Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" (надалі - ДТГО "Львівська залізниця") звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, згідно з заявою по уточнення позовних вимог від 11.12.2007 року, просить про визнання протиправними та скасування рішення № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" в частині донарахування 1011886,59 грн. та припису про усунення порушення державної дисципліни цін № 429 від 27.09.2007 року, виданих Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області. Крім того, позивач просить визнати неправомірними дії відповідача, які полягали у необґрунтованому продовженні строків проведення перевірки до 18.09.2007 року; перевищенні своїх повноважень, наданих Законом України "Про ціни та ціноутворення", Положенням про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженим постановою КМ України від 13.12.2000 року № 1819, шляхом перевірки застосування позивачем вільних цін і тарифів; не дослідженні документів первинного обліку ТехПД, а саме: переліків залізничних документів станцій та особових рахунків платників (клієнтури) на предмет фактичного списання з них коштів, дохідно-розподільчого рахунку залізниці всупереч вимогам Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року № 298/519 та п.2 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 16.12.2004 № 01-8/3273 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення"; виданні рішення №149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" з недотриманням встановленої форми; намаганні стягнути за рішенням №149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" з позивача кошти в неіснуючий бюджет; не направленні встановленим порядком на адресу суб'єкта господарювання - позивача - рішення № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" та припису про усунення порушення державної дисципліни цін № 429 від 27.09.2007 року; неправдивому повідомленні позивача про неотримання рекомендованого листа № 2326880 із запереченням від 26.09.2007 року № Н-10/3482. В судовому засіданні представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами, у відсутності представника Державної інспекції України з контролю за цінами. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст. 71 КАС України. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області (надалі - ДІКЦ у Львівській області) проведено перевірку законності формування та застосування тарифів на перевезення пасажирів і багажу, а також на вантажні перевезення та послуги, пов'язані з ними, ДТГО "Львівська залізниця" за період з 01.01.2007 року по 31.07.2007 року, оформлену актом № 000726 від 18.09.2007 року. За наслідками проведеної перевірки ДІКЦ у Львівській області встановлено, крім іншого, наступні порушення Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця": - порушення термінів введення в дію коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів, встановлених згідно із Тарифним керівництвом №1, що призвело до отримання необґрунтованої виручки в сумі 6413,99 грн.; - застосування лише вільних цін та тарифів при виконанні маневрової роботи локомотивом залізниці не одночасно з подачею та збиранням вагонів, що призвело до отримання необґрунтованої виручки в сумі 44751,17 грн.; - застосування вільних цін та тарифів за зважування вантажів на вагах залізниці при відправці, що призвело до отримання необґрунтованої виручки в сумі 286130,37 грн. Загальна сума необґрунтовано отриманої виручки по вищевказаних порушеннях становить 337295,53 грн. Відповідно до п. 4 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 року № 1819, з наступними змінами та доповненнями, в редакції, що діяла станом на момент проведення перевірки, Державна інспекція з контролю за цінами у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування, надає за результатами перевірок органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування цін і тарифів. Відповідно до п. 5 вищевказаного Положення, Державна інспекція з контролю за цінами та її територіальні органи мають право приймати рішення про вилучення до відповідного бюджету сум всієї необґрунтовано одержаної підприємством, установою, організацією виручки у результаті порушення державної дисципліни цін та штрафу у двократному її розмірі, а також звертатись з позовами до судів про стягнення з підприємств, установ та організацій зазначених сум у разі невиконання ними рішень державних інспекцій з контролю за цінами; у межах своєї компетенції вимагати від керівників та інших посадових осіб органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які перевіряються, усунення виявлених порушень порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів. На підставі акта перевірки № 000726 від 18.09.2007 року ДІКЦ у Львівській області прийнято рішення № 149 від 26.09.2007 року про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін, яким вирішено вилучити у ДТГО "Львівська залізниця" в дохід Держбюджету м. Львова 1030504,83 грн., та припис № 429 від 27.09.2007 року про усунення порушення державної дисципліни цін, яким вимагалось привести розмір тарифів (зборів) за виконані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, до вимог наказу Міністерства транспорту України від 15.11.1999 року № 551 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2005 року № 91-р. Позивач вважає прийняті рішення № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" в частині вилучення 1011886,59 грн. та припис № 429 від 27.09.2007 року про усунення порушення державної дисципліни цін неправомірними, такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства, що діяло на момент виникнення правовідносин, а тому, змушений звернутися до суду. Щодо порушення термінів введення в дію коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів, встановлених згідно із Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифним керівництвом №1. Згідно із ст. 190 Господарського кодексу України та ст. 7 Закону України "Про ціни та ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про ціни та ціноутворення" (від 03.12.1990 року № 507-XII, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення державної політики цін і визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціні і тарифи на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікацій; визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548, повноваження по регулюванню тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги належать Міністерству транспорту України, та були ним реалізовані шляхом прийняття наказу від 15.11.1999 року № 551 про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифного керівництва №1 (надалі - Тарифне керівництво №1). Слід зазначити, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2005 року № 91-р передбачено індексацію тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом та пов'язані з цим послуги шляхом встановлення відповідних коефіцієнтів до тарифів. З матеріалів справи вбачається, що згідно з телеграмою №000622/ЦМ на виконання розпорядження "Укрзалізниці" від 28.04.2007 року №ЦЗТ-14/415 та у відповідності з наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 28.04.2007 року №356, починаючи з "0" год. 01.05.2007 року до ставок плат, тарифів і зборів, що вказані в розділах 1 і 2 Тарифного керівництва №1, затв. наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999 року, Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" застосовувались наступні коефіцієнти: 1.259 - для ставок зборів за обслуговування орендованих вантажних вагонів, які вказані в таблиці 5 Розділу 2 Тарифного керівництва №1; 2.616 - для ставок інших зборів, що вказані в Розділах 1 і 2 Тарифного керівництва №1; 1.021 - до ставок зборів за подачу і забирання вагонів, які вказані в таблиці 2 Розділу 2 Тарифного керівництва №1. Водночас, наказ Міністерства транспорту та зв'язку України "Про затвердження Розмірів знижок до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у власних залізничних вантажних вагонах та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України", яким було затверджено коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, прийнятий 28.04.2007 року за №356 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України лише 04.05.2007 року за № 458/13725. Відповідно до Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 року № 493/92, нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Таким чином, наказ Міністерства транспорту та зв'язку України "Про затвердження Розмірів знижок до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у власних залізничних вантажних вагонах та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України" від 28.04.2007 року за №356, набрав чинності лише 15.05.2007 року і, відповідно, лише з цього дня Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" могли би застосовуватись нові коефіцієнти до Тарифного керівництва №1. Натомість, такі протиправно застосовувались з 01.05.2007 року. Судом не беруться до уваги твердження представників позивача про те, що підставою для застосування нових коефіцієнтів була відповідна телеграма "Укрзалізниці" від 28.04.2007 року №ЦЗТ-14/415, адресована всім залізницям України для безумовного виконання. Так, нормативно-правовий акт - офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування (наказ Міністерства Юстиції України "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів" від 12.04.2005 N 34/5). З аналізу вищевказаного вбачається, що телеграма Укрзалізниці не є нормативно-правовим актом, а тому, передчасне застосування Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" нових коефіцієнтів для ставок зборів за обслуговування орендованих вантажних вагонів, які вказані в таблиці 5 Розділу 2 Тарифного керівництва №1, для ставок інших зборів, що вказані в Розділах 1 і 2 Тарифного керівництва №1 та до ставок зборів за подачу і забирання вагонів, які вказані в таблиці 2 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 на підставі телеграм Укрзалізниці дійсно призвело до завищення розміру ставок зборів на суму 6413,99 грн. Крім того, акти Укрзалізниці не повинні суперечити нормам чинних нормативно-правових актів, суб'єкти владних повноважень повинні діяти відповідно до ст. 19 Конституції України. А за наявності спору, застосуванню підлягає нормативно-правовий акт вищої дії, яким і являється наказ Міністерства транспорту та зв'язку України "Про затвердження Розмірів знижок до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у власних залізничних вантажних вагонах та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України" від 28.04.2007 року за №356, по відношенню до телеграми Укрзалізниці. Щодо застосування лише вільних цін та тарифів при виконанні маневрової роботи локомотивом залізниці не одночасно з подачею та збиранням вагонів. Відповідно до Розділу 2 Тарифного керівництва №1, Міністерством транспорту України встановлено розміри зборів та плати за такі додаткові операції, пов'язані з перевезенням вантажів, що підлягають державному регулюванню, як маневрова робота, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею і забиранням вагонів та зважування вантажів на вагах залізниці. При чому, при виконанні маневрової роботи локомотивом залізниці не одночасно з подачею та забиранням вагонів застосовуються як регульовані, так і вільні тарифи. Конкретний