Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (надалі по тексту - позивач або ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Саратського районного управління юстиції (надалі по тексту - відділ ДВС Саратського РУЮ), першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (перший Київський відділ ДВС Одеського МУЮ), за участю третіх осіб: [PERSON], УДАІ ГУМВС України в Одеській області про зобов'язання відповідачів звільнити з-під арешту та зняти заборону відчуження відносно легкового автомобіля марки Lexus, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], номер агрегатів шасі [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.12.2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», відповідно до змін до установчих документів, які зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 18.12.2009 року здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року за № 514-VI, АКІБ «УкрСиббанк» надалі іменоване публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11103492000 від 22.12.2006 року, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 61200,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 309060,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, та договір застави транспортного засобу № 2734, відповідно до якого в забезпечення виконання умов кредитного договору по поверненню отриманих кредитних коштів, [PERSON] передав у заставу Банку, належне йому на праві власності майно: автомобіль марки LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], номер агрегатів шасі: [NUMBER]. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 11103492000 від 22.12.2006 року. Згідно з умовами договору факторингу TOB «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора до [PERSON] на підставі чого, до ДРОРМ було внесено запис про заміну заставодержателя заставного автомобіля, а саме змінено AT «УкрСиббанк» на його правонаступника відповідно до договору факторингу на TOB «Кредекс Фінанс». З огляду на викладене, позивач зазначає, що на даний час TOB «Кредекс Фінанс» виступає кредитором відносно [PERSON] по кредитному договору № 11103492000 від 22.12.2006 року, та заставодержателем по зазначеному договору відносно транспортного засобу марки LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], номер агрегатів шасі: [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. З витягу з ЄДРОРМ позивач дізнався про те, що на підставі судового наказу № 2-H-211 (обтяжувач відділ ДВС Саратського РУЮ) та постанови про арешт першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ, накладено арешт на автомобіль LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER] та все рухоме майно, про що свідчить відповідні записи за № 2 від 01.03.2010 р. та № 4 від 08.06.2012 року. Проте, наявність накладеного арешту та заборони на його відчуження на предмет застави порушує законне право позивача, як заставодержателя на переважне, перед іншими кредиторами, право задоволення своїх вимог за рахунок продажу предмету застави. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача - відділу ДВС Саратського РУЮ надійшла письмова заява, в якій останній зазначив, що відділ ДВС не заперечує проти задоволення позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» та просить суд розглянути справу без участі представника відділу ДВС Саратського РУЮ. Також від відповідача - першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника відділу. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - УДАІ ГУМВС України в Одеській області у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 22 грудня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», відповідно до змін до установчих документів, які зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 18.12.2009 року здійснених на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року за № 514-VI, АКІБ «УкрСиббанк» надалі іменоване публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі по тексту - Банк), та [PERSON] (надалі по тексту - [PERSON]), було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11103492000 від 22.12.2006 року (надалі по тексту Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 61200,00 дол. США, що дорівнює еквіваленту 309060,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору (а.с. 11-22) та договір застави транспортного засобу № 2734 (далі - Договір застави), відповідно до якого в забезпечення виконання умов Кредитного договору по поверненню отриманих кредитних коштів, [PERSON] передав у заставу Банку, належне йому на праві власності майно: автомобіль марки LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], номер агрегатів шасі: [NUMBER] (а.с. 23-27). 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/12 (надалі за текстом - Договір факторингу). Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 11103492000 від 22.12.2006 року (а.с. 28-31, 93-100). Згідно з умовами Договору факторингу TOB «Кредекс Фінанс» набуло прав кредитора до [PERSON] на підставі чого, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис про заміну заставодержателя заставного автомобіля, а саме змінено ПAT «УкрСиббанк» на його правонаступника відповідно до Договору факторингу на TOB «Кредекс Фінанс». