Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Дочірнє підприємство «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.07.2013 року №0001971500. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було винесене у зв'язку з несвоєчасною сплатою авансового внеску з податку на прибуток у лютому 2013 році в сумі 77193,58 грн., із затримкою на 6 календарних днів наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання. Однак, позивач вважає, що затримка сплати авансових внесків відбулась не з його вини, а з вини податкового органу, оскільки на рахунку підприємства була наявна переплата з податку на прибуток, яку відповідач повинен був самостійно відповідно ст. 87 ПК України перерахувати в рахунок сплати авансових внесків, проте відповідач вчасно цього не зробив, що призвело до затримки сплати податкового зобов'язання. За таких обставин, податкове повідомлення-рішення вважає безпідставним та необґрунтованим. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав суду заяву про відкладення розгляду справи строком на два тижні у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання по причині тимчасової непрацездатності. Однак, судом відхиляється зазначене клопотання представника відповідача, оскільки таке клопотання документально не підтверджено, при цьому суд зважує на строки розгляду адміністративних справ та бере до уваги надані представником відповідача письмові заперечення на адміністративний позов. Згідно наданих письмових заперечень, представник відповідача просить відмовити в позові з тих підстав, що позивачем несвоєчасно сплачено авансовий внесок з податку на прибуток в сумі 77193,58 грн., із затримкою на 6 календарних днів наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання. У зв'язку з чим підприємству нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7719,36 грн. (10 % від суми авансового внеску з податку на прибуток). Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 128 КАС України ухвалив розглянути справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно ч. 6 ст. 71 КАС України. Дослідивши наявні в матеріалах справи належні докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області на підставі п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.75.1 ст. 75 ПК України, проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати у лютому 2013 року до бюджету узгоджених податкових зобов'язань авансових внесків з податку на прибуток у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року ДП «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С», за результатами якої складено акт № 343/13-29-15/31588791 від 18.06.2013 року. У ході перевірки встановлено порушення позивачем положень п. 57.1 ст. 57 ПК України, що виявилось у порушенні позивачем граничного терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з авансових внесків з податку на прибуток. Як зазначено відповідачем у акті перевірки, граничним терміном сплати суми авансового внеску у лютому 2013 року у сумі 7719,36 грн. є 20.02.2013 року, у той час як позивачем дану суму сплачено 26.02.2013 року, тобто з затримкою на 6 днів. Відтак, перевіряючі дійшли висновку про порушення позивачем терміну сплати авансових внесків по податку на прибуток. На підставі висновків акту перевірки, з урахуванням ст. 126 ПК України, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.07.2013 року №0001971500, за яким позивачеві нараховано штрафні санкції за платежем «авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств» у розмірі 7719,36 грн. В той же час, позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив вказане рішення, звернувшись із позовом до суду. Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню суд виходить з наступного. Спір полягає у визначенні строків сплати авансових внесків, незарахування суми надміру сплаченого платежу з податку на прибуток в рахунок авансових внесків з податку на прибуток, та застосування до позивача штрафних санкцій за сплату авансового внеску у лютому 2013 році, за умови наявної у позивача, станом на дату його сплати, суми переплати по податку на прибуток. Законом України від 05.07.2012 року №5083-VІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» передбачено, зокрема, сплату авансових внесків з податку на прибуток підприємств, починаючи з 01.01.2013 року. Відповідно до п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України, платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України, сплачують у січні-лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій декларації за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Враховуючи дані податкової звітності ДП «Датський текстиль» компанії «ПВН Холдінг А/С» за ІІІ квартали 2012 року, розмір авансового внеску для підприємства становить 77193,58 грн. З матеріалів справи судом встановлено, що на особовому рахунку позивача за кодом бюджетної класифікації 11020300 «Податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів» станом на 01.02.2013 рахувалась переплата у сумі 5043378,71 грн., яка значно перевищує суму авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2013 року. Позивач платіжним дорученням від 20.02.2013 року №255 в сумі 77194 грн., помилково сплатив кошти на розрахунковий рахунок за кодом бюджетної класифікації 11024000 (авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств). Листами від 21.02.2013 року №222 та 21.02.2013 року №223 позивач просив відповідача здійснити перекид коштів з сплачених на розрахунковий рахунок за кодом бюджетної класифікації 11024000 (авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств) у сумі 77194 грн., на код платежу 11023300 (авансовий внесок по податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів). На задоволення цих заяв, податковим органом був сформований та наданий для виконання органам державного казначейства відповідний висновок про перерахування коштів. У зв'язку з цим, кошти в рахунок сплати авансового внеску за лютий 2013 року у сумі 77194 грн. були перераховані 26.02.2013 року, що вважається датою сплати даного податкового зобов'язання. Згідно пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України - податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством. Законом України від 05.07.2012 року №5083-VІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв'язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» п. 57.1 ст. 57 ПК України доповнено абзацами такого змісту: Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. Платники податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році без подання податкової декларації за звітні (податкові) періоди (календарний квартал, півріччя та дев'ять місяців) та не сплачують авансового внеску. Платники податку, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний (податковий) період не перевищують 10 мільйонів гривень, та неприбуткові установи (організації) сплачують податок на прибуток на підставі податкової декларації, яку подають до органів державної податкової служби за звітний (податковий) рік і не сплачують авансових внесків. У разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до органу державної податкової служби в порядку, передбаченому цим Кодексом. Платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань. При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому визначено граничний строк подачі річної податкової декларації за попередній звітний (податковий) рік, до місяця подання податкової декларації за поточний звітний (податковий) рік. Форма розрахунку, передбачена у цьому пункті, затверджується у порядку, встановленому цим Кодексом. Зазначені доповнення до п. 57.1 ст. 57 ПК України набрали чинності 01.01.2013 року. Згідно з п. 2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України платники податку на прибуток підприємств, які починаючи з 2013 року подають річну податкову декларацію відповідно до п. 57.1 ПК України, мають сплачувати у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. З аналізу зазначених норм вбачається, що платники податку на прибуток, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період перевищують 10 мільйонів гривень, мають сплачувати у січні - лютому 2013 року авансовий внесок з цього податку у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, без подання податкової декларації. Таким чином, п.2 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України надає право платнику податку сплатити авансовий внесок з податку на прибуток у період січень-лютий 2013 року у розмірі 1/9 податку на прибуток, нарахованого у податковій звітності за дев'ять місяців 2012 року. З вищенаведених норм вбачається, що платник податків, у даному випадку позивач, зобов'язаний сплатити авансовий внесок за лютий 2013 року до 20.02.2013 року. За результатами аналізу приписів Кодексу під своєчасною сплатою слід розуміти сплату узгодженої суми грошового (податкового) зобов'язання та/або авансових внесків з відповідних податків протягом строків, визначених цим Кодексом. Судом встановлено, що і не заперечувалось сторонами, що кошти в рахунок сплати авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2013 року у сумі 77194 грн., за клопотанням позивача були фактично перераховані лише 26.02.2013 року. Суд зважає на дану обставину, та водночас з цього приводу зазначає таке. Підпунктом 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України встановлено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів. Приписи ст. ст. 17, 87 ПК України не містять будь - яких заборон щодо видів податків, за якими не може бути здійснено погашення грошового зобов'язання за рахунок надміру сплачених сум такого зобов'язання. Також суд звертає увагу, що ст. 9 ПК України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, та якими передбачено тільки такий вид податку як «податок на прибуток підприємств». Авансові внески з податку на прибуток, які підлягають сплаті протягом звітного року, є саме податком на прибуток, що розрахований на підставі розрахунку щомісячних авансових внесків у складі річної декларації та підлягає обов'язковій сплаті протягом звітного періоду. Таким чином, термін «авансовий внесок з податку на прибуток» означає строк сплати одного й того ж виду податку - «податок на прибуток підприємств», а саме, його попередню оплату - авансування до наступного терміну сплати. Ці норми закону, що мають вищу юридичну силу, надають платнику податку право та можливість погашення податкового зобов'язання (в тому числі щодо авансових внесків з податку на прибуток) за рахунок наявності сум надмірної сплати грошових зобов'язань, та більше цього, таке право реалізується в силу ст. 87 ПК України без заяви платника податку. Виходячи з того, що в позивача станом на 19.02.2013 року існувала переплата з податку на прибуток в розмірі 5043378,71 грн., відповідач неправомірно не зарахував таку в сплату грошового зобов'язання з авансового внеску з податку на прибуток за період січня-лютого 2013 року, визначивши позивачу суму податкового боргу в цій частині, що вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до «Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України», затвердженою Наказом ДПА України від 18.07.2005 року №276, встановлено порядок ведення особових рахунків платників податків. З метою обліку нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету органами державної податкової служби на кожний поточний рік відкриваються особові рахунки за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. Нарахування в картках особових рахунків податкових зобов'язань здійснюється на підставі податкової звітності платника. Положеннями ПК України авансові внески з податку на прибуток не визначені як окремий вид податку. Зміни до Інструкції №276 щодо можливості обліку податкових зобов'язань із авансових внесків з податку на прибуток окремо від самого податку на прибуток у встановленому законодавством порядку також не вносилися. Оскільки Інструкцією №276 передбачено автоматизоване ведення особових рахунків платників податків в хронологічному порядку, у разі наявності у позивача на початок звітного періоду позитивного сальдо розрахунків з бюджетом за податком на прибуток підприємств, від'ємне значення податкових зобов'язань звітного періоду за цим податком (у тому числі авансовий внесок) мало бути погашене за рахунок існуючої переплати. Іншого порядку врахування поточних податкових зобов'язань платника податку нормативними актами не передбачено. Враховуючи викладене, не відображення на особовому рахунку позивача суми авансового внеску з податку на прибуток за рахунок наявної переплати по цьому податку суперечить нормам діючого законодавства. Суд також не приймає посилання відповідача на Узагальнюючу податкову консультацію щодо особливостей подання декларації з податку на прибуток та сплати податку у 2013 році, затверджену наказом ДПС України від 21.12.2012 року № 1171, оскільки вона не зареєстрована в Міністерстві юстиції України та не є нормативно-правовим актом у розумінні ст. 117 Конституції України. Суд при вирішенні справи відповідно до ст. 9 КАС України має керуватись принципом законності, який означає, що рішення суду має ґрунтуватись лише на вимогах Конституції, законів України, міжнародних договорах та нормативно-правових актах. Також п. 1.3 Порядку надання роз'яснень окремих положень податкового законодавства, затвердженого наказом ДПА України № 176 від 12.04.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2003 за № 326/7647, зазначено, що узагальнюючі податкові роз'яснення і податкові роз'яснення не мають сили нормативно-правового акта. Узагальнююча податкова консультація щодо особливостей подання декларацій з податку на прибуток та сплати податку у 2013 року не є нормативно-правовим актом, а відповідно до вимог ст. 87 ПК України, надміру сплачені суми податку на прибуток можуть бути джерелом погашення податкового зобов'язання зі сплати авансового внеску по податку на прибуток без подання відповідної заяви платником податку. За наявності надмірно сплаченої позивачем суми податку на прибуток станом на 20.02.2013 року у розмірі 5 043 378,71 грн., що фактично перевищує суму авансового внеску з податку на прибуток за лютий 2013 року, у розмірі 77194 грн., суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування наявної в позивача станом на день сплати авансового внеску з податку на прибуток, суми переплати за податку на прибуток в рахунок погашення авансового внеску з цього податку. Суд наголошує, що одним з принципів податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України). При цьому у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків (п. 56.21 ст. 56 ПК України). Відтак, за наявності встановленого судом факту переплати податку на прибуток, висновки відповідача про порушення позивачем граничних строків сплати авансових платежів по податку на прибуток у лютому 2013 року, що призвели до нарахування позивачеві штрафних санкцій, є безпідставними. Оскільки в судовому засіданні було встановлено протиправність дій відповідача щодо не зарахування суми надміру сплаченого позивачем платежу з податку на прибуток в розмірі 7719,36 грн. у рахунок авансового внеску з податку на прибуток у лютому 2013 році, відповідно застосування до позивача штрафних санкцій є протиправним, а прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 11.07.2013 року №0001971500 підлягає скасуванню. Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а ч. 1 ст. 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На виконання цих вимог відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності свого рішення, оскільки позиція податкового органу щодо порушення позивачем граничних строків сплати авансових внесків по податку на прибуток ґрунтується на висновках податкової консультації. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 172,05 грн., доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, судові витрати у сумі 172,05 грн. підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Результат розгляду: granted