Рішення адміністративного суду від 2014-01-22 00:00:00+02

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Т. Б. М. - Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просило: - визнати не чинним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 15.07.2013 року № 100270000/2013/000140/2; - визнати не чинним та скасувати картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску товару від 15.07.2013 року № 100270000/2013/01343. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2013 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі: - визнано протиправним та скасовано рішення Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 15.07.2013 р. № 100270000/2013/000140/2; -визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської міжрегіональної митниці Міндоходів в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товару від 15.07.2013 р. № 100270000/2013/01343. Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову в повному обсязі та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити, мотивуючи свої вимоги тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 202 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Б.М.-Україна» (Покупець) та Фірмою «Roto Frank Okucia Budowlane Sp.z o.o» ( Продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір від 01.01.2013 року за № 01/2013, згідно з яким Продавець продавав, а Покупець купував поворотно-відкідну фурнітуру для пластикових вікон та дверей (шаблони, зразки та рекламний матеріал - на безоплатні основі) (а. с. 18-20). На виконання вимог ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України) позивачем (декларантом) до митного поста «Столичний» Київської Регіональної Митниці було подано електронну митну декларацію від 15.07.2013 р. За № 100270000/2013/170248 та документи з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару «поворотно-відкідна фурнітура для пластикових вікон в асортименті» (а. с. 95-106). Відповідно до графи 44 митної декларації (електронне декларування) від 15.07.2013 р. № 100270000/2013/170248, позивачем для митного оформлення зазначеного товару було подано відповідачу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 01.01.2013 р. № 01/2013; додаток № 08 до контракту від 10.07.2013 р.; платіжне доручення про сплату партії товару № 72; бухгалтерську документацію (видаткові та податкові накладні, які підтверджують вартість товару, який реалізується на території України); довідку про транспортні витрати № 45 від 12.07.2013 р.; документ про страхування № 817/1098; прайс-лист виробника товару; накладну СМR № 0592435; рахунок-фактуру (інвойс) № 2430145095; довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами; інформацію про позитивні результати СЕС контролю товару; пакувальний лист; інформацію про позитивні результати здійснення екологічного контролю органом Державної екологічної інспекції України «Екологічний контроль ввіз/вивіз дозволено»; сертифікат походження товару; рішення Укрметрстандарту від 15.07.2013 р.; копію митної декларації країни відправлення;митну декларацію, за якою було відмовлено у випуску товарів № 100270000/2013/17. Так, вказана партія товару надійшла безпосередньо від виробника Фірми «Roto Frank Okucia Budowlane Sp.z o.o» (Польща). Митна вартість товару була заявлена позивачем за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та склала: - деталі кріплення для зачинення вікон торговельної марки RОТО - 4,24 Євро за кг.; вироби з недорогоцінних металів торгівельної марки RОТО, що використовуються для вікон та дверей - 4,18 Євро за кг. Під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товару, відповідач дійшов до висновку про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та є необхідним витребувати від позивача (декларанта) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, Товариство з обмеженою «Т.Б.М.-Україна» не надало додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, оскільки при митному оформлені товару ТОВ «Т.Б.М.-Україна» до митного органу були надані всі, передбаченні чинним законодавством документи , необхідні для визначення митної вартості ввезеного товару, позивач повідомив митний орган про те, що додаткові документи надаватися не будуть зважаючи на відсутність підстав їх витребовування. В подальшому митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15.07.2013 р. за № 100270000/2013/000140/2 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2013 р. № 100270000/2013/01343 (а. с. 14, 15). Колегія суддів, враховуючи доводи апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Відповідно до вимог ст. 257 МК України електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках. Також, приписами ст. 257 МК України передбачено процедуру декларування, а також встановлено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Проаналізувавши ч. 7 ст. 257 МК України, колегія суддів звертає увагу, що особи, які переміщують товари через митний кордон України зобов'язані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, тобто для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог МК України та інших законодавчих актів. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України встановлені Положенням про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 року за № 450. Частинами 2, 3 статті 53 МК України встановлений перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. З огляду на вказані статті МК України, колегія суддів звертає увагу, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в статті 53 МК України. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. При цьому, відповідно ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, встановлений ч. 1 ст.57 МК України та здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Заявлена митна вартість товару визначається у відповідності з ст. ст. 58-64 МК України. Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При митному оформленні товару позивачем у митного органу виник сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару за ціною договору з підстав наявності розбіжностей. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що органу доходів і зборів не надано переклад митної декларації країни відправлення, всупереч вимогам ст. 254 МК України. Проаналізувавши вищезазначені законодавчі норм та матеріали справи, відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в даних спірних правовідносинах митниця мала підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. У зв'язку із обґрунтованими сумнівами щодо заявленої митної вартості товару, митний орган витребував у декларанта додаткові документи, передбачені законодавством, з проведенням процедури консультацій з декларантом. Відповідно до листа від 15.07.2013 року декларант в письмовому вигляді вказав про неможливість надати такі додаткові документи (а. с. 193). Заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення мають базуватися на достовірній, документально підтвердженій інформації, що подається у кількісному виразі. Також, ч.3 ст. 54 МК України митний орган, що здійснює контроль за правильністю митної оцінки товарів з урахуванням положень цього Кодексу, має право приймати рішення про правильність заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом коригування митної вартості товару у відповідності ст. 55 МК України. У разі відсутності даних, що підтверджують правильність визначення заявленої декларантом митної вартості товарів, або за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей митний орган може самостійно визначити митну вартість товарів, що декларуються, послідовно застосовуючи методи визначення митної вартості, встановлені цим Кодексом, на підставі наявних у нього відомостей. Митним органом під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товару були перевірені документи, подані для митного оформлення, після перевірки відповідності заявленої митної вартості та наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару відповідачем у відповідності з чинним законодавством були витребувані додаткові документи, у наданні яких декларантом безпідставно і без обґрунтувань було відмовлено. З огляду на вказане, колегія суддів вважає правомірним дії відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 15.07.2013 р. за № 100270000/2013/000140/2 та складення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15.07.2013 р. № 100270000/2013/01343. Також, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що вимоги ч. 7 ст. 54 МК України не виключає права органів доходів і зборів вимагати додаткові документи, у разі якщо документи, які підтверджують митну вартість, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання суду першої інстанції на правову позицію Вищого адміністративного суду України у справі № К 22969/10, так як таке рішення було постановлено 29.03.2012 р., тобто до набрання чинності Митним кодексом України, який регулює відносини в даній справі. Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Результат розгляду: denied