Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Головне управління Міндоходів у Волинській області звернулося з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області про визнання дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосада О. Ю. щодо надіслання вимоги від 26.12.2013 року № 04-32/16467 протиправними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неправомірно винесено вимогу від 26.12.2013 року, відповідно до якої зобов'язано позивача виконати рішення суду у повному обсязі в 3-х денний термін з моменту отримання даної вимоги, оскільки постановою про заміну назви сторони виконавчого провадження від 11.10.2013 року відповідач замінив боржника - ДПА Волинської області на Головне управління Міндоходів у Волинській області, тому державний виконавець зобов'язаний був встановити строк для добровільного виконання рішення суду саме для Головного управління Міндоходів у Волинській області. Крім того, у заяві про забезпечення позову позивач посилався на неможливість виконання вимоги державного виконавця щодо виплати коштів, оскільки Міністерством доходів не доведено Головному управлінню Мінходоходів у Волинській області кошторису на І квартал 2014 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що державний виконавець діяв у межах, у спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю. У письмових запереченнях та у судовому засіданні третя особа [PERSON] позовних вимог не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач ухиляється від виконання рішення суду, яке є обов'язковим для виконання, а тому у задоволенні позову просив відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2010 року у справі № 2а-478/10 за адміністративним позовом [PERSON] до Державної податкової адміністрації у Волинській області про визнання дій незаконними, стягнення одноразової допомоги та відшкодування моральної шкоди визнано протиправною бездіяльність ДПА у Волинській області щодо неприйняття рішення про виплату одноразової допомоги у розмірі п'ятирічної заробітної плати [PERSON] у зв'язку із заподіянням тілесних ушкоджень під час виконання ним службових обов'язків відповідно до статті 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», зобов'язано відповідача виплатити [PERSON] одноразову допомогу у розмірі п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою за рахунок коштів державного бюджету та стягнуто з ДПА у Волинській області 3000 грн. моральної шкоди. На виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2010 року видано виконавчий лист від 02.09.2013 року № 2а-478/10, згідно з яким зобов'язано ДПА у Волинській області виплатити [PERSON] одноразову допомогу у розмірі п'ятирічної заробітної плати за його останньою посадою за рахунок коштів державного бюджету. 06.09.2013 року на підставі виконавчого листа від 02.09.2013 року № 2а-478/10 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосадом О. Ю. винесено постанову ВП № 39616323 про відкриття виконавчого провадження та встановлено термін добровільного виконання рішення суду до 13.09.2013 року. 11.10.2013 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосад О. Ю. постановою про заміну назви сторони виконавчого провадження на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.10.2013 року замінив сторону виконавчого провадження, а саме боржника - ДПА Волинської області на нового боржника - Головне управління Міндоходів у Волинській області. 30.12.2013 року на адресу позивача надійшла вимога державного виконавця від 26.12.2013 року, відповідно до якої зобов'язано Головне управління Міндоходів у Волинській області виконати рішення суду у повному обсязі в 3-х денний термін з моменту отримання даної вимоги, а також повідомлено, що при невиконанні судового рішення буде накладено штраф у розмірі 680 грн. та внесено подання правоохоронним органам для притягнення до відповідальності згідно із законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV з наступними змінами та доповненнями. Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, є заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Як встановлено судом постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 39616323 від 06.09.2013 року відповідає вимогам статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», тобто прийнята у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до пункту 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Пунктами 1.7, 1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, установ, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України; вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення. Як вбачається з матеріалів справи вимога державного виконавця про виконання рішення суду є такою, що відповідає пунктам 1.7-1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, тобто, є правомірною, а дії щодо направлення старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області Новосадом О. Ю. від 26.12.2013 року на адресу позивача цієї вимоги, є законними та правомірними, тобто здійснені у межах наданих державному виконавцю повноважень. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, власне ім'я чи по батькові (для фізичної особи), державний виконавець за наявності підтверджуючих документів своєю постановою, яка затверджується начальником відділу, змінює назву сторони виконавчого провадження. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги посилання позивача не недотримання державним виконавцем норми щодо встановлення строків для добровільного виконання рішення суду для Головного управління Міндоходів у Волинській області як правонаступника боржника - ДПА у Волинській області. Також, суд зазначає, що постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2010 року, на підставі якої видано виконавчий лист від 02.09.2013 року № 2а-478/10, залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.11.2013 року. Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Таким чином, враховуючи те, що рішення суду по виконавчому листу № 2а-478/10, виданого 02.09.2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, не виконано, а також те, що відповідач, направляючи вимогу від 26.12.2013 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Посилання позивача на відсутність коштів для проведення виплат на підставі виконавчого листа № 2а-478/10, судом не береться до уваги, оскільки, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність до бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судами не повинні прийматися до уваги.

Результат розгляду: denied