перелік робіт, які належать до маневрування, передбачений п. 1.8 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 та включає в себе: переставляння вагонів із одного фронту навантажувально-вивантажувальних робіт на інший, переставляння вагонів на ваги і для дозування, прибирання їх після переважування та дозування, а також у випадках, коли завантаження або вивантаження виконуються з обов'язковою присутністю локомотива залізниці. Підпунктом 1.8 п.1 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 передбачено стягнення плати в розмірі 60,00 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні за виконання маневрової роботи, що здійснюється локомотивом залізниці не одночасно з подачею і забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника порту, оформлену пам'яткою про користування вагонами (контейнерами) або відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) (з визначенням часу початку і закінчення маневрової роботи). Відповідно до п.п. 21 п. 26 таблиці 3 Розділу 1 Тарифного керівництва, вільні тарифи застосовуються лише у випадку виконання маневрової роботи з вагонами на станціях, під'їзних коліях та інших місцях незагального користування на прохання відправників (одержувачів). Таким чином, застосування вільних чи регульованих тарифів залежить лише від місця виконання маневрової роботи, а саме від того, чи належать станції та під'їзні коли до місць загального або незагального користування. Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що в акті перевірки відсутня будь-яка вказівка на місця виконання маневрових робіт. На стр. 11 акту, перший абзац знизу, зазначено лише, що вільні тарифи на маневрові роботи протягом січня-липня 2007 року застосовувались станціями загального користування Львівської залізниці, однак, якими саме не зазначено. Тобто, в акті відсутні вказівки на назву та місце розташування станцій (під'їзних колій), що унеможливлює надання правової оцінки факту належності станції (під'їзної колії) саме до місць загального або незагального користування. В зв'язку з наведеним суд вказує, що висновок ДІКЦ у Львівській області про необхідність застосування до маневрових робіт саме регульованих тарифів є безпідставним, оскільки в акті перевірки № 000726 від 18.09.2007 року це питання не досліджувалось. Звідси, безпідставним є і висновок про одержання необґрунтованої виручки в зв'язку з застосуванням вільних тарифів за виконану маневрову роботу в сумі 44751,17 грн. Щодо застосування вільних цін та тарифів за зважування вантажів на вагах залізниці. З матеріалів справи вбачається, що Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" при відправці вантажів проводилось зважування, плата за яке стягувалась відповідно до укладених договорів (тобто, застосовувались вільні тарифи). Відповідно до п.п. 4.1 п. 4 Розділу 2 Тарифного керівництва №1, за зважування на вагах залізниці вантажів і тари справляється регульований збір за кожну операцію зважування. Крім того, згідно п.п. 4.2 п. 4 Розділу 2 Тарифного керівництва №1 за перевірку працівниками станції маси вантажів і тари на вагах вантажовласників на їх вимогу або у випадках, передбачених Правилами, справляється регульований збір за кожну операцію зважування. Правилами перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 861/5082 України (з наступними змінами та доповненнями, в тому числі внесеними відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 09.12.2002 року № 873) передбачено, що маса вантажу визначається відправником шляхом зважування на вагонних вагах і вказується у перевізних документах. Тому при наданні послуг залізницею по зважуванню вантажів при відправленні вагонів повинен справлятись регульований збір, передбачений Розділом 2 Тарифного керівництва №1. Судом не береться до уваги твердження представника позивача про те, що в даному випадку мали би застосовуватись вільні тарифи, як це передбачено п.п. 10 п.26 Розділу №1 Тарифного керівництва №1. Даний підпункт передбачає застосування вільних тарифів за зважування й перевірку одержувачем (відправником) маси вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами перевезення вантажів. Водночас, в акті чітко зазначено, що зважування здійснювалось при відправці вантажів. Крім того, Правилами перевезення вантажів чітко встановлено, що маса вантажу визначається відправником шляхом зважування на вагонних вагах і вказується у перевізних документах. Тобто, в дійсності має місце інший випадок, і такий передбачений Правилами. Звідси, позиція позивача щодо застосування вільних цін та тарифів за зважування вантажів на вагах залізниці при відправці, навіть і на вимогу вантажовідправника, є необґрунтованою. Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, яким керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Зокрема, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності. Статтею 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення" (від 03.12.1990 року № 507-XII, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) встановлювалась відповідальність за порушення державної дисципліни цін. Так, згідно ст.14 вищевказаного Закону вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необґрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду. Відповідно до вимог Закону України "Про ціни та ціноутворення" розроблено Інструкцію про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю, яка затверджена наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року № 298/519, та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 року за № 1047/6238 (далі - Інструкція). Пунктом 3.4 Інструкції встановлено, що рішення про вилучення сум економічних та фінансових (штрафних) санкцій