Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

У період з 26 квітня 2013 р. по 08 травня 2013 року посадовою особою Кіровоградської ОДПІ проведено документальну невиїзну позапланову перевірку «Олвік-Транс» з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, валових доходів та валових витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ПП «Комплектсервіс-Постач» за лютий 2011 року та ПП «Фартекс-Плюс» за грудень 2010 та січень 2011 року, за результатами якої складено акт №82/22-4/35720458 від 14.05.2013 року, висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача: - п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-ІV (зі змінами та доповненнями), п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. №168/97-ВР, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 102 187,00 грн., в т.ч. у : - грудні 2010 р. в сумі 46 000,00 грн., - січні 2011 р. в сумі 26 267,00 грн., - лютому 2011 р. в сумі 29 920,00 грн. - п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. №334/94-ВР (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 127 734,00 грн., в т.ч. за: - ІV квартал 2010 року на суму 57 500,00 грн., - І квартал 2011 року на суму 70 234,00 грн. (а.с.14-42 Т.1). Кіровоградською ОДПІ Кіровоградської області ДПС на підставі акту перевірки винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення (а.с.9-10). Як встановлено в судовому засіданні, грошові зобов'язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями винесено податковим органом, у зв'язку з завищенням позивачем, на думку відповідача, задекларованих валових витрат в загальній сумі 510 938,00 грн. та податкового кредиту в загальній сумі 102 187,00 грн. за господарськими операціями з ПП «Комплектсервіс-Постач» та ПП «Фартекс-Плюс», які, на думку Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, не носять реального характеру. Судом встановлено, що між позивачем (Експедитор) та ПП «Фартекс-Плюс» (перевізник) 17 серпня 2010 року укладено договір №1-17/08, відповідно до змісту якого експедитор, діючи від імені і за рахунок засобів третьої сторони - замовника, залучає перевізника для доставки вантажів автомобілями в міжнародних і внутрішніх повідомленнях, перевізник доставляє заявлені експедитором вантажі, а експедитор оплачує послуги перевізника із засобів замовника на погоджених нижче умовах. Пунктом 2.1 даного договору встановлено, що експедитор діючи на основі договору - доручення заказника: 2.1.1 Надає перевізникові факсом, електронною поштою або іншими видами зв'язку транспортну заявку не пізніше, ніж 48 годин, завірену підписами і печаткою експедитора. Всі транспортні заявки між експедитором і перевізником є невід'ємною частиною цього договору. 2.1.2 У транспортній заявці вказується дата завантаження, адреси завантаження і відвантаження, контактні телефони і адреси відповідальних осіб на місцях завантаження і вивантаження автомобіля, найменування і вагу вантажу, тип рухливого складу і інші відомості, не врегульовані цим договором. Вартість перевезення і терміни оплати вказуються в заявці замовника, підтвердженій перевізником. Відповідно до п.п.3.1.19 п.31 вказаного договору, перевізник зобов'язаний протягом 7 днів надати експедиторові пакет документів, необхідних для виробництва взаєморозрахунків: оригінала рахунку, копії транспортної накладної, оригінали акту виконаних робот і оригіналів інших документів, що закривають перевезення, якщо інше не обумовлене в транспортній заявці. Також, згідно із п.6.1 договору, експедитор здійснює оплату транспортних послуг перевізника із засобів, що надходять від замовника, за вирахуванням своєї експедиторської винагороди в перебігу 3 банківських днів з дня здобуття коштів від замовника за умови здобуття перевізником всіх необхідних для взаєморозрахунків документів. При цьому, відповідно до п.6.3 договору, при виконанні заявок замовника - нерезидентів, експедитор здійснює оплату як вказано в п.п.6.1 і 6.2 на рахунок перевізника в гривнях в перебігу 3 банківських днів після продажу отриманих від замовника валютних коштів (а.с.70-71 Т.1.). Судом встановлено, що позивачем включено до податкового кредиту за грудень 2010 року та січень 2011 року податок на додану вартість у розмірі 72 267,00 грн. на підставі податкових накладних виписаних ПП «Фартекс-Плюс» (а.с.52, 55, 58, 61, 64, 67, 85-87, 93-95 Т.1 ). В обґрунтування наявності права на формування валових витрат та податкового кредиту, позивачем також до матеріалів справи надано копії актів здачі-прийняття робіт, в яких вказано, що виконавець надав транспортно-експедиційні послуги на відповідну суму (а.с.53, 56, 59, 62, 65, 68 Т.1). Також судом встановлено, що між позивачем (експедитор) та ПП «Комплектсервіс-Постач» (перевізник) 01 січня 2011 року укладено договір №1-10/11, відповідно до змісту якого експедитор, діючи від імені і за рахунок засобів третьої сторони - замовника, залучає перевізника для доставки вантажів автомобілями в міжнародних і внутрішніх повідомленнях, перевізник доставляє заявлені експедитором вантажі, а експедитор оплачує послуги перевізника із засобів замовника на погоджених умовах (а.с.72-73 Т.1). Позивачем включено до податкового кредиту за лютий 2011 року податок на додану вартість у розмірі 29 920,00 грн. на підставі податкових накладних виписаних ПП «Комплектсервіс-Постач» (а.с.43, 46, 49, 102-104 Т.1 ). В обґрунтування наявності права на формування валових витрат та податкового кредиту, позивачем також до матеріалів справи надано копії актів здачі-прийняття робіт, в яких вказано, що виконавець надав транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу на відповідну суму (а.с.44, 47, 50 Т.1). У відповідності до змісту п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат. Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. У відповідності до п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку. Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Тобто обов'язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб'єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження. Пунктом 198.6 ст.198.6 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У відповідності до діючого законодавства саме на платника податків покладається обов'язок щодо складання документів первинного бухгалтерського обліку, які згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» повинні містити не тільки назву операції щодо якої складено документ, але й її зміст. Судом встановлено, що у вищевказаних актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторонами наведено лише вид послуг без вказання їх змісту, зокрема не зазначено конкретного їх переліку, розрахунків обсягу та вартості послуг в розрізі їх кількості та видів. В судовому засіданні позивач стверджував, що транспортно-експедиційні послуги ПП «Комплектсервіс-Постач» та ПП «Фартекс-Плюс» йому були потрібними для виконання своїх зобов'язань перед ТОВ «ТММ-Експрес». В ході розгляду справи встановлено, що позивачем укладено з ТОВ «ТММ-Експрес» договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №21/12-1 від 21.12.2009 р., відповідно до змісту якого ТОВ «Олвік-Транс» (позивач) зобов'язувалось здійснювати транспортні перевезення для ТОВ «ТММ-Експрес» (а.с.239-242 Т.1). В обґрунтування реальності господарських операцій позивача з ПП «Комплектсервіс-Постач» та ПП «Фартекс-Плюс» до матеріалів справи представником позивача надано копії товарно-транспортних накладних (а.с.147-216 Т.1, 9172 Т.2). При цьому з їх змісту вбачається, що перевезення вантажу здійснювалось автопідприємствами ПП «Комплектсервіс-Постач» та ПП «Фартекс-Плюс» за замовленням ТОВ ««ТММ-Експрес», а не ТОВ «Олвік-Транс». Натомість в судовому засіданні позивач пояснив, що він у взаємовідносинах з ПП «Комплектсервіс-Постач» і ПП «Фартекс-Плюс» з ТОВ ««ТММ-Експрес» був експедитором, але змістом первинних документів, товарно-транспортних накладних, а також іншими матеріалами справи ця позиція не підтверджується, оскільки експедитором в ТТН вказано ТОВ "Аеро-Експрес" (а.с.147-216 Т.1, 9172 Т.2). Окрім цього, невід'ємною частиною договорів укладених між позивачем та ПП «Комплектсервіс-Постач» і ПП «Фартекс-Плюс» являється транспортна заявка, яка до матеріалів справи надана не була, інші товарно-супровідні документи не надано. В судовому засіданні позивач не зміг пояснити яким чином обраховувалась вартість послуг ПП «Комплектсервіс-Постач» і ПП «Фартекс-Плюс» та експедиторських послуг позивача. Згідно з частинами 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт реального виконання ПП «Комплектсервіс-Постач» та ПП «Фартекс-Плюс» для Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвік-Транс» транспортно-експедиційних послуг, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень задоволенню не підлягають. Оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відповідно до положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ним сплачено лише 10 відсотків розміру ставки судового збору, а тому згідно положень ст.94 КАС України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з нього необхідно стягнути решту судового збору у розмірі 4 384,80 грн. ((1218,00 х 4) - 487,20 грн.). Враховуючи вищевикладене,

Результат розгляду: granted