Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 14 жовтня 2013 року №№ 0002622210 та 0002612210. Посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем на підставі акту перевірки від 29 серпня 2013 року № 66/22-2/34573065 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки діяльності ТзОВ «Техпромапльп» дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) у ТзОВ «Лідерком» за період з 01.09.2011 року по 29.02.2012 року, ТзОВ «Викуп» за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року, ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» за період з 01.07.2011 року по 31.03.2013 року та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності. Вважає, що висновки викладені в акті перевірки не відповідають дійсності та суперечать вимогам податкового законодавства. Зазначає, що господарські операції з ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп» та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав повністю, з обґрунтувань викладених у позовній заяві, а тому просить позов задоволити. Відповідачем подано письмове заперечення проти позову, в якому просить в позові відмовити, посилається на те, що працівниками Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності позивача дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) у ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп» та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, за результатами якої складено Акт перевірки № 66/22-2/34573065 від 29 серпня 2013 року. В ході перевірки встановлено відсутність реальної можливості придбання товарів (робіт, послуг) позивачем від ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп», на які ними виписано накладні чи акти приймання виконаних підрядних робіт та податкові накладні. Таким чином, встановлено, що позивачем фактично проведено лише документування операцій з придбання від ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп» по регістрах бухгалтерського обліку, які фактично не відбувались. Також зазначає, що з наданих позивачем документів видно, що такі підписані особами [PERSON], [PERSON] Однак, вказані особи, згідно протоколів допиту заперечують свою причетність до діяльності підприємств та підписання будь-яких первинних документів. А тому вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. В судовому засіданні, представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у письмовому запереченні проти позову та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. На підставі направлення від 27.08.2013 року № 85/22-1, згідно із пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та наказу Дрогобицької ОДПІ від 21.08.2013 року № 115 Дрогобицькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності ТзОВ «Техпромапльп» з питання дотримання вимог податкового законодавства по операціях щодо придбання товарів (робіт, послуг) в ТзОВ «Лідерком» за період з 01.09.2011 року по 29.02.2012 року, ТзОВ «Викуп» за період з 01.04.2010 року 31.03.2013 року, ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» за період з 01.07.2011 року по 31.03.2013 року та використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, за результатами якої складено Акт перевірки № 66/22-2/34573065 від 29 серпня 2013 року. Як вбачається з висновків вищенаведеного Акту перевірки, відповідачем встановлено порушення зі сторони позивача пп.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за ІІ-ІV квартали 2011 року в сумі 58 803,00 грн.; п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 51 133,00 грн, в т.ч. за жовтень 2011 року 7 145,00 грн, за листопад 2011 року в сумі 39 629,00 грн та за березень 2012 року в сумі 4 359,00 грн. На підставі вищезазначеного Акту перевірки відповідачем 14 жовтня 2013 року винесено податкові повідомлення-рішення № 0002612210, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем на суму 58 803,00 грн, а також № 0002622210, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем 51 133,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 12 783,00 грн. Відповідач на підтвердження обґрунтованості висновків перевірки, викладених в акті та правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень посилається на те, що під час перевірки використано акти ДПІ у Печерському районі м.Києва, якими встановлено, що ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп» та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» за юридичними та фактичними адресами у 2011 році не знаходились, трудові ресурси для здійснення фінансово-господарської діяльності відсутні. В ході перевірки встановлено не підтвердження факту придбання позивачем будівельних матеріалів, будівельних послуг та віднесення до складу витрат по взаєморозрахунках з ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Викуп» та ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» на загальну суму 255 666,20 грн, а також підприємство провело документальне оформлення господарських операцій, які фактично не здійснювались та не мали реального товарного характеру. Відповідно до частин 1, 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Згідно п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4, п.138.6-138.9, пп.138.10.2-138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статтей 142 і 143 та інших статтей цього Кодексу, які прямо визначаються особливості формування витрат платника податку. Відповідно до п.138.2. ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтвердженні відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку. Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту визначені статтею 198 Податкового кодексу України. Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до пункту 198.2. цієї статті вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Відповідно до п.198.3. ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Отже, вказана норма Податкового кодексу України пов'язує настання права на податковий кредит з призначенням придбаних або виготовлених матеріальних та нематеріальних активів (послуг) - для використання таких у господарській діяльності платника податку. Пунктом 198.6. статті 198 Податкового кодексу України встановлено заборону віднесення до податкового кредиту сум податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, які не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Згідно підпункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну з зазначеними в ній обов'язковими реквізитами згідно переліку, визначеного цим же підпунктом. Згідно підпункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинний документ, згідно визначення наведеного в ст.1 зазначеного Закону, це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Судом встановлено, що в період з 01 вересня 2011 року по 29 лютого 2012 року, позивачем отримано та оплачено виконанні роботи ТзОВ «Лідерком» згідно умов Договору підряду № 9/5 від 29 вересня 2011 року, по антикорозійному захисту металоконструкцій Корпусу 807Г Установки по виробництву виробів з ПВХ на виробничій площадці ТзОВ «Карпатинафтохім» у місті Калуш Івано-Франківської області. Вищевказані роботи виконувались контрагентом позивача ТзОВ «Лідерком» на підставі Ліцензії серії АВ № 589907 від 10 серпня 2011 року та підтверджуються документами: Актом форми КБ-2 за № 1 і Довідкою форми КБ-3 від 30.11.2011 року, Актом форми КБ-2 за № 2 і Довідкою форми КБ-3 від 30.11.2011 року, Актом форми КБ-2 за № 3 і Довідкою форми КБ-3 № 2 від 30.11.2011 року та Актом форми КБ-2 за № 1 і Довідкою форми КБ-3 № 1 від 30.12.2011 року та податковими накладними № 740, № 741, № 770 від 30.11.2011 року, № 870 від 30.12.2011 року. Роботи оплачені позивачем у безготівковому порядку згідно платіжних доручень №225, №226, №227 від 29.12.2011 року та №229 від 04.01.2012 року. Інженерний нагляд за якістю, повнотою та своєчасністю виконуваних ТзОВ «Лідерком» робіт з антикорозійного захисту металоконструкцій протягом вересня - грудня 2011 року здійснював уповноважений представник позивача згідно з ліцензією серії АВ № 313952 від 23 лютого 2007 року, що підтверджено посвідченнями про відрядження, а також уповноважені представники субпідрядників ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» і ПАТ «Калуський завод будівельних машин», яким у подальшому ці роботи позивачем були передані. Факт здійснення господарської діяльності позивача з ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» підтверджується договором субпідряду № 2609/01 від 26.09.2011 року та Актом приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в № 01-35-10псуб від 31 жовтня 2011 року з підсумковою відомістю ресурсів та з довідкою про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 від 31 жовтня 2011 року на суму 103 074,00 грн, а також Актом приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в № 01-35-11псуб від 30 листопада 2011 року з підсумковою відомістю ресурсів та з Довідкою про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 від 30 листопада 2011 року на суму 41 410,80 грн. Факт здійснення господарської діяльності з ПАТ «Калуський завод будівельних машин» підтверджується договором № 140/08-11 від 01.10.2011 року та актами виконаних робіт з антикорозійного захисту металоконструкцій від 31 жовтня 2011 року на суму 10 000,00 грн, від 30 листопада 2011 року на суму 108 703,30 грн, від 30 листопада 2011 року на суму 35 000,00 грн та від 29 грудня 2011 року на суму 27 461,70 грн. Також позивачем у листопаді 2011 року згідно договору купівлі - продажу № 10/05 від 27 жовтня 2011 року з ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент» було придбано фарби та розчинники, що підтверджено видатковими накладними № РН-11 -0221 від 02.11.2011 року і № РН-11-0419 від 14.11.2011 року та податковими накладними № 81 від 02.11.2011 року і № 158 від 14.11.2011 року. Розрахунок з цим контрагентом проводився згідно рахунку-фактури № СФ-110220 від 02.11.2011 року шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок згідно