Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

Головним державним податковим ревізором-інспектором Відділу податкового супроводження підприємств кольорової металургії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за листопад 2012 року Приватного акціонерного товариства «Завод напівпровідників», за результатами якої складено Акт про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість від 04.01.2013 №9/26-0/31792555 (далі іменується - Акт перевірки) (а.с. 41). В Акті перевірки зазначено, що позивачем допущено порушення: п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 200.1, п. 200.3, абз. «а» п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується - ПК України), п. 2 Розділу XI «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість» від 25.11.2011 №1492, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за листопад 2012 року на загальну суму в розмірі 34304 грн. 00 коп.; п. 200.4 статті 200 ПК України та «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість» від 25.11.2011 №1492, внаслідок чого позивачем завищено залишок від'ємного значення з податку на додану вартість (рядок 24 декларації за листопад 2012 року) на загальну суму в розмірі 1082145 грн. 00 коп., у тому числі по періодах: за лютий 2010 року - заниження на суму 187444 грн. 00 коп., за березень 2010 року - заниження на суму 45449 грн. 00 коп., за серпень 2010 року - завищення на суму 2314 грн. 00 коп., за жовтень 2010 року - заниження на суму 5000 грн. 00 коп., за січень 2011 року - заниження на суму 892765 грн. 00 коп., за лютий 2011 року - завищення на суму 832114 грн. 00 коп., за березень 2011 року - завищення на суму 269251 грн. 00 коп., за квітень 2011 року - заниження на суму 736 грн. 00 коп., за травень 2011 року - завищення на суму 16991 грн. 00 коп., за липень 2011 року - завищення на суму 01 грн. 00 коп., за вересень 2011 року - завищення на суму 2101 грн. 00 коп., за листопад 2011 року - завищення на суму 15580 грн. 00 коп., за січень 2012 року - завищення на суму 1028 грн. 00 коп., за серпень 2012 року - завищення на суму 936931 грн. 00 коп., за вересень 2012 року - завищення на суму 137228 грн. 00 коп. На підставі Акта перевірки контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 18.01.2013 №0000300026, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 34304 грн. 00 коп., та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму в розмірі 17152 грн. 00 коп. (а.с. 39); та від 18.01.2013 №0000310026, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 1082145 грн. 00 коп. (а.с. 40). Не погоджуючись з винесеними контролюючим органом рішеннями, позивач звернувся до суду про визнання їх протиправними та скасування. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень, а також суджень, відображених контролюючим органом в Акті перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне. В Акті перевірки зазначено, що перевіркою з питань достовірності нарахування від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (акт від 29.11.2012 №524/26-0/31792555) встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2012 року на суму ПДВ 1491627 грн. 00 коп. Перевіркою з питань достовірності нарахування від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2012 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку (акт від 29.11.2012 №524/26-0/31792555) встановлено, що на порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (зі змінами і доповненнями), ПрАТ «Завод напівпровідників» завищено дозволений податковий кредит за вересень 2012 року на загальну суму 1491627 грн. 00 коп., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2012 року на суму 1491627 грн. 00 коп. А саме: згідно наданих до перевірки податкових накладних, ВМД, видаткових накладних, бухгалтерських документів за вересень 2012 року та договорів встановлено, що дохід ПрАТ «Завод напівпровідників» від реалізації основної продукції за звітний податковий період складає 3517546 грн. 34 коп. (без ПДВ). У бухгалтерському обліку для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції призначено субрахунок 901 «Собівартість реалізованої готової продукції». За дебетом зазначеного субрахунку відображається фактична виробнича собівартість реалізованої продукції, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати». Фактична виробнича собівартість реалізованої готової продукції підлягає списанню з кредиту рахунка 26 «Готова продукція» до дебету субрахунку 901 «Собівартість реалізованої готової продукції». Згідно з планом бухгалтерських рахунків підприємства на бухгалтерському субрахунку 260 ведеться облік готової продукції за фактичною виробничою собівартістю. Згідно наданих до перевірки первинних бухгалтерських документів за вересень 2012 року: калькуляцій собівартості реалізованої продукції, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, первинних документів щодо придбання товарів, послуг (податкових накладних, накладних, актів виконаних робіт, договорів та інших) собівартість реалізованої продукції у вересні 2012 року складає 19794571 грн. 86 коп., що в бухгалтерському обліку відображено проводкою: Дт901 - Кт26 - 19794571 грн. 86 коп., відображено фактичну виробничу собівартість реалізованої готової продукції. Таким чином, як зазначає відповідач в Акті перевірки, ПрАТ «Завод напівпровідників» в вересні 2012 року було реалізовано готової продукції на загальну суму 3517546 грн. 34 коп. (без ПДВ), фактична виробнича собівартість якої склала 19794571 грн. 86 коп. Частина готової продукції була реалізована за ціною нижче її собівартості, в результаті чого отримано збиток від реалізації готової (основної) продукції у сумі 16277025 грн. 52 коп. Платником податків надана фінансова звітність («Звіт про фінансові результати» форма №2) за 1 півріччя 2012 року (вх. №9047675781 від 09.08.2012) та за 9 місяців 2012 року (вх. №9069904810 від 08.11.2012). За даними розділу II «Елементи операційних витрат» Звіту про фінансові результати (додаток до положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3), складених ПрАТ «Завод напівпровідників», за 3 квартал 2012 року при загальному розмірі операційних витрат у сумі 168466 грн. 00 коп. матеріальні витрати дорівнюють 77188 грн. 00 коп., що складає 45,82% від загальної суми. Відповідно зазначеного, частка матеріальної складової в обороті фактичних