Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Позивач [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, в якому просить суд визнати неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя) щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов'язати УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.12.2013 року з урахуванням різниці, яка виплачена за цей період на день винесення рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. [PERSON] є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується йому відповідачем за рахунок коштів Державного бюджету України. Враховуючи положення ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за змістом якої розмір довічного грошового отримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, та з огляду, що розмір такого утримання працюючого судді збільшився, відповідач мав на підставі довідки Апеляційного суду Запорізької області, наданої позивачем, здійснити йому перерахунок грошового довічного утримання. Відповідач Управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, відповідно до ухвали суду про відкриття скороченого провадження по справі надав через канцелярію суду заперечення, в якому зазначив, що з 01.11.2008 року на обліку в управлінні перебуває [PERSON], який отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2 абзацу 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», частин 3 та 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) визнано такими, що з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення (з 03.06.2013 року) не відповідають Конституції України. У зв'язку із вищезазначеним рішенням Конституційного Суду України, з 03.06.2013 року управлінням було переглянуто пенсійну справу [PERSON] та було скасовано обмеження розміру довічного грошового утримання судді у відставці десятьма прожитковими мінімумами. Після перерахунку, розмір довічного грошового утримання [PERSON] скалав 9298,19 грн., з яких: - 8958,11 грн. - основний розмір утримання від середнього заробітку; - 62,58 грн. - підвищення «дітям війни»; - 223,50 грн. - підвищення за особливі заслуги перед Україною; - 54,00 грн. - збережена об'єднана доплата. До управління 13.01.2014 року надійшов лист [PERSON] щодо проведення перерахунку пенсії. Листом управління № З/Т-9 від 27.01.2014 року позивачу у проведенні перерахунку відмовлено посилаючись на норми чинного законодавства з наступних підстав: відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» від 25.01.2008 року № 3-1, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за № 200/14891, затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, яким передбачено, що органи ПФУ здійснюють лише призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці. Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено проведення інших перерахунків щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, окрім суддів Конституційного Суду України. Таким чином, діючим законодавством України не передбачено підстав для перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці у разі підвищення розміру грошового утримання працюючого судді за відповідною посадою, і відповідач не має законодавчих підстав для перерахунку довічного грошового утримання [PERSON], як судді у відставці, оскільки позивач не є суддею Конституційного Суду України. Враховуючи вищевказане ПФУ просить суд в позовних вимогах [PERSON], щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відмовити в повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, справа вирішується судом на підставі наявних у справі матеріалів і доказів в порядку скороченого провадження, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, згідно якої скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільги дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Відповідно до ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розгляд та вирішення даної справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову. Статтями 71-72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя з 01.11.2008 року і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про статус суддів». 13.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача Управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 10.01.2014 року № 07-51/4 у зв'язку зі зміною суддівської винагороди працюючих суддів на відповідній посаді. За результатами розгляду даної заяви відповідач відмовив у її задоволені з огляду на той факт, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (чинного на час призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90% заробітку судді. Після втрати згаданого Закону чинності на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453 (далі - Закон № 2453) аналогічні положення були передбачені ч. 3 ст. 138 Закону № 2453, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. З 01.10.2011 року положення наведеної частині ст. 138 Закону № 2453 викладені в іншій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Аналізуючи наведені положення, суд доходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Наведеним положенням кореспондують норми Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384, згідно з п. 4 якого саме на органи Пенсійного Фонду України покладено обов'язок щодо призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати. З огляду на викладене, суд вважає, що оскільки як положеннями ст. 43 Закону України «Про статус суддів», так і положеннями Закону № 2453 розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці встановлений у відсотках від грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, то розмір щомісячного довічного грошового утримання має збільшуватись у разі збільшення розміру заробітної плати відповідного судді. Доводи відповідача з приводу неможливості здійснення позивачу перерахунку грошового утримання у зв'язку з невизначеністю положень ч. 4 ст. 138 Закону № 2453 здійснення перерахунку довічного утримання суддям у відставці, крім суддів Конституційного Суду України, суд не приймає до уваги. Положення наведеної частини ст. 138 Закону № 2453, по-перше, врегульовують порядок здійснення перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України, який є єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні та не відноситься до суду загальної юрисдикції, суддею якого є позивач, по-друге не дають підстав для висновку стосовно заборони здійснення перерахунку довічного грошового утримання суддям судів загальної юрисдикції. Розв'язуючи спір, суд також зважує на рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004р у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005р у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання); рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20,33,49,50, статті 71, статей 97,98,104,105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про гарантії незалежності суддів); рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо офіційного тлумачення поняття «щомісячне довічне грошове утримання». Так, зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004). Положеннями п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ. В рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 також зауважено, що виходячи з системного аналізу положень Закону це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Відмінністю щомісячного грошового утримання працюючого судді від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є лише те, що судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, цю виплату одержують виключно з Державного бюджету України, а судді у відставці - з Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Зважує суд і на положення ст. 126 Конституції України, які закріплюють основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є суддею у відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що був чинний на час призначення позивачу довічного грошового утримання, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що відповідач мав здійснити перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2543 з метою приведення розміру такого утримання у відповідність з розміром утримання судді, що працює на посаді, отже дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку на підставі наданих ним довідки Апеляційного суду Запорізької області є противоправним, адже порушують права та інтереси позивача. Відповідно до особистої заяви про призначення довічного утримання, при загальному стажі роботи 40 років 02 місяця 00 днів з них на посаді судді 29 років 11 місяців 12 днів, [PERSON] має право на отримання щомісячного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді на відповідній посаді, яке отримує в сумі 9007 грн. 91 коп. Згідно довідки Апеляційного суду Запорізької області від 10.01.2014 року, суддівська винагорода (заробітна плата) з якої з 01.01.2013 року повинно нараховуватися позивачеві щомісячне грошове утримання складає 26126,10 грн. Таким чином, розмір довічного грошового утримання [PERSON] з 01.12.2013 року становить 20900,88 грн. (80% від 26126,10 грн.). Враховуючи, що виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці носить постійний характер, чітко встановлений законодавством, суд вважає необхідним не визначати кінцевого періоду (нарахування) (перерахунку) щомісячного, грошового довічного утримання [PERSON]. За викладених обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted