Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

23 вересня 2013 року позивач звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона є суддею у відставці Краснолуцького міського суду Луганської області, має стаж судді понад 20 років. В Управлінні Пенсійного фонду України в місті Красний Луч Луганської області (далі - Управління) вона перебуває на обліку як суддя у відставці й отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. З 01.01.2013 року заробітна плата працюючого судді Краснолуцького міського суду Луганської області збільшена, що підтверджується довідкою № 117 від 19.08.2013 року територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області і становить 20646 гривень. На підставі ч. 5 ст. 138 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) розмір довічного утримання, що виплачується судді у відставці, нараховується виходячи з розміру грошового утримання працюючого судді, тому у разі збільшення розміру заробітної плати працюючого судді повинен збільшуватися розмір щомісячного довічного утримання судді у відставці, без обмеження максимального розміру такого утримання. На її звернення 22 серпня 2013 року із заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання згідно наданій довідці Управлінням відмовлено листом № 199/Г-11 від 06.09.2013 року. У відмові Управління не заперечує, що 03.06.2013 року Конституційний Суд України рішенням № 3-рп/2013 визнав, що положення ст. 138 Закону № 2453-VІ про щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є неконституційним, проте зміни в Закон не внесені, тому рішення Конституційного Суду України не буде ними виконано і права на перерахунок вона не має. З такими висновками вона не згодна, тому звернулася до суду і просила: визнати дії Управління протиправними щодо відмови їй у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.06.2013 року, скасувати рішення № 199/Г-11 від 06.09.2013 року та зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.06.2013 року, виходячи з розміру зарплати працюючого судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі довідки № 117 від 19.08.2013 року територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області без обмеження граничного розміру щомісячних виплат. Постановою Краснолуцького міського суду Луганської області від 13 грудня 2013 року у цій справі позов було задоволено, а саме: визнано дії Управління протиправними щодо відмови судді у відставці [PERSON] у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання та скасовано лист № 199/Г-П від 06.09.2013 року; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] з 01.01.2013 року виходячи з розміру зарплати працюючого судді Краснолуцького міського суду Луганської області на підставі довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області № 117 від 19.08.2013 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням проведених виплат; допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Не погодившись з таким рішенням, Управління подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що положень, які передбачали б проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, діюче законодавство не містить. Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків. [PERSON] має статус судді у відставці та перебуває на обліку в Управлінні, отримуючи щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Із відповіді на звернення [PERSON] вбачається, що Управління 19.08.2013 листом №117 відмовило позивачці в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючому на відповідній посаді судді, оскільки перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці не передбачений (а.с.11). З 01.01.2012 року змінилася система оплати праці суддів, це є зміною системи оплати праці не тільки через збільшення сум виплат, а й через види і кількість складових виплат, що становлять заробітну плату судді (суддівську винагороду), як це передбачено статтею 129 Закону № 2453-VІ. Не погоджуючись з розміром утримання, що сплачується, позивач звернулася до суду з цим позовом, просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, виходячи із заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Відповідно до частини першої статті 138 Закону № 2453-VІ передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" (3723-12), або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Частиною третьою зазначеної статті спеціального закону (в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» /далі - Закон № 3668-VІ/, який був чинним до 03.06.2013 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Відтак, за нормами Закону № 2453-VІ (в період до 03.06.2013 року) позивачі мали право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Статтею 2 Закону № 3668-VІ визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до законів України "Про державну службу" (3723-12), "Про судоустрій і статус суддів" (2453-VІ), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Аналогічні норми закріплені і в частині п'ятій статті 138 Закону № 2453-VІ (в редакції до 03.06.2013 року). Конституційний Суд України рішенням № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року вважає, що Закон № 3668-VІ, поширюючи дію положень абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення», як вбачається з їх змісту, на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), залишив незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, але звузив обсяг цього права та встановив обмеження в перерахунках передбачених законами України пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Таким чином, зазначені положення Закону № 3668-VІ в частині поширення їх дії на Закон № 2453-VІ стосовно виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці суперечать вимогам частини першої статті 126 Конституції України. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 3668-VІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VІ в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. У зв'язку із цим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що відсутній нормативний документ, який регулює порядок здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Законом № 2453-VІ встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці, яка не може бути знівельована в зв'язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана. Тобто, позовні вимоги з 03 червня 2013 року підпадають під дію частин третьої та п'ятої статті 138 Закону № 2453-VІ (в редакції до внесених в нього змін Законом № 3668-VІ). Проте, судом першої інстанції помилково задоволено позовні вимоги з 01 січня 2013 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, оскільки до ухвалення Конституційним Судом України рішення № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, а саме до 02 червня 2013 року, існувало таке обмеження. Тому задоволенню підлягають позовні вимоги, як й сама просила позивач в позовній заяві, з 03 червня 2013 року. Підсумовуючи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду зміні.

Результат розгляду: partial