приймається на підставі матеріалів перевірки та складається за формою згідно із Додатком № 1, яким передбачається визначення в акті конкретної суті порушення, встановлення розміру необгрунтовано одержаної виручки, що вилучається, а також суми штрафу, що стягується з порушника. В оскаржуваному рішенні № 149 від 27.09.2007 року вказано, що ДІКЦ у Львівській області встановлено факт одержання необґрунтованої виручки внаслідок застосування вільних тарифів на послуги, пов'язані з перевезенням вантажів за умови запровадження для них режиму державного регулювання (маневрова робота, що виконується локомотивом залізниці; зважування вантажів; зберігання вантажів; надання попередньої інформації про надходження вантажів та порожніх вагонів (контейнерів); виконання експедиторських операцій; подача і збирання вагонів локомотивом залізниці), однак, не зазначено суму такої необґрунтованої виручки, що є порушенням вимог ст. 14 Закону України "Про ціни та ціноутворення" та п. 3.4 Інструкції. Крім того, відповідачем не встановлено в рішенні суму штрафу, який підлягає стягненню до відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства. Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 1.4 Інструкції підставою для застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін є одержання суб'єктами господарювання необґрунтованої виручки в результаті порушення ними чинного в періоді, що перевіряється, порядку встановлення та застосування цін і тарифів, які регулюються уповноваженими органами відповідно до вимог законодавства. При цьому, згідно п.п. 1.6, 1.7 Інструкції необґрунтовано одержані суб'єктами господарювання, унаслідок порушень порядку встановлення і застосування цін, суми виручки та штрафи підлягають вилученню згідно із законодавством на підставі рішень, прийнятих органами державного контролю за цінами. Зазначені в рішеннях суми перераховуються суб'єктами підприємницької діяльності - порушниками за належністю самостійно, а в разі неподання установам банків платіжних документів зазначені суми стягуються відповідно до вимог законодавства. Вилученню в дохід бюджету підлягають суми, які одержані внаслідок порушень державної дисципліни цін, визначених на підставі матеріалів перевірок незалежно від фінансового стану порушника та його розрахунків з бюджетом. Пунктом 2 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 16.12.2004 року № 01-8/3273 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення" (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України) зазначено, що при вирішенні спору про стягнення економічних санкцій потрібно враховувати, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) є сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Однак, при складанні акта № 000726 від 18.09.2007 року ДІКЦ у Львівській області не було досліджено питання фактичного одержання Виробничим підрозділом "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" коштів на рахунки та (або) в касу підприємства, що є необхідною ознакою для вирішення питання про одержання необґрунтованої виручки та, відповідно, про вилучення такої виручки. Також при проведенні перевірки не було дотримано вимог п. 3.2 Інструкції, згідно з яким в актах перевірок, зокрема, зазначаються нормативні акти, які порушено суб'єктами господарювання, з конкретним обґрунтуванням порушення; детально відображається механізм скоєння порушення; визначається сума необґрунтовано одержаної виручки, з доданням розрахунків, на яких ґрунтується обчислення зазначеної суми, з посиланням на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими вони здійснюються. Так, в акті перевірки № 000726 від 18.09.2007 року відсутні будь-які посилання на документи первинного бухгалтерського обліку, згідно з якими було встановлено порушення державної дисципліни цін. Тому, твердження позивача про недослідження при проведенні перевірки документів Технологічного центру з обробки перевізних документів (ТехПД), а саме - переліків залізничних документів станцій та особових рахунків платників (клієнтури) на предмет фактичного списання з них коштів, дохідно-розподільчого рахунку залізниці тощо, є обґрунтованим. Суд зазначає, що наслідком невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (відокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. У даному випадку суд, констатуючи неправомірне порушення позивачем термінів введення в дію коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів, встановлених згідно із Тарифним керівництвом №1, та застосування вільних цін та тарифів за зважування вантажів на вагах залізниці при відправці, і підтверджуючи правомірність позиції позивача щодо вірного застосування вільних цін за виконання маневрової роботи, не може визнати недійсним рішення № 149 від 27.09.2007 року в якійсь певній сумі, оскільки суд не може підміняти собою державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому, суд вважає за необхідне скасувати рішення № 149 від 27.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" повністю. Зазначена позиція суду також викладена в постанові Верховного Суду України від 05.12.2006 року в справі за позовом ЗАТ "Київський склотарний завод". Зважаючи на висновок суду про протиправність рішення № 149 від 27.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін", позовна вимога про скасування припису про усунення порушення державної дисципліни цін № 429 від 27.09.2007 року також підлягає задоволенню, оскільки такий припис видано на усунення порушень, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача, які полягали у перевищенні своїх повноважень, наданих Законом України "Про ціни та ціноутворення", Положенням про Державну інспекцію з контролю за цінами шляхом перевірки застосування позивачем вільних цін і тарифів, то суд вважає, що у задоволенні такої вимоги слід відмовити, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ДІКЦ у Львівській області проводилась перевірка законності формування та застосування тарифів на перевезення пасажирів і багажу, а також вантажні перевезення та послуги, пов'язані з ними. Право на проведення перевірок з таких питань надано територіальним органам Державної інспекції з контролю за цінами пунктом 4 Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами (Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування) та пунктом 5 вказаного Положення (Держцінінспекція має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов'язаних з формуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів). Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Закону України "Про ціни та ціноутворення", державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Також слід відмовити у позовній вимозі про визнання неправомірними дій відповідача, що полягали у недослідженні документів первинного обліку ТехПД, а саме: переліків залізничних документів станцій та особових рахунків платників (клієнтури) на предмет фактичного списання з них коштів, дохідно-розподільчого рахунку залізниці, всупереч вимогам Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001 року № 298/519 та п.2 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 16.12.2004 № 01-8/3273 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про ціни і ціноутворення", оскільки недодержання ДІКЦ у Львівській області вимог Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю в частині дослідження при проведенні перевірки первинних бухгалтерських документів було підставою для визнання судом протиправним та скасування рішення № 149 від 27.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін". Так само і твердження позивача про видачу рішення № 149 від 26.09.2007 року з недотриманням встановленої форми було досліджено судом при вирішенні питання про правомірність такого рішення. Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій ДІКЦ у Львівській області, що полягали у намаганні стягнути за рішенням № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" з позивача кошти в неіснуючий бюджет, то суд зазначає, що відповідачем на підставі відомостей ГУДКУ у Львівській області, викладених в листі 14.02.2007 року № 3.2-12/625, правомірно зазначено в рішенні № 149 від 26.09.2007 року банківські реквізити рахунку Державного бюджету, призначеного у 2007 році для зарахування адміністративних штрафів і санкцій, які накладаються (застосовуються) на платників м. Львова. Тому, в такій позовній вимозі слід відмовити. Також слід відмовити і у вимозі про визнання неправомірними дій ДІКЦ у Львівській області, що полягали у неправдивому повідомленні позивача про неотримання рекомендованого листа № 2326880 із запереченнями від 26.09.2007 року № Н-10/3482, оскільки ДТГО "Львівська залізниця" не доведено, в чому саме полягало порушення його прав, свобод та законних інтересів, яке (порушення) має передувати зверненню до суду. Водночас, суд вважає, що вимога про визнання неправомірними дій ДІКЦ у Львівській області, що полягали у не направленні встановленим порядком на адресу суб'єкта господарювання - позивача - рішення № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" та припису про усунення порушення державної дисципліни цін № 429 від 27.09.2007 року підлягає задоволенню, оскільки судом з матеріалів справи встановлено, що як рішення, так і припис були скеровані лише Виробничому підрозділу "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця", а не ДТГО "Львівська залізниця". Так, відповідно до п. 5 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю, один примірник рішення, а також претензія направляються для виконання суб'єкту господарювання - порушнику. Одночасно керівництву суб'єкта господарювання - порушника направляються приписи (вимоги) щодо усунення виявлених порушень законодавства про порядок установлення і застосування цін. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 7 Закону України " Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", розпорядчий документ органу державного нагляду (контролю) щодо усунення порушень складається у двох примірниках: один примірник не пізніше п'яти робочих днів з дня складення акта надається суб'єкту господарювання чи уповноваженій ним особі для виконання, а другий примірник з підписом суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи щодо погоджених термінів усунення порушень вимог законодавства залишається в органі державного нагляду (контролю). Тому судом не беруться до уваги твердження відповідача про те, що, оскільки Виробничий підрозділ "Львівська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця", так і ДТГО "Львівська залізниця" знаходяться за однією юридичною адресою, останнє було повідомлено про прийняття рішення № 149 від 26.09.2007 року "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін" та припису про усунення порушення державної дисципліни цін № 429 від 27.09.2007 року. Факт реєстрації двох взаємопов'язаних суб'єктів господарювання за однією адресою не звільняє контролюючий орган від виконання обов'язку, передбаченого ч. 9 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та п. 5 Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю. Зважаючи на все вищевикладене суд зазначає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 94 КАС України в користь позивачу слід повернути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам в сумі 0,85 грн.

Результат розгляду: partial