платіжних доручень № 223 та № 224 від 28.12.2011року. Вказані видаткові накладні виписані згідно виданого позивачем доручення № 32 від 02.11.2011 року. Вказані вище товарно - матеріальні цінності у подальшому були використанні позивачем у власній господарській діяльності як для виконання робіт з антикорозійного захисту металоконструкцій так і з метою подальшого використання в оподаткованих операціях по поставці (продажу) третім особам. Зокрема частина придбаних фарб та розчинників була використана позивачем при виконанні робіт з антитикорозійного захисту металоконструкцій Корпусу 807Г Установки по виробництву виробів з ПВХ, а також при сконанні робіт з хімзахисту ізотермічного резервуару поз.2 Корпусу 930-2 Виробництва етилену та поліетилену ТзОВ «Карпатнафтохім» у місті Калуш Івано-Франківської області. Факт використання цих ТМЦ підтверджений Актом на заміну ресурсів за період з 01 листопада по 30 листопада 2011 року, Актом списання № СпТ-000008 від 30 листопада 2011 року, Актом списання № СпТ-00013 від 31 жовтня 2012 року, Актом списання № СпТ-00016 від 30 листопада 2012 року, а реальність здійснення позивачем цих господарських операцій - наявністю Ліцензії серія АВ № 617196 від 22 лютого 2012 року. Інша частина фарб отриманих від ТзОВ «Ейс контракшен Менеджмент» була реалізована позивачем на ПАТ «Калуський завод будівельних машин» згідно умов Договору № 28/10 від 28.10.2011 року та видаткової накладної № РН-000008 від 30.11.2011 року. Аналогічно у власній господарській діяльності позивачем було використано фарби і розчинники одержані від ТзОВ „Викуп" згідно Договору від 03 жовтня 2011 року, видаткової накладної № РН-10-0315 від 03.10.2011 року та податкової накладної № 35 від 03.10.2011 року. Розрахунок з цим контрагентом проводився згідно рахунку-фактури № СФ-10-0215 від 02.10.2011 року шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок згідно платіжного доручення № 216 від 12.12.2011 року. Вищевказані видаткові накладні виписані згідно виданого позивачем доручення № 29 від 03.10.2011 року зареєстрованого в журналі реєстрації доручень. Отримані фарби і розчинники були використанні позивачем при виконанні робіт з антикорозійного захисну металоконструкцій Корпусу 807Г Установки по виробництву виробів з ПВХ ТзОВ «Карпатинафтохім» у місті Калуш Івано-Франківської області, які здійснювався безпосередньо на виробничій площадці останнього за адресою місто Калуш Івано - Франківської області, роботи прийняті ТзОВ «Фірма «Рембудпостач» за Договором субпідряду № 2609/01 від 26 вересня 2011 року. Факт використання цих ТМЦ підтверджений Актом на перевитрату ресурсів за період з 01 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року та Актом списання № СпТ-000007 від 31 жовтня 2011 року, Актом на перевитрату ресурсів за період з 01 листопада 2011 року по 30 листопада 2011 року та Актом списання № СпТ-000008 від 30 листопада 2011 року. Всі представлені первинні документи відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та підтверджують реальний характер господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Статтею 185 Податкового кодексу України передбачено, що об"єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України. Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Згідно ст.188 цього ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Податкового кодексу України. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1 статті 200 Податкового кодексу України). Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Згідно із пунктом 203.2 статті 203 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. Із наведеного випливає, що сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Не виконання контрагентом свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. На викладені обставини також звертає увагу Європейський Суд з прав людини у рішенні від 22 січня 2009 року у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03). У згаданому рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що враховуючи своєчасне і повне виконання покупцем своїх зобов'язань щодо подання звітності з податку на додану вартість, неможливість ним забезпечити дотримання постачальником обов'язку подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що жодних протиправних дій з боку контрагента про які знав чи міг знати покупець вчинено не було, суд вважає, що покупець не повинен відповідати за наслідки невиконання продавцем свої зобов'язань своєчасно подавати звітність з податку на додану вартість і в результаті чого вдруге сплачувати податок на додану вартість, а також пеню. Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позивачем правомірно включено суми до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ, а відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідача підлягають визнанню протиправними та скасуванню. На підставі ст.94 вищенаведеного Кодексу із урахуванням того, що рішення ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted