Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

Між Публічним акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ» та Дочірнім підприємством «Молочний завод» Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочна фабрика «Рейнфорд», правонаступником якого є Дочірнє підприємство «Житомирський молочний завод», 04.03.2011 року було укладено Кредитний договір № WCLoan/03545 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк відкрив Позичальнику: - невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 3 740 000 (три мільйони сімсот сорок тисяч) доларів США (надалі - Кредит 1) на строк з 04 березня 2011 року по 03 березня 2015 року; - відновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 24 000 000 (двадцять чотири мільйони) гривен (надалі - Кредит 2) на строк з 04 березня 2011 року по 03 березня 2013 року; - невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 15 000 000 (п'ятнадцять мільйонів) гривень (надалі - Кредит 3) на строк з 04 березня 2011 року по 03 березня 2015 року; З метою забезпечення виконання Позичальником умов Кредитного договору, 10 березня 2011 року між Банком та ДП «Житомирський молочний завод» було укладено Договір іпотеки № WCLoan/03545/S-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1380 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до п. 2.1. договору іпотеки, Боржник передав в іпотеку комплекс, який знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Ватутіна, буд, 45, загальною площею 13 937,1 кв.м., що складається з будівель майнового комплексу: - Головного корпусу з наземною перехідною галереєю, літ. Б, загальною площею 9 346,1 кв.м.; - Прохідної, літ. В, загальною площею 101,8 кв.м.; - Будівлі зі спорудами/механічні майстерні/літ. Г, загальною площею 1 076,8 кв.м.; - Котельні, літ. Д, загальною площею 862,3 кв.м.; - Овочесховища, літ. Е, загальною площею 42,1 кв.м.; - Каналізаційною станції, літ. К, загальною площею 139,6 кв.м.; - Каналізаційною станції, літ. Л, загальною площею 66,7 кв.м.; - Насосної, літ. М, загальною площею 66,3 кв.м.; - Станції перекачки конденсату, літ. Р, загальною площею 4,3 кв.м.; - Адмінбудинку літ. А, загальною площею 2 231,1 кв.м. Крім того, в забезпечення виконання умов Кредитного договору, 10 березня 2011 року між Банком та Позичальником було укладено договір застави № WCLoan/03545/S-2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1379. Відповідно до договору застави № WCLoan/03545/S-2 від 10.03.2011 року, Боржник передав в заставу обладнання у кількості 2 282 одиниці, перелік якого зазначений в заставному описі, який є додатком № 1 до договору застави. Як вбачається з пояснень представника третьої особи 2, в подальшому Позичальник взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитом, в порушення умов Кредитного договору, в односторонньому порядку виконувати відмовився, внаслідок чого, у Позичальника перед Кредитором виникла заборгованість, у зв'язку з чим, 13 лютого 2013 року Банком на адресу Позичальника рекомендованим листом, в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», була направлена письмова вимога про усунення порушень за Кредитним договором за вих. № 253/2-ІМ від 13 лютого 2013 року (наділі - Письмова вимога), яка була отримана позичальником 18.02.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Вказана письмова вимога містила інформацію про необхідність усунення протягом 30 календарних днів порушень умов Кредитного договору, договорів Іпотеки і Застави та сплатити заборгованість, яка станом на 12 лютого 2013 року складала: - 3 650 952 дол. США 39 центів - заборгованість по поверненню Кредиту 1 (в тому числі 456 369 дол. США 00 центів - прострочена заборгованість); - 24 000 000 грн. 00 коп. - заборгованість по поверненню Кредиту 2; - 14 642 857 грн. 15 коп. - заборгованість по поверненню Кредиту 3 (в тому числі 1 830 360 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість); - 438 553 дол. США 79 центів - заборгованість по нарахованих процентах за користування Кредитом 1 (в тому числі 419 535 дол. США 52 центи - прострочена заборгованість); - 5 183 648 грн. 75 коп. - заборгованість по нарахованих процентах за користування Кредитом 2 (в тому числі 4 929 878 грн. 26 коп. - прострочена заборгованість); - 3 164139 грн. 93 коп. - заборгованість по нарахованих процентах за користування Кредитом 3 (в тому числі 3 009 309 грн. 72 коп. - прострочена заборгованість); - 352 659 грн. 36 коп. - пеня за несвоєчасне погашення. Отже, вказана письмова вимога містила інформацію про необхідність усунення протягом 30 календарних днів порушень умов Кредитного договору, Договорів Іпотеки і Застави та сплати заборгованості, яка станом на 12 лютого 2013 року у загальній сумі складала 4 089 506,18 дол. США та 47 343 305,19 гривень, що спростовує доводи позивача. Крім того вимога містила попередження про необхідність дострокового погашення всієї суми кредиту в разі невиконання вимог щодо погашення простроченої заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави в разі невиконання вказаних вимог на протязі 30 календарних днів. Однак, на дату вчинення виконавчих написів позивач (Позичальник) не здійснив задоволення, викладених в письмовій вимозі, вимог в повному обсязі. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.2. розділу 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок) та пп. "б" ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабміну України від 29.06.1999 року № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Матеріалами справи встановлено, що AT «Піреус Банк МКБ» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою № 2071/11 -III від 20.11.2013 року про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки № WCLoan/03545/S-1, посвідченому 10 березня 2011 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 1380, та на договорі застави №WCLoan/03545/S-2, посвідченому 10 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 1379. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Піреус Банк МКБ» до вказаної заяви також було додано наступні документи: копія Кредитного договору № WCLoan/03545 від 04 березня 2011 року; оригінал Договору іпотеки № WCLoan/03545/S-1, посвідченого 10 березня 2011 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1380; оригінал Договору застави №WCLoan/03545/S-2, посвідченого 10 березня 2011 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1379; копія письмової вимоги про усунення порушення за вих. № 253/2-ІП від 13 лютого 2013 року разом з повідомленням про вручення поштового відправлення; роздруківки руху коштів за період з 04.03.2011 року по 19.11.2013 року по рахунках на яких обліковувалась та обліковується заборгованість Позичальника по кредиту та нарахованих процентах; меморіальний валютний ордер № 2188202 від 15.03.2011 року; меморіальний ордер № 2188503 від 15.03.2011 року; меморіальний ордер № 2378108 від 21.03.2011 року; меморіальний ордер № 2417839 від 22.03.2011 року; меморіальний ордер № 2463139 від 23.03.2011 року; меморіальний ордер № 2545520 від 25.03.2011 року; Меморіальний ордер № 2378186 від 21.03.2011 року; довідка про відсутність спорів в судах. Отже, 03.12.2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинила виконавчі написи № 3309 та № 3310, які згідно ст. 90 Закону України «Про нотаріат» та ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами та підлягають примусовому виконанню у відповідності до порядку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження». На підставі вищезазначених виконавчих написів Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. було відкрито виконавче провадження № 41273196, відповідно до постанови від 19.12.2013 р., та накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, відповідно до постанови від 19.12.2013 р. Також відкрито виконавче провадження № 41273321, відповідно до постанови від 19.12.2013 р. Зазначені постанови було надіслано на адресу: м. Житомир, вул. Ватутіна, 45. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону N 606-XIV підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі написи нотаріусів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону N 606-XIV підставою для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч. 2 ст. 25 Закону N 606-XIV). Судом встановлено, що державним виконавцем Селезньовим М.О., на підставі заяви стягувача (ПАТ «Піреус Банк МКБ»), було відкрито виконавчі провадження ВП № 41273196 та ВП №41273321, про що листами від 20.12.2013 р. № 13-0-35-4191/5-627/2 та від 20.12.2013 р. № 13-0-35-419/5-628/2 було повідомлено позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону N 606-XIV визначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Судом встановлено, що згідно виконавчих написів нотаріуса від 03.12.2013 р. № 3110 та від 03.12.2013 р. № 3309, місцезнаходженням Дочірнього підприємства «Молочний завод» Товариства з обмеженою відповідальністю «Молочна фабрика «Рейнфорд» є: 10031, Житомирська область, м. Житомир, Богунський район, вул. Ватутіна, 45. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем направлено оскаржувані постанови за вищевказаною адресою, тобто тією адресою, що зазначена у виконавчих документах, що є правомірним. За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на той факт, що він не був повідомлений належним чином про відкриття виконавчих проваджень. Таким чином, державним виконавцем було дотримано встановленого чинним законодавством порядку відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а тому суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваних постанов. Крім того, суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема Законом N 606-XIV, не передбачено обов'язок державного виконавця перевіряти законність вчинених приватним нотаріусом виконавчих написів та інших документів про примусове виконання рішень. Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. За принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, на позивача, поряд із обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачем, також покладено обов'язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову. З огляду на викладене, випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб'єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. Так, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач стверджує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] порушено приписи чинного законодавства в частині визначення безспірності вимог за виконавчими написами та неповідомлення про вчинення останніх позивача (Кредитора), внаслідок чого останнім вчинено незаконні виконавчі написи № 3309 та № 3310. Однак, доказів неправомірності вчинених виконавчих написів чи їх нечинності суду не надано. Суд зазначає, що метою пред'явлення позовних вимог до відповідача може бути лише задоволення цього інтересу, а саме: відновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача. Проаналізувавши фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано належними чином свої позовні вимоги до відповідача, зокрема не підтверджено належними доказами про те, що оскаржуваними постановами було порушено його суб'єктивні права та охоронювані законом інтереси. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, позивач не довів обставин в обґрунтування своїх позовних вимог, в свою чергу, судом не встановлено протиправності оскаржуваних постанов відповідача. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають поверненню.

Результат розгляду: denied