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, на даний час TOB «Кредекс Фінанс» виступає кредитором відносно [PERSON] по Кредитному договору № 11103492000 від 22.12.2006 року, та Заставодержателем по зазначеному договору відносно транспортного засобу марки LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER], номер агрегатів шасі: [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 42416734 станом на 04.11.2013 року вбачається, що на підставі судового наказу № 2-H-211 (обтяжував відділ ДВС Саратського РУЮ) та постанови про арешт першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ накладено арешт на автомобіль LEXUS, модель RX-350, рік випуску 2006, реєстраційний номер [NUMBER] та все рухоме майно, про що свідчить відповідні записи за № 2 від 01.03.2010 року та № 4 від 08.06.2012 року (а.с. 35-38). Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до вимог Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ТОВ «Кредекс Фінанс», як кредитор, та [PERSON] погодили процедуру погашення заборгованості шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення, а саме продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, проте, наявність накладеного арешту та заборони на його відчуження на предмет застави порушує законне право заставодержателя на переважне, перед іншими кредиторами, право задоволення своїх вимог за рахунок продажу предмету застави, у зв'язку з чим ТОВ «Кредекс Фінанс» звернулось до суду з вимогами про зобов'язання відповідачів вчинити дії щодо звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження вищезазначеного легкового автомобіля, що належить [PERSON] на праві власності. Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частинами першою та другою статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 7 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Здійснюючи свої обов'язки державний виконавець має право вчиняти необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; роз'яснює сторонам їх права і обов'язки; накладати стягнення у вигляді штрафу на громадян і посадових осіб у випадках, передбачених законом. Згідно з положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У разі якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, такий документ повертається стягувачу-заставодержателю в порядку, встановленому пунктом 8 частини першої статті 47 цього Закону. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження повернення виконавчого документа, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Під час розгляду справи по суті, судом встановлено, що 21.07.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Саратського РУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в межах виконавчого провадження № 14830519 при примусовому виконанні судового наказу № 2-н-211 від 15.07.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь КС «Козацька» боргу в сумі 15473,14 грн., якою вказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 109). Отже, з викладеного вбачається, що спір між позивачем та відділом ДВС Саратського РУЮ щодо звільнення з-під арешту та зняття заборони відчуження вищезазначеного легкового автомобіля марки Lexus, що належить на праві власності [PERSON], вже вирішено вищезазначеною постановою відповідача про повернення документа стягувачеві. Відтак, у суду відсутні підстави для винесення рішення щодо зобов'язання відповідача вчинити дії щодо звільнення з під арешту та зняття заборони на відчуження на вказане заставне майно, оскільки такі дії вже вчинені відповідачем, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс» в цій частині слід відмовити. Разом з тим, судом встановлено, що 02 січня 2013 року в межах виконавчого провадження № 32914135 при примусовому виконанні виконавчого листа № 1512/2094/2012, виданого 25.05.2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 1715117 грн., заступником начальника першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, вказаний виконавчий документ повернуто стягувачеві (а.с. 121-122). При цьому з даної постанови вбачається, що при вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачеві, заступником начальника першого Київського відділу ДВС Одеського МУЮ не було вирішено питання щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно з частиною 7 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. А у відповідності до ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З огляду на те, що право володіння та користування спірним автомобілем належить [PERSON], а право розпорядження - до 20 квітня 2012 року - ПАТ «УкрСиббанк», а з 20 квітня 2012 року - ТОВ «Кредекс Фінанс» як заставодержателям, - суд вважає, що при винесенні відповідачем - першим Київським відділом ДВС Одеського МУЮ постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою не було вирішено питання щодо звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження легкового автомобіля марки Lexus RX 350, 2006 р.в., № двиг. [NUMBER], № куз. [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], що згідно договору про надання споживчого кредиту від 22.12.2006 року № 11103492000, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], перебуває в заставі (заставодержателем на момент звернення до суду з даною позовною заявою є ТОВ «Кредекс Фінанс»), мало місце порушення інтересів позивача. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Згідно із частиною 1 статті 71 та статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи наведене вище, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Кредекс Фінанс»

Результат розгляду: partial