний час. Цим договором забезпечується дійсна вимога ВАТ «Акціонерний банк «Синтез» за кредитним договором, який також є чинним. Відповідно чинним є й обтяження, накладене нотаріусом в забезпечення виконання зазначених цивільно-правових угод. У разі переходу права власності від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного майна, однак при цьому необхідною є згода іпотекодержателя на зміну особи іпотекодавця (статті 1 9, 23 Закону України «Про іпотеку). Саме тому пп. 27-30 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 (із змінами і доповненнями) передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на майно, яке перебуває і в іпотеці або податковій заставі, заявник подає документ, що підтверджує надання згоди іпотекодержателя на відчуження або інше визначення юридичної долі майна, що перебуває в іпотеці. Крім того, при розгляді апеляційної скарги було встановлено, що рішення Центрального районного суду м. Сімферополя АР Крим по справі №124/2776/13ц, 11.12.2013 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Автономної Республіки Крим з відмовою в позові про визнання недійсним договору дарування. Відтак, відповідачі, відмовляючи в державній реєстрації права власності, діяли в межах своїх повноважень та відповідно до норм закону. Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню. Правова оцінка, яку суд першої інстанції дав обставинам справи, суперечить вимогам процесуального і матеріального права, а доводи апеляційної скарги щодо їх неправильного застосування є обґрунтованими. Судове рішення не є законним і обґрунтованим та не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі. Все вищенаведене дає судовій колегії право для висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню.

Результат розгляду: denied