Рішення адміністративного суду від 2014-01-10 00:00:00+02

На адресу Ворошиловського районного сулу м. Донецька надійшла позовна заява [PERSON] до Управління пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання протиправною відмову у відновленні виплати української трудової пенсії за віком, в якій позивачка посилається на наступні обставини. До виїзду 15 квітня 1993 року на постійне місце проживання до Ізраїлю, позивачка [PERSON] була пенсіонеркою за віком. Позивачці була призначена пенсія 15.07.1991 року Ворошиловським РОСО м. Донецька. Відповідно до нині діючого законодавства, в 2012 році, позивачка [PERSON] подала заяву та всі необхідні документи для відновлення її трудової пенсії за віком в УПФУ Ворошиловського району м. Донецька, однак отримала відмову. З письмового повідомлення УПФУ у Ворошиловському районі м. Донецька від 06.08.2012 року №91/К-39-01-15 за підписом начальника управління Потьомкіної С.В., вбачається, що єдиною підставою для відмови у відновленні української трудової пенсії: пенсія може бути відновлена тільки громадянам України, які постійно мешкають та території України. Однак дану відмову позивачка вважає незаконною, оскільки вона порушує положення Конституції України про рівність всіх перед законом і судом. Конституційний суд України 07.10.2009 року ухвалив рішення №25-рп/2009, яким визнав неконституційними обмеження виплати пенсії тільки громадянам України, які проживають в Україні. Пунктом 3 резолютивної частини вищевказаного рішення звернено увагу законодавчої влади України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, регламентуючих виплату пенсій пенсіонерам, постійно проживаючих в державах, з якими Україна не уклала відповідного договору. До сих пір, такі поправки не внесені у відповідні пенсійні закони. Це означає, що якщо закони країни не приведені у відповідність з рекомендаціями Конституційного Суду України, то не діють рекомендації Конституційного Суду України. Відповідно до конституційного закону «Про Конституційний Суд України», вищевказане рішення Конституційного Суду України є підставою для скасування у встановленому порядку положень нормативних актів, заснованих на визнаних неконституційними положень вищевказаного закону України «Про пенсійне забезпечення» та ін. Положення цих нормативних актів не можуть застосовуватися судами, а також іншими органами та посадовими особами. У зв'язку з чим, позивачка звернулася з позовною заявою до суду та просить визнати відмову у відновленні виплати української трудової пенсії, неправомірною; зобов'язати відповідача відновити виплату української трудової пенсії та виплачувати її відповідно до діючого пенсійного законодавства, довічно, з урахуванням ретроактивної оплати з моменту її припинення. Відповідач Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька надало письмові заперечення в яких з позовними вимогами позивачки [PERSON] не погоджується повністю, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.70-74). Дослідивши матеріали справи, письмові заперечення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним задовольнити частково позовні вимоги [PERSON], з таких підстав. Ухвалою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 03 грудня 2013 року позовну заяву [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька про визнання протиправною відмову у відновленні виплати української трудової пенсії за віком, за період з серпня 2012 року по 26 листопада 2012 року, залишено без розгляду (а.с.64-65). Цього ж дня, ухвалою суду відкрито провадження по даній справі, за період з 27 листопада 2012 року (а.с.67). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] залишається громадянкою України, постійно проживає в державі Ізраїль (а.с. 77-80). 25 липня 2012 року позивачка звернулася з письмовим зверненням на ім'я начальника УПФУ в Ворошиловському районі м. Донецька із заявою про поновлення їй пенсії (а.с. 75-76). 06 серпня 2012 року за вих. №91/К-39-01-15 УПФУ в Ворошиловському районі м. Донецька позивачу було надіслано роз'яснення про відсутність можливості поновлення пенсії, в зв'язку з не внесенням на теперішній час у відповідні законодавчі норми змін, не встановленням порядку та механізму такої виплати громадянам, які постійно проживають за кордоном та роз'яснено порядок оскарження зазначеного роз'яснення (а.с. 24). Згідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, з моменту виїзду на постійне місце мешкання за межі України позивачці було припинено виплату пенсії за віком. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу УПФУ протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Частина 1 статті 44 вищенаведеного Закону вказує на те, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. З зазначеного вбачається, що підставою для відмови у поновленні виплати пенсії позивачці стало не внесення на теперішній час у відповідні законодавчі норми змін, щодо поновлення виплати пенсії, не встановлення порядку та механізму такої виплати громадянам, які постійно проживають за кордоном. Тому, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про протиправну відмову УПФУ в Ворошиловському районі м. Донецька з підстав вказаних у відповіді відповідача від 06 серпня 2013 року за №91/К-39-01-15. Згідно ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом (ч.2 ст.8 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3668-VІ від 08.07.2011 року). Особи, які не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування (ч.3 ст.8 із змінами, внесеними згідно з Законами №2464-VI від 08.07.2010, №3668-VІ від 08.07.2011 року). Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. ст. 49, 51 вищевказаного Закону виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Однак Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року положення п. 2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, враховуючи преюдиційне значення вказаного Рішення КСУ суд вважає, що підстав для припинення пенсії в разі перебування пенсіонера за кордоном не встановлено, а як наслідок наявність у позивачки права та підстав для її поновлення. У зв'язку із вищевикладеним, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відмови у відновленні виплати пенсії за віком неправомірними та зобов'язання відповідача поновити виплату позиваці пенсії за віком, відповідно до діючого законодавства, за період з 27 листопада 2012 року - підлягають задоволенню. Разом з тим, вимоги позивачки [PERSON] щодо зобов'язання відповідача виплачувати пенсію з урахуванням ретроактивної оплати, суд зазначає, що вказані вимоги не ґрунтуються на Законі, а тому не підлягають задоволенню.

Результат розгляду: partial