Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

Позивачі звернулися у суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Київської області, в якому просили визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати останнього здійснити їм перерахунок і виплату доплати до пенсії за проживання на забрудненій внаслідок Чорнобильської катастрофи території, основної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, щомісячної компенсації при втраті годувальника відповідно до ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підвищення до пенсії, що передбачене дітям війни ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а також перерахувати пенсію, виходячи із розміру середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2010 рік відповідно до ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 22.12.2010 року. Постановою Іванківського районного суду Київської області від 01 липня 2011 року позов адміністративний позов задоволено. Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню в частині задоволених вимог, виходячи з наступного. Колегією суддів установлено, що усі позивачі є пенсіонерами та перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Іванівському районі Київської області, деякі проживають на забрудненій внаслідок Чорнобильської катастрофи території, як гарантованого добровільного відселення: [PERSON], так і посиленого радіоекологічного контролю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], є особами, постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідами ІІ групи: [PERSON], [PERSON], 3 категорії: [PERSON], [PERSON], 4 категорії: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], мають статус дитини війни: [PERSON], [PERSON], [PERSON], є дружиною померлого громадянина з числа потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії: [PERSON] та не працюють (окрім [PERSON], яка є працюючим пенсіонером). Відтак, позивачі мають право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України «Про соціальний захист дітей війни». Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивачів, що ґрунтуються на вищенаведених Законах, колегія суддів враховує таке. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на забруднених внаслідок Чорнобильської катастрофи територіях підвищуються на дві мінімальні заробітні плати (у зоні гарантованого добровільного відселення) та на одну мінімальну заробітну плату (у зоні посиленого радіоекологічного контролю). Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, інвалідам ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідно до ст. 51 Закону особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком, а до категорії 4 - у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. У відповідності до ст. 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сім'ї, який був на його утриманні, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України. Згідно ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими восьми мінімальних пенсій за віком. Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Разом з тим, перелічені виплати здійснювались позивачам у значно менших розмірах, передбачених постановами Кабінету Міністрів України. З огляду на принцип пріоритетності застосування законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування та проведення зазначених виплат у розмірі, що суперечить вимогам названих Законів. Відтак, в частині задоволення вимог позивачів про зобов'язання територіального органу Пенсійного фонду України здійснити їм перерахунок і виплату доплати до пенсії за проживання на забрудненій внаслідок Чорнобильської катастрофи території, основної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, щомісячної компенсації при втраті годувальника відповідно до ст. ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», підвищення до пенсії, що передбачене дітям війни ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». У той же час, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача зробити перерахунок та виплату пенсії за віком [PERSON] у відповідності до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії за 2010 рік, з огляду на наступне. Перерахунок пенсій у зв'язку із збільшенням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України та страхового стажу регулюється статтею 42 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі Закон №1058), частина 4 якої передбачає, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону. Така редакція зазначеної норми діє після визнання змін, внесених підпунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008. Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. Аналіз відновленої (діючої) норми абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону №1058 доводить, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Тобто, правила частини першої статті 40 при перерахунку пенсії, застосовуються виключно з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід). Частина перша статті 40 передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. Середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, використовується як складова для призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058, і є величиною постійною, не змінною при перерахунку пенсії, на відміну від інших показників, які використовуються при визначенні заробітної плати (доходу) застрахованої особи для обчислення пенсії. Окрім того, правове розуміння понять «середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України» та «показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії» є різними правовими категоріями. В основі цієї різності лежить, перед усім, різні економічні критерії їх визначеності, в наслідок чого ототожнювати, змішувати ці понятті не передбачається можливим. Таке ототожнення судом першої інстанції є помилковим, неправомірним та безпідставним. Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення. Такими законами є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-12 (далі Закон 1788) та Закон України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» № 1058 від 09 липня 2003 року. З огляду на зазначене та

Результат розгляду: partial