витрат на виробництво реалізованої продукції по збитковим операціям за вересень 2012 року становить 7458133 грн. 09 коп. без ПДВ, що складає 45,82% від загальної суми. Податок на додану вартість по матеріальній складовій, яка не використана в оподатковуваних операціях в межах господарській діяльності підприємства за рахунок реалізації продукції за цінами, нижчими за собівартість, становить у вересні і 2012 року 1491626 грн. 62 коп. (7458133 грн. 09 коп. * 20%). Таким чином, в ході перевірки визначено суму податку на додану вартість вартості сировини та матеріалів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України в подальшому не використані в оподатковуваних операціях у межах господарській діяльності. Суд зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення, винесені на підставі Акта перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555, стосуються перевіряємого періоду листопада місяця 2012 року, натомість Акт перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555 містить посилання на акт перевірки від 29.11.2012 №524/26-0/31792555 за перевіряємий період вересня місяця 2012 року. В Акті перевірки зазначено, що в порушення пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.3 статті 200 Податкового кодексу України по операціям придбання з податком на додану вартість матеріальних запасів, які не використано в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, ПрАТ «Завод напівпровідників» завищено дозволений податковий кредит за вересень 2012 року на загальну суму 1491627 грн. 00 коп., що вплинуло на завищення суми ПДВ завищеної до відшкодування на розрахунковий рахунок у декларації з податку на додану вартість за листопад 2012 року на суму 34304 грн. 00 коп. Тобто, під час проведення камеральної перевірки та складання Акта перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555, контролюючим органом використано висновки акта перевірки за попередній звітний період вересня місяця 2012 року. Представником позивача надано суду копію постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 02.04.2013 по справі №808/462/13-а (а.с. 109), яка набрала законної сили 30.10.2013 (а.с. 83), з якої вбачається, що позивач звертався до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.12.2012 №0000800026, яке винесено на підставі акта перевірки від 29.11.2012 №524/26-0/31792555. Саме на висновки акта перевірки від 29.11.2012 №524/26-0/31792555 посилається контролюючий орган в Акті перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555. За результатами судового оскарження, податкове повідомлення-рішення від 11.12.2012 №0000800026 визнано протиправним та скасовано. За приписами частини 1 статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Частиною 2 статті 255 КАС України встановлено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін. При розгляді справи №808/462/13-а досліджувалось питання завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту за вересень 2012 року на суму в розмірі 1491627 грн. 00 коп., у зв'язку з чим позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 1491627 грн. 00 коп. Судом у справі №808/462/13-а зроблено висновок про те, що позивач мав всі законні підстави для віднесення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, які були сплачені у зв'язку з придбанням товарів (послуг) для потреб власної господарської діяльності, організації та забезпечення виробництва продукції у серпні 2012 року. Також, суд зазначив, що він не погоджується з правомірністю здійсненого податковим органом донарахування податкового зобов'язання з ПДВ з причин продажу позивачем товару за ціною, нижчою ніж собівартість його виготовлення, адже до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон'юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни. При цьому, чинним законодавством не передбачено обов'язковості визначення бази оподаткування ПДВ, виходячи з собівартості товару. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами. А відтак, продаж позивачем продукції власного виробництва за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операцією поза межами господарської діяльності позивача. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. За приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У відповідності із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Як встановлено судом при розгляді справи №808/462/13-а, податковий кредит сформований позивачем у вересні 2012 року у зв'язку з придбанням товарів (сировини, матеріали, енергоресурси) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях (виготовлення полікристалічного кремнію для подальшого його продажу) у межах господарської діяльності ПрАТ «Завод напівпровідників», за результатами якої був отриманий та задекларований дохід. Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Пунктом 200.3 статті 200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг. Суд зазначає, що перевірка, за результатами якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, являлась камеральною, тобто такою, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків. При цьому, перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Відповідно до пункту 5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України №984 від 22.12.2010 (далі іменується - Порядок №984), у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки; у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті. В порушення вимог Порядку №984, у Акті перевірки відсутнє чітке викладення факту порушень. З відомостей, наведених у Акті перевірки, не можливо встановити, які саме фактичні обставини є порушенням позивачем вимог статей 198 та 200 ПК України, оскільки в Акті перевірки міститься лише посилання на інший акт перевірки. Правомірність та обґрунтованість висновків акта перевірки від 29.11.2012 №524/26-0/31792555, посилання на який міститься в Акті перевірки від 04.01.2013 №9/26-0/31792555, досліджено судом при розгляді адміністративної справи №808/462/13-а, за результатами якої податкове повідомлення-рішення від 11.12.2012 №0000800026 скасовано. За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд, оцінивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, та не спростовано докази позивача. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Враховуючи наведене та

Результат розгляду: granted