Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з адміністративним позовом до Генерального прокурора України (далі - Відповідач) про відновлення порушеного прав [PERSON], передбачених ст.ст. 38, 40 Конституції України, ст.ст. 7,15,19, 20, 29 Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07.02.2008 р. № 109-2008 та відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок неналежного виконання Генеральним прокурором України (за поданим позивачем розрахунком відшкодування збитків становить 5 000 000 грн.). Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Генерального прокурора України під час розгляду звернення [PERSON] від 09 липня 2012 року та зобов'язано надати відповідь по суті звернення. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржили Позивач та Відповідач, подавши відповідні апеляційні скарги. Позивач в апеляційній скарзі просить її задовольнити, прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити повністю. Позивач в обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідь на звернення до Генпрокурора України від 09.07.2012 р. з приводу проведення перевірки дій прокурора м. Києва та прокурора Дніпровського району м. Києва, надання довідки про правомірність дій цих прокурорів не надано. Натомість, Управлінням розгляду звернень та прийому громадян Генеральної прокурори України скеровано звернення до прокуратури м. Києва, а остання скерувала його до прокурора Дніпровського району м. Києва. Вважає, що суть допущеного Генеральним прокурором України порушення полягає в тому, що звернення для розгляду не скеровується для надання відповіді на нього тим особам, дії яких оскаржуються. Приводом звернення до Генпрокурора України стало те, що прокурор Дніпровського району м. Києва не надав довідку про дату отримання постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 р., винесеної Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві та самої копії постанови. [PERSON] покликається на порушення його конституційних прав та порушення Закону України «Про звернення громадян». Відповідач в обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що направлення звернення від 09.07.2012 р., яке надійшло до Генпрокурора України, до прокурора м. Києва відповідає п.7 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», п.3.11, 3.2 Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України, якими передбачено передачу звернення на вирішення до підпорядкованої прокуратури. Прокуратура м Києва ще надавала відповіді на звернення, а тому таке вважається первинним та направленим за належністю до підпорядкованої прокуратури. Щодо відшкодування моральної шкоди, то такі вимоги також вважає необґрунтованими, оскільки відсутні протиправні дії Генпрокуратури України, шкода не завдана. Апеляційні скарги зводяться до вимог, в частині не повного дослідження судом матеріалів справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права. Вислухавши суддю-доповідача, Позивача та представника Відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу [PERSON] слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Генерального прокурора України задовольнити з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2012 р. [PERSON] звернувся до прокурора Дніпровського району м. Києва з клопотанням надати йому довідку про дату отримання прокуратурою Дніпровського району м. Києва відмовного матеріалу від Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві та копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 р. (а.с.12). Звернення від 13.03.2012 р. отримане 19.03.2012 року. Листом від 29.03.2012 р. № 874-с-11 заступник прокурора Дніпровського району м.Києва Дичаковський Д. надав відповідь на звернення від 13.03.2012 р. У відповіді йдеться про те, що прокуратура Дніпровського району м. Києва розглянула попереднє звернення [PERSON] Під час його розгляду вивчено матеріали дослідчої перевірки Дніпровського РУ ГУ МВСУ в м. Києві та прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. Про результати розгляду вже було інформовано листом від 31.08.2011 р. Судом першої інстанції також вірно встановлено, що лист від 29.03.2012 р. скерований до [PERSON] за іншою адресою, ніж ним вказано у зверненні від 13.03.2012 р. 23.04.2012 року, [PERSON] звернувся до прокурора м. Києва із зверненням про проведення перевірки відносно ненадання прокурором Дніпровського району м. Києва відповіді на звернення від 13.03.2012 р. Просив повідомити його про наслідки розгляду та особисто запросити його на засідання про розгляду звернення (а.с.55). Листом від 25.05.2012 р. № 19-13956-12 (а.с.56) прокуратура м. Києва за підписом начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян Сірик С. надала [PERSON] відповідь про розгляд його звернення до прокуратури Дніпровського району м. Києва. В листі від 25.05.2012 р. вказано, що за результатами розгляду звернення від 13.03.2012 року, надано роз'яснення від 29.03.2012 р., яке в той же день згідно реєстру відправлено. 01.06.2012 р. [PERSON] (а.с.57) знову звернувся до прокурора м. Києва та просив надіслати йому матеріали перевірки за його зверненням від 23.04.2012 р. та доповненням до нього від 26.04.2012 р., дати вказівку та забезпечити йому відправку деяких документів (посадову інструкцію начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян, документи, якими повинен керуватись цей начальник відділу та документи, якими прокурору надано право давати передавати начальнику відділу здійснювати прокурорський нагляд). Звернення отримано 11.06.2012 року. Листом від 26.06.2012 р. № 19-13956-12 (а.с.58) прокуратура м. Києва за підписом начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян Сірик С. надала [PERSON] відповідь, зазначивши, що Законом України «Про звернення громадян»не передбачено направлення на адресу заявника матеріалів перевірки за його зверненням, а лише ознайомлення з ними, не передбачено надання громадянам посадових інструкцій та інших документів службового значення. Відповідь відправлено в той же день 26.06.2012 року. Не отримавши бажаної відповіді на свої звернення, [PERSON] звернувся 09.07.2012 р. до Генерального прокурора України із зверненням про вчинення перевірки та надання відомостей щодо правомірності владних управлінських дій прокурора Дніпровського району м. Києва та прокурора м. Києва у виконання вимог Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07.02.2008 р. № 109-2008 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування», Закону України «Про прокуратуру України», Інструкції про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України (а.с.59). Суть звернення полягає в тому, щоб провести перевірку дій прокурора Дніпровського району м. Києва щодо надання відповідей на звернення, так як у [PERSON] відсутні підстави вважати, що прокурором м. Києва на його звернення від 23.04.2012 р., 26.04.2012 р. та 01.06.2012 р. таку перевірку провів. Замість прокурора м. Києва така перевірка, припускає, можливо проводилась завідувачем відділу розгляду звернень громадян. Також у цьому зверненні просив повідомити з яких причин йому відмовлено у залученні Управління організації роботи з документами Генеральної прокуратури України, згідно клопотання від 19.06.2012 р. для забезпечення надання роз'яснень по даті створення, реєстрації, відправці документів та правової оцінки Управління організації роботи з документами щодо владних управлінських дій прокурора Дніпровського району м. Києва. Крім того, у зверненні порушує питання про те, що не зважаючи на його клопотання від 13.03.2012 р. до прокурора Дніпровського району м. Києва та звернення до прокурора м. Києва 23.04.2012 р. та 26.04.2012р., ним все таки не отримано довідку про дату отримання до прокуратурою Дніпровського району м. Києва відмовного матеріалу від Дніпровським РУ ГУМВС України в м. Києві та копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 р. Отримане звернення Генеральна прокуратура України, за підписом прокурора управління розгляду звернень та прийому громадян Симоненко Ю., 18.07.2012 р. надіслала його до прокуратури м. Києва, як зазначено «за належністю» для організації перевірки та прийняття рішення. Прокуратура м. Києва отримала його 19.07.2012 р. 30.07.2012 р. прокуратура м. Києва листом № 19-р (а.с. 54) направила звернення [PERSON] за належністю до прокуратури Дніпровського району м. Києва в частині надання довідки про дату отримання відмовного матеріалу від Дніпровського РУ ГУ МВСУ в м. Києві та надання копії постанови про відмову в порушення кримінальної справи від 27.08.2010 р. На звернення від 23.04.2012 р., 26.04.2012 р. та 01.06.2012 р. відповідь надано. Щодо фактичних обставин, які зазначені вище, між сторонами спору немає, що вірно зазначено судом першої інстанції. Зважаючи на предмет та підстави позову, спір виник щодо правомірності дій Генеральної прокуратури України по належному розгляду та наданню відповіді на звернення від 09.07.2012 р. Як вбачається з матеріалів справи, Постанова від 27.08.2010 р. не є предметом даного позову, позивач її не оспорює. Вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції неправильно застосував до правовідносин між сторонами норми матеріального права. Відповідно до вимог ст.ст.14, 15, 16 Закону України «Про звернення громадян» першими керівниками державних органів розглядаються пропозиції, заяви та скарги, подані Героями Радянського Союзу, Героями Соціалістичної Праці, інвалідами Великої Вітчизняної війни. Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.15 Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор України відповідно до законів України видає обов'язкові для всіх органів прокуратури накази, розпорядження, затверджує положення та інструкції. Зокрема, з метою належної організації роботи по вирішенню звернень та особистого прийому громадян, Генеральним прокурором України 21.06.2011 видано наказ № 9-гн, яким затверджено «Інструкцію про порядок розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України» (надалі - Інструкція). Згідно п.п.6.6, 6.7 Інструкції за підписом Генерального прокурора України, попри вищевказану категорію заявників, надаються відповіді на звернення, які надійшли від Президента України, Голови Верховної Ради України, Глави Адміністрації Президента України, Прем'єр-міністра України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Секретаря Ради національної безпеки та оборони України, Голови Конституційного Суду України, Голови Верховного Суду України, голів вищих спеціалізованих судів України, Голови Вищої ради юстиції України, Голови Центральної виборчої комісії України, Голови Служби безпеки України, Голови Державної податкової адміністрації України, Голови Державної митної служби України, Голови Державної прикордонної служби України, запити народних депутатів України, звернення Героїв України. Також, за підписом Генерального прокурора України надаються відповіді на скарги щодо дій заступників Генерального прокурора України, та окремі звернення з актуальних питань, що викликали підвищену увагу громадськості та засобів масової інформації. Як вбачається з наведеного, позивач не віднесений до жодної із вищевказаних категорій заявників, та по суті його звернення не є скаргою на дії будь-кого із заступників Генерального прокурора України, і не порушує жодних актуальних у державі питань. Таким чином, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями (бездіяльністю) Генерального прокурора України, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні такої слід було відмовити, що було вірно здійснено судом першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн., але не навів доказів в обґрунтування факту її заподіяння, не зазначив яких душевних чи фізичних страждань він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього. В розрахунку відшкодування збитків позивач зазначає, що основним критерієм оцінки розміру відшкодування моральної шкоди є такий розмір, який унеможливить в подальшому подібні неправомірні дії. Зазначені доводи не обґрунтовують розміру моральної шкоди, заподіяної безпосередньо позивачеві. З огляду на викладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied