Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

25 грудня 2013 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов Луганської митниці до відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції, у якому позивачем заявлено такі вимоги: - визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 07.11.2013 по справі № 437/17136/13-п; - скасувати постанову відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.12.2013 ВП № 41181703. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що Луганською митницею до відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Краснодонського МРУЮ) направлено заяву про примусове виконання постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 07.11.2013 про стягнення з [PERSON] витрат, понесених Луганською митницею за зберігання майна в сумі 178,75 грн. 16.12.2013 Луганською митницею отримано постанову ВДВС Краснодонського МРУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження, у якій зазначено, що у виконавчому документі не зазначено ідентифікаційний код боржника. З такою відмовою позивач не згоден, оскільки ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає наявність в постанові по справі про адміністративне правопорушення таких реквізитів, як ідентифікаційний код боржника (на які в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.12.2013 посилався державний виконавець ВДВС Краснодонського МРУЮ). На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили адміністративну справу розглядати за їх відсутності (а.с.27, 28). Від відповідача до матеріалів справи надійшли письмові заперечення проти позову (а.с.26), у яких зазначено, що відповідно до п.1 ст.369 Цивільного процесуального кодексу України та п.1 ст.259 Кодексу адміністративного судочинства України виконавчий лист повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У зв'язку із відсутністю у постанові Ленінського районного суду м. Луганська від 07.11.2013 по справі № 437/17136/13-п індивідуального ідентифікаційного номеру боржника, відповідач вважає, що ним правомірно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою Ленінського районного суду м. Луганська від 07.11.2013 у справі № 437/17136/13-п [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.482 МК України та піддано його стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 550,00 грн. Конфісковано в дохід держави вилучені предмети у [PERSON] згідно опису предметів від 12.10.2013, як безпосередні предмети порушення митних правил. Стягнуто з [PERSON] на користь Луганської митниці витрати на збереження майна в розмірі 178,75 грн. (а.с.7-8). Вказану постанову разом із заявою Луганською митницею для примусового виконання направлено до ВДВС Краснодонського МРУЮ. Постановою головного державного виконавця ВДВС Краснодонського МРУЮ від 11.12.2013 ВП № 41181703, на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ленінського районного суду м. Луганська від 07.11.2013 у справі № 437/17136/13-п (а.с.9). З мотивувальної частини постанови від 11.12.2013 вбачається, що підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стала невідповідність виконавчого документа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - не зазначення ідентифікаційного коду боржника. Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 08.03.2011). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення) (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.1 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. У відповідності із ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. Згідно із положеннями ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст.18 цього Закону. Судом встановлено, що Ленінським районним судом м. Луганська розглянуто справу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за порушення митних правил, за результатами якої прийнято постанову № 437/17136/13-п від 07.11.2013 (а.с.7-8). Відповідно до положень Конституції України судові рішення, які набрали чинності підлягають виконанню на всій території України. Згідно зі ст.487 Митного кодексу України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Митний Кодекс України не містить положень щодо порядку виконання постанов суду про притягнення до адміністративної відповідальності осіб за порушення митних правил, а також переліку вимог, який має містити постанова про адміністративне правопорушення, відтак суд вважає за необхідне до спірних правовідносин застосовувати положення Кодексу України про адміністративні правопорушення. Стаття 283 КУпАП містить перелік вимог, який має містити постанова про адміністративне правопорушення, а саме: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, що до якої розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. По справах про порушення митних правил копія постанови вручається особам, щодо яких її винесено, в порядку, встановленому Митним кодексом України. Відповідно до ст.ст.329, 330 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення в частині відшкодування майнової шкоди виконується в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Постанова по справі про адміністративне правопорушення в частині відшкодування майнової шкоди є виконавчим документом. У разі невиконання постанови по справі про адміністративне правопорушення в частині відшкодування майнової шкоди у строк, установлений ч.3 ст.329 цього Кодексу, вона надсилається для стягнення збитків у порядку виконавчого провадження. Таким чином судом встановлено, що ні нормами Митного кодексу України, ні Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено обов'язковості зазначення у постанові по справі про адміністративне правопорушення ідентифікаційного коду боржника. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність реєстраційного номера облікової картки платника податків (фізичної особи) утруднює здійснення виконавчих дій, але не унеможливлює їх. Державний виконавець відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну. Таким чином, відсутність у постанові Ленінського районного суду м. Луганська зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків (фізичної особи), на думку суду, не дає підстав державному виконавцю для відмови в прийнятті до провадження виконавчого документа та відмови у відкритті виконавчого провадження. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови Ленінського районного суду м. Луганська № 437/17136/13-п від 07.11.2013 з посиланням на відсутність ідентифікаційного коду боржника. Відповідно, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу щодо скасування постанови відділу державної виконавчої служби Краснодонського міськрайонного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 11.12.2013. Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зазначити таке. Частиною 2 статті 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідного до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Незважаючи на те, що позивач просив тільки скасувати постанову від 11.12.2013 про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 41181703, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнавши протиправною та скасувавши постанову ВДВС Краснодонського МРУЮ від 11.12.2013 про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 41181703. Такого висновку суд дійшов з огляду на те, що відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у відкритті виконавчого провадження, залишається судом без задоволення з огляду на таке. Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень. Самі по собі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії - постанови про відмову у відкритті виконавчих проваджень. Саме вони мають вплив на його права та інтереси. Виходячи із завдань Кодексу адміністративного судочинства України, як то захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, судовий захист права може бути здійснений лише за умови наявності порушення для фізичної особи прав (чи інтересів). З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню через відсутність порушення прав діями відповідача, а обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не відповідає об'єкту порушеного права. Визнання протиправною та скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, на думку суду, у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним способом захисту порушеного права. Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений. Відповідно до ч.3 ст.160 КАС України у судовому засіданні 22 січня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 27 січня 2014 року, про що згідно вимог ч.2 ст.167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial