Рішення адміністративного суду від 2014-01-24 00:00:00+02

Як підтверджують матеріали справи, 31 липня 2013 року представником ПрАТ "Київспецтранс" подано до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційні номери 2321054, 2321648, 2322721 та 2322268. Рішенням Державного реєстратора Середи М.С. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 14 серпня 2013 року №5002042, відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4. Відповідно до рішення державного реєстратора Дурицької М.Є. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 16 вересня 2013 року №5921692, ПрАТ "Київспецтранс" відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4. Згідно рішення державного реєстратора Орищак Л.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 20 серпня 2013 року №5162364, ПрАТ "Київспецтранс" відмовлено у державній реєстрації права власності на споруду, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4. Рішенням державного реєстратора Гуляєва О.О. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 листопада 2013 року №8038443, відмовлено у державній реєстрації права власності на будівлю, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4. Зазначені рішення мотивовані тим, що документи подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Позивач вважає рішення відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень протиправними та такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачем долучено до заяв про державну про державну реєстрацію прав та їх обтяжень документи, які посвідчують відповідність заявлених прав, а саме акт передачі нерухомого майна у власність ПрАТ "Київспецтранс". Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив, що оскаржувані рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийнято у повній відповідності до вимог законодавства. Окружний адміністративний суд міста Києва вважає не обґрунтованими позовні вимоги ПрАТ "Київспецтранс", виходячи з наступних мотивів. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно пункту 1 частини першої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Частиною першою статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Таким чином в межах спірних правовідносин необхідно встановити наявність підстав для відмови позивачу в державній реєстрації права власності на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4. Статтею 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зокрема передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 визначено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком (далі по тексту - Порядок). Відповідно до пункту 27 Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Позивач посилається на пункт 50 Порядку, яким передбачено що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з внесенням до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду) юридичної особи нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 - 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду) юридичної особи. Судом на підставі карток прийому заяв встановлено, що позивачем до заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень додано наступні документи: копії дубліката акта передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київспецтранс" від 28 жовтня 1999 року №694; копію виписки, копію статуту, копію довіреності та копію паспорта громадянина України. Як свідчить зміст наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 30 вересня 1999 року №581 "Про перетворення державного комунального підприємства "Київспецтранс" у відкрите акціонерне товариство в процесі приватизації" комісією з приватизації державного комунального підприємства "Київспецтранс" було розроблено план приватизації та визначено спосіб приватизації даного об'єкта. Однак, позивачем не надано до суду рішення про приватизацію спірних об'єктів нерухомого майна, які підлягають державній реєстрації. Крім того, суд звертає увагу на те, що копія дубліката акта передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київспецтранс", яка міститься в матеріалах справи не містить підписів сторін, між якими укладено зазначений акт. Проаналізувавши зазначені правові норми та враховуючи докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивачем разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не подано державному реєстратору документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, тобто документів, які б дали змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Так, дублікат акта передачі нерухомого майна у власність ВАТ "Київспецтранс" від 28 жовтня 1999 року №694 не дає змоги встановити характеристики об'єктів нерухомого майна, які підлягають державній реєстрації, наприклад, тип, призначення, технічний стан вказаного об'єкта тощо. При цьому акт передачі нерухомого майна у власність не є документом, на підставі якого виникає, переходить або припиняється право власності на нерухоме майно. Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що подані документи відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та дають змогу встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Державний реєстратор, приймаючи рішення про відмову ПрАТ "Київспецтранс" у державній реєстрації прав та їх обтяжень на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Вакуленчука, 4, діяв у на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому доведена правомірність дій Державного реєстратора свідчить про відсутність підстав для задоволення решти позовних вимог щодо зобов'язати Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві провести державну реєстрацію прав на вказані об'єкти нерухомого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ "Київспецтранс" нормативно та документально не підтверджуються. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державним реєстратором доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПрАТ "Київспецтранс" не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Результат розгляду: denied