Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Підприємець [PERSON] (далі - позивач, підприємець) звернулася з позовом до Ягодинської митниці Міндоходів (далі - відповідач-1, митниця), Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі - відповідач-2, ГУ ДКС України у Волинській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Ягодинської митниці Міндоходів №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року, а також стягнути із Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі у розмірі 49294,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем-1 необґрунтовано та неправомірно було відмовлено у прийнятті митних декларації №205070000/2013/042474 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/043411 від 15 серпня 2013 року та митному оформленні двох партій аналогічного товару - м'яса свійських свиней обваленого, мороженого, придбаного [PERSON] згідно контракту №40/2013/DE від 25.07.2013 року, укладеного з компанією «Westfleisch eG» (Вестфляйш, Німеччина), та інвойсів №DR-103031 від 05.08.2013 року та №DR-103483 від 13.08.2013 року. Підприємцем [PERSON] через представника - декларанта 09.08.2013 року та 15.08.2013 року для митного оформлення й митного контролю товарів та транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон, було надано відповідачу-1 усі необхідні документи. В графах 12, 45 вантажно-митних декларацій (далі - ВМД) №205070000/2013/042474 від 09.08.2013 року та №205070000/2013/043411 від 15.08.2013 року позивачем було вказано митну вартість у розмірі 354249,20 грн. або 33173,60 євро (тобто 1,58 євро за 1 кг в першому випадку) та 352316,53 грн. або 33284,10 євро (1,62 євро за 1 кг в другому випадку), визначену за ціною контракту відповідно до наданих відповідачу-1 документів та в порядку, передбаченому ст.58 Митного кодексу України. За результатами розгляду 09.08.2013 року та 15.08.2013 року відповідачем-1 були оформлені та видані позивачу картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року відповідно (далі - картки відмови). Підставою прийняття зазначених рішень, як вбачається із змісту відмови, стала невідповідність заповнення граф 12, 45 ВМД вимогам ст.53 Митного кодексу України, отримання рішення про визначення митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02.08.2013 року. У цих же картках відмови визначено умову, виконання якої забезпечує можливість здійснення митного оформлення - привести графи 12, 45 ВМД у відповідність до рішення про визначення митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02.08.2013 року (далі - рішення). Згідно зазначеного рішення відповідачем-1 було визначено митну вартість товару, що надійшов на адресу позивача згідно контракту №40/2013/DE від 25.07.2013 року, укладеного з компанією «Westfleisch eG» (Вестфляйш, Німеччина), за ціною 2,0474 євро за 1 кг. Таким чином, різниця між митною вартістю, визначеною митницею, та митною вартістю, визначеною декларантом, за інвойсом №DR-103031 від 05.08.2013 року становить 7610,61 євро на користь першої та за інвойсом №DR-103483 від 13.08.2013 року становить 7264,66 євро на користь першої. Позивач зазначає, що окремого рішення про коригування митної вартості інспекторами митного посту «Луцьк» по кожній поставці не приймалося, процедура консультацій із декларантом щодо вибору методів визначення митної вартості товару не проводилася. З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобілів, які перевозили товар, позивачем 09.08.2013 року та 15.08.2013 року було подано через свого декларанта для митного оформлення товару нові ВМД №205070000/2013/042526 та №205070000/2013/043442 відповідно, вказавши у графах 12, 45 ВМД митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведену у рішенні митниці. Митне оформлення проводилося за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави. В позовній заяві позивач вказує, що картки відмови №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року є протиправними, оскільки при проведенні митного контролю у графі «Для відміток митного органу» ДМВ №205070000/2013/ від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/ від 15 серпня 2013 року службовими особами Ягодинської митниці не вчинено жодних написів, як це передбачено пунктами 2.2, 2.3, 2.6-2.8 Наказу Міністерства фінансів України №500 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», а саме: не прийнято одне з рішень згідно частини третьої статті 54 Митного кодексу України - або про визнання митної вартості, або про прийняття письмового рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Також, на думку підприємця, чинне митне законодавство України не передбачає право митного органу відмовляти в митному оформленні (шляхом прийняття картки відмови) на підставі рішення про коригування митної вартості товару, що не стосується даного митного оформлення. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року та стягнути із Державного бюджету України надмірно сплачені митні платежі у розмірі 24754,24 грн. та 24540,06 грн. за кожним митним оформленням відповідно, а всього 49294,30 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених з позовній заяві, просив позов задовольнити. В поданих запереченнях на адміністративний позов та в судовому засіданні представник відповідача-1 позову не визнав з таких підстав. При здійсненні митного оформлення 09.08.2013 року та 15.08.2013 року митним інспектором внаслідок перевірки було виявлено, що за цим же зовнішньоекономічним контрактом №40/2013/DE від 25.07.2013 року раніше, а саме 02.08.2013 року, було прийнято рішення про коригування митної вартості №205000006/2013/000082/1, а тому окремого рішення про коригування митної вартості виносити немає необхідності, оскільки згідно пункту 2.13 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 13 липня 2012 року №362, робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється шляхом перевірки наявності прийнятих іншими митними органами рішень про коригування митної вартості товарів, що ввозились на виконання того ж зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його заміняє, що і оцінювані товари. Крім того, на думку відповідача-1, підприємець порушила частину другу розділу ІІ Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, а саме: в графі 43 «Метод визначення митної вартості» митної декларації не відобразила чинного рішення про коригування митної вартості товару. На підставі вищевикладеного представник митниці просив суд відмовити у задоволенні позову. В поданих запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача-2 адміністративний позов не визнала з тих підстав, що відповідні документи (висновок) на повернення платнику помилково або надміру сплачених митних податків до органу казначейства не подавалися. Крім того, підприємець не надала жодних доказів, які б підтвердили факт перерахування надмірно сплачених коштів до Державного бюджету України, оскільки кошти в сумі 49294,30 грн. зараховані на депозитний рахунок Ягодинської митниці, відкритий в Головному управління Державної казначейської служби України в місті Києві. Таким чином, підстави для стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів на користь підприємця [PERSON] відсутні. У зв'язку з чим, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до ст.266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу митного органу пред'явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи. Судом встановлено, що на підставі зовнішньоекономічного контракту 40/2013/DE від 25.07.2013 року (а.с.10-11), укладеного між підприємцем [PERSON] (покупець) та компанією «Westfleisch eG» (Вестфляйш, Німеччина) (продавець), інвойсів №DR-103031 від 05.08.2013 року та №DR-103483 від 13.08.2013 року (а.с.15, 16), позивач 09.08.2013 року та 15.08.2013 року ввезла на територію України дві партії товару, а саме: - 09.08.2013 року згідно поданої ВМД №205070000/2013/00120 - м'ясо свійських свиней обвалене, морожене. Обрізь м'ясна (тримінг) 70/30 - 19920 кг за ціною 1,58 євро за кг на загальну суму 31473,60 євро; - 15.08.2013 року згідно поданої ВМД №205070000/2013/00124 - м'ясо свійських свиней обвалене, морожене. Обрізь м'ясна (тримінг) 70/30 - 19805 кг за ціною 1,62 євро за кг на загальну суму 32084,10 євро. Для митного оформлення товару декларантом 09.08.2013 року були подані на митний пост «Луцьк» Ягодинської митниці документи, а саме: 1) контракт 40/2013/DE від 25.07.2013 року (а.с.10-11); 2) рахунок-фактура (інвойс) №DR-103031 від 05.08.2013 року (а.с.15); 3) вантажно-митна декларація №205070000/2013/042474 від 09.08.2013 року (а.с.12); 4) декларація митної вартості ДМВ-1 205070000/2013 від 09.08.2013 року (а.с.13); 5) міжнародна товаротранспортна накладна CMR №DR-103031 від 05.08.2013 (а.с.17); 6) сертифікат про походження товару №А 407143 від 31.07.2013 (а.с.19 ); 7) сертифікат якості від 05.08.2013 року (а.с.21); 8) контракт на перевезення товару №2/2013/ РL від 03.01.2013 року (а.с.23); 9) довідка про транспортні витрати від 09.08.2013 року (а.с.25); 10) декларація країни відправлення №MRN13DE805281568703E0 від 05.08.2013 року (а.с.27); 11) лист [PERSON] про не страхування товару №299 від 09.08.2013 року (а.с.29). Для митного оформлення товару декларантом 15.08.2013 року були подані на митний пост «Луцьк» Ягодинської митниці документи, а саме: 1) контракт 40/2013/DE від 25.07.2013 року (а.с.10-11); 2) рахунок-фактура (інвойс) №DR-103483 від 13.08.2013 року (а.с.16); 3) вантажно-митна декларація №205070000/2013/043411 від 15.08.2013 року (а.с.14); 4) декларація митної вартості ДМВ-1 205070000/2013 від 15.08.2013 року (а.с.59-60); 5) міжнародна товаротранспортна накладна CMR №DR-103483 від 13.08.2013 (а.с.18); 6) сертифікат про походження товару №А 407187 від 12.08.2013 (а.с.20); 7) сертифікат якості від 05.08.2013 року (а.с.22); 8) контракт на перевезення товару №9/2013/ РL від 13.02.2013 року (а.с.24); 9) довідка про транспортні витрати від 15.08.2013 року (а.с.26); 10) декларація країни відправлення №MRN13DE805281959595E0 від 13.08.2013 року (а.с.28); 11) лист [PERSON] про не страхування товару №304 від 15.08.2013 року (а.с.30). В графах 12, 45 ВМД №205070000/2013/042474 від 09.08.2013 року та №205070000/2013/043411 від 15.08.2013 року позивачем було вказано митну вартість у розмірі 354249,20 грн. або 33173,60 євро (тобто 1,58 євро за 1 кг) та 352316,53 грн. або 33284,10 євро (1,62 євро за 1 кг) відповідно, визначену за ціною контракту та інвойсів згідно наданих відповідачу-1 документів та в порядку, передбаченому ст.58 Митного кодексу України. Посадовою особою митного органу у графі «Для відміток митниці» декларацій митної вартості (ДМВ) ДМВ №205070000/2013/ від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/ від 15 серпня 2013 року не було внесено жодного запису щодо необхідності надання декларантом додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. 09.08.2013 року та 15.08.2013 року Ягодинською митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні товару у зв'язку з невідповідністю заповнення граф 12, 45 ВМД вимогам ст.53 МК України, отримання рішення про визначення митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02.08.2013 року, про що сформовано відповідні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року (а.с.8, 9). Одночасно у картках відмови роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску товарів, шляхом приведення граф ВМД у відповідність до рішення про визначення митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02.08.2013 року. При цьому, як вбачається з пояснень представників сторін, окремого рішення про коригування митної вартості, яка визначена декларантом у ДМВ №205070000/2013 від 09.08.2013 року, №205070000/2013 від 15.08.2013 року та у графах 12, 45 ВМД №205070000/2013/042474 від 09.08.2013 року, №205070000/2013/043411 від 15.08.2013 року відповідачем не приймалося, а натомість використано рішення про коригування митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02.08.2013 року, яке стосувалося ВМД №205070000/2013/041086 від 02.08.2013 року (а.с.7). З метою запобігання псування товару та нарахування штрафних санкцій за можливий простій автомобіля, який перевозив товар, позивачем 09.08.2013 року та 15.08.2013 року було подано через свого декларанта для митного оформлення товару нові ВМД №205070000/2013/042526 та №205070000/2013/043442 відповідно, вказавши у графах 12, 45 ВМД митну вартість, розраховану за ціною одиниці товару, наведену у рішенні митниці. Митне оформлення у цьому випадку проводилось за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави. Товар випускався у вільний обіг із застосуванням гарантійних зобов'язань шляхом надання гарантій в розмірі 24754,24 грн. по ВМД №205070000/2013/042526 від 09.08.2013 року та 24540,06 грн. по ВМД №205070000/2013/043442 від 15.08.2013 року (графа В «подробиці розрахунків» ВМД). Відповідно до частини першої статті 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. Підстави для відмови у митному оформлені товарів визначені у частині шостій статті 54 Митного кодексу України, відповідно до якої, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Таким чином, відповідно до ст.54 Митного кодексу України контролюючий орган вправі відмовити в митному оформлені товарів лише у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Як визначено у частині третій цієї ж статті, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Аналізуючи вищенаведені положення Митного кодексу України, суд приходить до висновку, що за результатами перевірки правильності визначення митної вартості товарів, яка зазначається декларантом під час здійснення митного оформлення, контролюючий орган вправі прийняти одне з наступних рішень: 1) визнати заявлену декларантом митну вартість; 2) прийняти письмове рішення про коригування митної вартості в порядку визначеному статтею 55 Митного кодексу України. Порядок прийняття одного з вищезазначених рішень врегульований Правилами заповнення декларації митної вартості, які затвердженні Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599 (далі - Правила). Зокрема, як визначено у пунктах 2.3, 2.5-2.6 Правил, запис щодо рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів, учиняється таким чином: якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, які підтверджують митну вартість товарів, встановлені підстави для запиту документів, перелік яких визначений частинами третьою та/або четвертою статті 53 Кодексу, посадова особа митного органу у графі «Для відміток митного органу» ДМВ на паперовому носії робить запис про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів, зазначає час, дату і прізвище, ставить свій підпис та проставляє відбиток особистої номерної печатки. Якщо за результатом розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів посадовою особою митного органу встановлені визначені Кодексом підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, в основному аркуші ДМВ учиняється запис «Рішення про коригування митної вартості товарів від ____ N ____». Якщо в митного органу відсутні зауваження щодо заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, відсутні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, то в основному аркуші ДМВ учиняється запис «митну вартість визнано». Таким чином, про прийняте рішення за результатом контролю правильності визначення митної вартості товарів посадова особа митного органу повідомляє декларанта шляхом проставляння одного з записів у графі «Для відмоток митного органу» декларації митної вартості: 1) про необхідність подання документів для підтвердження митної вартості товарів із складенням переліку таких документів; 2) про прийняття рішення щодо коригування митної вартості товарів; 3) про визнання митної вартості. Отже, рішення про коригування митної вартості носять індивідуальний характер щодо кожної окремої партії товарів, які підлягають митному оформленню, оскільки приймаються за результатом вивчення поданих декларантом документів, перевірки цінової інформації згідно баз даних митної служби тощо. Також при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів контролюючий орган здійснює консультації щодо вибору методу визначення митної вартості в порядку частини четвертої статті 57 Митного кодексу України, а також витребовує необхідні документи шляхом зазначення їх переліку в графі «Для відміток митного органу» декларації митної вартості. Суд вважає, що кожна партія товарів, що підлягає митному оформленню, носить індивідуальний характер, а тому митні органи позбавлені права використовувати раніше прийняті рішення про коригування митної вартості до іншої партії товарів, що в подальшому ввозяться декларантом, оскільки будь-яких винятків з процедури, яка встановлена частиною третьою статті 54, статтею 55 Митного кодексу України, законодавство не містить. Всупереч наведеним положенням законодавства, розглянувши подані позивачем до митного оформлення документи, Ягодинська митниця не прийняла одного з рішень, як це передбачено частиною третьою статті 53 Митного кодексу України - про визнання митної вартості товару, або про її коригування, оскільки ДМВ №205070000/2013 від 09.08.2013 року та №205070000/2013 від 15.08.2013 року всупереч положенням Правил заповнення декларації митної вартості не містять жодних відміток митного органу у відповідній графі. Представником відповідача-1 у письмових запереченнях до позову та у судовому засіданні визнано, що окремого рішення про коригування митної вартості за результатом митного оформлення товарів 09 серпня 2013 року та 15 серпня 2013 не приймалося. Суд не приймає до уваги посилання митного органу на рішення про коригування митної вартості №205000006/2013/000082/1 від 02 серпня 2013 року, оскільки це рішення стосується іншої поставки товару, що відбувалася 02 серпня 2013 року, а його використання до інших поставок не передбачено законодавством (а.с.7). На думку суду, також є помилковим посилання представників відповідача-1 на Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України (далі - Методичні рекомендації), які затвердженні наказом Державної митної служби України від 13 липня 2012 року № 362, з огляду на наступне. Як слідує зі змісту пункту 2 Методичних рекомендацій, посадові особи митного органу з метою аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюють ряд процедур, передбачених у відповідних підпунктах рекомендацій. Зокрема, у підпункті 2.13 пункту 2 Методичних рекомендацій передбачено здійснення перевірки наявності прийнятих іншими митними органами рішень про коригування митної вартості товарів, що ввозились на виконання того ж зовнішньоекономічного договору (контракту) або документа, який його замінює, що і оцінювані товари. Водночас вказані положення Методичних рекомендацій не звільняють посадових осіб митного органу від винесення окремого рішення про коригування митної вартості. У випадку коли посадова особа митного органу встановила наявність іншого рішення про коригування митної вартості, вона зобов'язана врахувати його та виконати вимоги частини третьої статті 54 Митного кодексу України, тобто прийняти одне з рішень - про визнання митної вартості чи про її коригування. Також суд зазначає, що Методичні рекомендації є підзаконним нормативно-правовим актом та носять в першу чергу рекомендаційний характер, а, відтак, не можуть підмінювати собою правила, встановлені законом, а саме частиною третьою статті 54 Митного кодексу України. На думку суду, помилковим є посилання митного органу на те, що підприємець [PERSON] була зобов'язана відобразити рішення про коригування митної вартості від 02 серпня 2013 року №205000006/2013/000082/1 у графі 43 вантажно-митної декларації (ВМД), оскільки це рішення стосується іншої поставки товару, що відбувалася 02 серпня 2013 року, а його використання до подальших поставок не передбачено законодавством. Як визначено у Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, графа 43 «Метод визначення вартості» заповнюється таким чином: - у лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався; - у разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом. У випадку, якби підприємець визнала обґрунтованість шостого методу визначення митної вартості, вона б заповнила лівий підрозділ графи 43 ВМД, однак цього не зробила та вказала в цьому підрозділі саме перший метод. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що між сторонами проведено процедуру консультацій щодо вибору методу визначення митної вартості по кожній поставці товару, оскільки оскаржувані позивачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення винесені автоматично, у зв'язку з наявністю рішення про коригування митної вартості від 02 серпня 2013 року №205000006/2013/000082/1 по одному і тому ж контракту, за яким здійснювались поставки. Правова позиція щодо необхідності дотримання митним органом процедури консультації з декларантом викладена у постановах Верховного суду України 14 травня 2013 року (справа N 21-130а13), від 21 січня 2011 року (справа N 21-56а10), від 07 лютого 2011 року (справа N 21-76а10), від 14 листопада 2011 року (справа N 21-213а11), від 06 лютого 2012 (справа N 21-418а11), від 03 липня 2012 року (справа N 21-197а12), які в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для всіх судів України. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем за результатом контролю митної вартості товару, поданому позивачем до митного оформлення 09 серпня 2013 року та 15 серпня 2013 року, всупереч вимогам Митного кодексу України не прийнято рішення про коригування митної вартості чи про її визнання, не витребувано у декларанта додаткових документів на підтвердження такої вартості, не проведено процедури консультації щодо вибору методів визначення митної вартості, а тому Ягодинська митниця протиправно відмовила підприємцю [PERSON] у митному оформленні товарів шляхом прийняття карток відмови №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року. Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте, відповідач-1 як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваних карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року. Таким чином, оскільки Ягодинською митницею за результатом контролю митної вартості товару, поданому підприємцем [PERSON] до митного оформлення 09 серпня 2013 року та 15 серпня 2013 року, не прийнято рішення про коригування митної вартості або про її визнання, не витребувано у декларанта додаткових документів на підтвердження такої вартості, не проведено процедури консультації щодо вибору методів визначення митної вартості, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування карток відмови №205070000/2013/00120 від 09 серпня 2013 року та №205070000/2013/00124 від 15 серпня 2013 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення надмірно сплачених платежів, то суд зазначає наступне. Аналізуючи положення статей 54, 55 МК України, слід дійти висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. На думку суду, основними умовами для повернення надмірно сплачених митних платежів є: 1) обґрунтованість визначеної декларантом митної вартості товарів; 2) протиправність рішення митного органу щодо коригування цієї вартості. Як встановлено судом, Ягодинською митницею фактично не проводилася процедура контролю митної вартості товару, поданого позивачем до митного оформлення 9 та 15 серпня 2013 року, оскільки відповідачем не винесено жодного з рішень, як того вимагає частина третя статті 54 Митного кодексу України - про визнання митної вартості або про її коригування. Разом з тим суд не вправі підміняти митний орган та визначати правильність заявленої декларантом митної вартості товарів саме за основним методом, тобто за ціною контракту. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога підприємця [PERSON] про стягнення надмірно сплачених платежів є передчасною та до задоволення не підлягає, оскільки повернення з бюджету над міру сплачених податків в даному випадку можливе лише після проведення митним органом контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості товарів шляхом її визнання або прийтяття відповідного рішення про її коригування. Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Відповідно до частини третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи, за подання даного позову позивач мала сплатити 73,08 грн. за кожну позовну вимогу немайнового характеру (про визнання протиправними карток відмови) та 182,70 грн. за позовну вимогу майнового характеру (про стягнення коштів), що в загальному становить 328,86 грн., однак сплатила 329,16 грн., що на 0,30 грн. більше ніж того вимагає закон, що підтверджується платіжним дорученням №87 від 03.02.2014 року. (а.с.2). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги немайнового характеру, однак відмовляє у задоволенні майнової вимоги, тому на користь [PERSON] слід присудити судовий збір у розмірі 146,16 грн. Водночас відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання адміністративного позову майнового характеру судовий збір становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати. При цьому, під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. Таким чином, у розглядуваному випадку ставка судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру становила 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 1827,00 грн. Позивач при поданні позову сплатила, як того вимагає Закон України «Про судовий збір», 10 % цієї суми, тобто 182,70 грн. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги майнового характеру, тому 90% суми ставки судового збору майнового характеру - 1644,30 грн. підлягає до стягнення з позивача на користь Державного бюджету України. Враховуючи те, що на користь [PERSON] суд присудив 146,16 грн. судового збору у зв'язку з задоволенням позовних вимог немайнового характеру, але одночасно стягує 1644,30 грн. судового збору у зв'язку з відмовою у задоволенні вимог майнового характеру, крім того, позивачем переплачено судовий збір у розмірі 0,30 грн., тому остаточно з позивача необхідно стягнути 1497,84 грн. судового збору.

Результат розгляду: partial