Рішення адміністративного суду від 2014-03-05 00:00:00+02

20 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В заяві зазначив, що 19 листопада 2013 року він звернувся з заявою до відповідача про призначення йому державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї. На підставі повідомлення УСЗН Снігурівської РДА заява залишена без задоволення, у зв'язку з тим, що він має у власності земельну ділянку, площею більше як 0,6га. На думку позивача, дії відповідача є неправомірними, не відповідають вимогам чинного законодавства і порушують його права. Так, він дійсно успадкував земельну ділянку площею 6,20 га в межах Василівської сільської ради Снігурівського району, але вона ним не обробляється і дохід від цієї земельної ділянки він не отримує. Просив суд визнати дії відповідача протиправними, а рішення про відмову у призначенні соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї від 19 грудня 2013 року скасувати та зобов'язати відповідача призначити йому допомогу. У судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та пояснив, що позивач не є власником земельної ділянки, не обробляє її і не отримує від цієї земельної ділянки жодних доходів, а тому вважає, що дії відповідача є неправомірними та просив суд про задоволення адміністративного позову. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. Згідно ст.ст.21,46 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частина 1 ст.6 КАС України кожній особі надає право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.3 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обгрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливи наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та надав необхідний для цього пакет документів, копії яких долучені до матеріалів адміністративної справи. На підставі протоколу №329 рішення про призначення допомоги від 19 грудня 2013 року позивачеві відмовлено у призначені державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, у зв'язку з наявністю у володінні сім'ї земельної ділянки більше як 0,6га. В силу ст.10 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» (далі Закон) та п.13 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №250 від 24.02.2003 року (далі Порядок), скарга на рішення місцевої державної адміністрації та Управління соціального захисту населення про відмову у призначенні державної соціальної допомоги може бути подано до суду. Пункт 3 Порядку уповноважує в частині призначення і виплати соціальної допомоги Управління соціального захисту населення районних державних адміністрацій за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї. Статтею 7 Закону абзацом 4 п.10 Положення передбачено, що державна соціальна допомога не призначається у випадку, коли у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї (крім сімей, що складаються лише з дітей та осіб, які досягли 65-ти річного віку або є інвалідами 1-11 групи, та сімей, в яких є діти інваліди), є земельна ділянка площею понад 0,6 га, крім випадків, коли така земельна ділянка з незалежних від сім'ї причин не приносить дохід. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.7), позивач є власником земельної ділянки площею 6,20га у межах згідно з планом на території Василівської сільскої ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказане відповідає вимогам ч.2 ст.126 Земельного кодексу України. Згідно довідки Василівської сільської ради Снігурівського району (а.с.12), вказана земельна ділянка не перебуває в орендних відносинах. Свідок [PERSON] - землевпорядник Василівської сільської ради підтвердила, що за позивачем по книгам сільської ради значиться земельна ділянка площею 6,20 га і він зареєстрований як одноосібник. Про наявність у позивача земельної ділянки він зазначив і в Декларації про доходи, яку надав до заяви про призначення йому соціальної допомоги. Позивач є працездатною особою, отримує дохід у вигляді заробітної плати і має на утриманні двох малолітніх дітей. За такого, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, наданих йому законом, Правилами, Положенням про Управління соціального захисту населення Снігурівської районної державної адміністрації і при прийнятті рішення права позивача не порушив. Посилання представника позивача на ту обставину, що позивач не є власником вказаної земельної ділянки, так як відсутній Державний акт на цю земельну ділянку, не грунтується на законі, спростовується ст.7 Закону, яка передбачає не тільки наявність у власності земельної ділянки, а і володіння нею, а тому суд не бере їх до уваги. Невикористання земельної ділянки позивачем і неотримання від неї доходу залежить у повній мірі від його волі, тобто він може її обробляти сам і отримувати від цього дохід, а в разі неможливості обробляти земельну ділянку особисто передати її в оренду.

Результат розгляду: denied