Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

11.01.2014 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, третя особи: Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, Миколаївська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, в якому позивач просить: - визнати протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, викладену у листі від 17.09.2013 року № 8365/13-34, у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Миколаївської сільської ради Софіївського району; - зобов'язати Головне управління Держземагенства у Дніпропетровській області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Миколаївської сільської ради Софіївського району, та прийняти рішення у відповідності до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України щодо цього проекту. Позовні вимог обґрунтовані тим, що рішенням Софіївської районної державної адміністрації від 08.10.2012 року № 454-р-12 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Миколаївської сільської ради Софіївського району. Виконання робіт щодо розроблення проекту з відведення земельної ділянки у власність здійснювалось Українською міжрегіональною товарною біржею на підставі договору від 23.10.2012 року № 105. З метою затвердження розробленого проекту позивач звернувся до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області, яке листом від 17.09.2013 року № 8365/13-34 відмовило у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Миколаївської сільської ради Софіївського району. Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки поданий нею проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в повному обсязі відповідає вимогам ЗУ «Про землеустрій» та відсутні підстави для відмови у його погодженні, визначені чинним законодавством України. З урахуванням вищевказаного рішення від 17.09.2013 року № 8365/13-34 є протиправним та підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представники відповідача проти позову заперечували та зазначили, що поданий позивачем проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Миколаївської сільської ради Софіївського району не відповідає вимогам встановленим ЗУ «Про землеустрій», тому відповідачем правомірно прийнято рішення від 17.09.2013 року № 8365/13-34 про відмову у затвердженні проект землеустрою [PERSON] До матеріалів справи долучено письмові заперечення на позовну заяву. Представник третьої особи - Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, до суду було надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, до суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника даної ради. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази у справі, встановив. Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. 05.10.2012 року [PERSON] звернулась до Софіївської районної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для ведення особистого сільського господарства із земель запасу на території Миколаївської сільської ради загальною площею 2 га. Розпорядженням Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 08.10.2012 року № 454-р-12 гр. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу на території Миколаївської сільської ради. 23.10.2012 року між позивачем та Українською міжрегіональною товарною біржею укладено договір № 105 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. 25.03.2013 року Українською міжрегіональною товарною біржею виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] для ведення особистого селянського господарства розташованої за адресою: територія Миколаївської сільської ради, Софіївський район, Дніпропетровська області. 03.09.2013 року позивачем було подано до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області вищевказаний проект землеустрою для затвердження. Рішенням від 17.09.2013 року № 8365/13-34 Головним управлінням Держземагенства у Дніпропетровській області було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (площа 2,00 га), яка розташована за межами населеного пункту на території Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. Зі змісту вказаного рішення вбачається, що воно прийнято у зв'язку з невідповідністю поданих документів ЗУ «Про землеустрій» та вимогам Постанови КМУ від 17.10.2012 року № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування. Відповідно до пункту б) статті 22 Закону України «Про землеустрій» землеустрій здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою. Згідно ст. 26 вказаного Закону визначається, що розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом та іншими законами України. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою. Здійснивши аналіз наданого позивачем до Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства судом з'ясовано, що проект складений з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: відсутній акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; відсутній перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відсутні матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість). Отже у відповідача були всі підстави для повернення [PERSON] проекту землеустрію для приведення документації із землеустрою у відповідність до вимог чинного законодавства України. Окрім того, в судовому засіданні судом було з'ясовано, що вихідна земельно-кадастрова інформація мітить дані, які не відповідають документам проекту землеустрою, а саме: у п.3.1 тип обмежень та їх коди згідно УКПОКЧЗД зазначено тип та код обмежень 01.01.05 - охоронна зона вздовж об'єкту енергетичної системи, при цьому проект не містить переліку обмежень у використанні земельної ділянки, що визначено ст. 50 ЗУ «Про землеустрій» та акту перенесення в натурі меж охоронних зон. В пояснювальній записці до проекту землеустрою вказано, що обмеження пов'язані з використанням земель в охоронних зонах відсутні. Частиною 1 статті 1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» визначається, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до частин. 1, 2, 3 ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід'ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки. Кадастровий план земельної ділянки складається при формуванні земельної ділянки у паперовій та електронній (цифровій) формі. Порядок складання та затвердження вимог до оформлення кадастрових планів земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кадастровий план земельної ділянки, який міститься в наданому позивачем проекту не містить поворотних точок земельної ділянки, кадастрового номеру, кадастрових номерів суміжних ділянок (за наявності), відомостей про цільове призначення земельної ділянки. Окрім того, відповідно до наданого відділом Держземагенства у Софіївському районі висновку про погодження проекту землеустрою гр.. [PERSON] від 06.03.2013 року № 12, зазначено про наявність позитивного висновку відділу архітектури та обласного центру охорони історико-культурних цінностей. Однак висновок обласного центру охорони історико-культурних цінностей в наданому позивачем проекті відсутній. В проекті землеустрою позивача відсутній агрохімічний паспорт поля, земельної ділянки, обов'язкова наявність якого передбачена Порядком ведення агрохімічного паспорта поля, земельної ділянки затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 536 від 11.10.2011 року. Таким чином, оскільки поданий позивачем проект землеустрою складений з порушенням вимог нормативно-правових актів вказаних вище, суд вважає, що відповідачем правомірно відмовлено у його затвердженні про що винесено рішення від 17.09.2013 року № 8365/13-34. Окремо суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості отримати затвердження проекту землеустрою, усунувши виявлені недоліки та привівши проект у відповідність до вимог чинного законодавства. За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення. Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Приймаючи до уваги викладене суд вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: denied