Рішення адміністративного суду від 2014-02-28 00:00:00+02

[PERSON] звернувся з позовом в порядку адміністративного судочинства до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він є інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні інтернаціонального обов'язку в Афганістані, та особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів-інвалідів війни, що підтверджено посвідченням, довідкою МСЕК. 13.11.2013 року він звернувся до УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області з заявою про перерахунок йому пенсії як інваліду війни ІІ групи з моменту порушення виплат у зв'язку зі змінами в законодавстві. Рішенням УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області від 15.11.2013 року № Т-19/14 в перерахунку пенсії йому було відмовлено. Вважає, що нарахування йому пенсії з 27 березня 2012 року по даний час проводиться в меншому розмірі, ніж це встановлено ст. 22 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та статтею 25 ЗУ "Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", а саме трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІ групи. Зазначив в позовній заяві, що здійснені УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області розрахунки його пенсії значно звужують його право на отримання встановленого законом розміру пенсії, і їх застосування протирічить вимогам Конституції України та приписам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право вибору пенсійних виплат передбачене ст. 10 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 9 липня 2003 року і означає, що особі яка має одночасне право на різні види пенсій: за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за їх вибором. Відповідно до ст.ст. 18,20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-Х11 позивач, як інвалід війни, має право на отримання пенсії по інвалідності на умовах і в порядку цього Закону. Пунктом 29 розділу 11 "Внесення змін до деяких законодавчих актів України"Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України"статтю 22 зазначеного Закону було змінено щодо встановлення мінімальних розмірів пенсії по інвалідності. Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п.29 розділу 11 "Внесення змін до деяких законодавчих актів України"Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким було змінено статтю 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визнано неконституційним та втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. В рішеннях Конституційного суду України неодноразово наголошувалося на тому, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі України, позивач вважає, що цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, у зв'язку з чим рішення Конституційного суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 певні норми законів про державний бюджет на 2007 та 2008 роки, що змінювали взяті на себе державою соціальні зобов'язання та вносили зміни до діючих законів, були визнані неконституційними. Статтею 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдат і матросів строкової служби ІІ групи, а саме у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком. Статтею 25 ЗУ «Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» - у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІ групи. Пунктом 29 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 22 зазначеного Закону було змінено щодо встановлення мінімальних розмірів по інвалідності. Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п.29 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було змінено статтю 22 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визнано неконституційним та втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним судом України. Прохає: - визнати дії відповідача щодо проведення ним розрахунку його пенсії по інвалідності з 27.03.2012 року по даний час без урахування вимог ст.22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", ст. 25 ЗУ "Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а саме: у розмірі менше трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, незаконними; - зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області провести перерахунок його пенсії по інвалідності з 27.03.2012 року і по даний час у відповідності з вимогами ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", ст. 25 ЗУ "Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а саме: у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни ІІ групи; - зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області в подальшому з дня постановлення рішення судом проводити нарахування та виплату належної йому пенсії відповідно до вимог ст. 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та ст. 25 ЗУ "Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а саме: трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІ групи. Представник відповідача на обґрунтування невизнання адміністративного позову у письмових запереченнях посилається на наступні обставини: - постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 року № 745, яка набрала чинності 23.07.2011 року, встановлено, що у осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", розмір пенсії по інвалідності не може бути нижче: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби І групи - у розмірі 120 відсотків, ІІ групи - 110 відсотків, ІІІ групи - 105 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам з числа єфрейторів(старших солдатів) і сержантів, старших матросів строкової служби у розмірі 110 відсотків, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і державної пожежної охорони - 120 відсотків, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ і державної пожежної охорони - 130 відсотків відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби; - постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з 1 січня 2012 року визначення мінімального розміру пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не змінено (у відсотках від прожиткового мінімуму). Пунктом 7 цієї постанови встановлено, що з 1 січня 2012 року інвалідам війни та учасникам бойових дій, у яких щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів війни І групи - 285 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи - 255, ІІІ групи - 225, учасників бойових дій - 165 відсотків, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів; - Прикінцевими положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2012 та 2013 роках норми та положення статей 14,22,37 та 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України; - щодо перерахунку пенсії відповідно до ст. 25 ЗУ «"Про внесення змін і доповнень до ЗУ "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» вважають, що позивач не підлягає під дію Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», так як він не відноситься до осіб надстрокової служби та військової служби за контрактом та до осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ. Пенсія [PERSON] виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством. Ухвалою суду від 13 грудня 2013 року позовні вимоги позивача в частині визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії за період 27.03.2012 року по 09.06.2013 року залишені без розгляду в зв'язку із пропуском строку звернення до суду. В даній справі розглядаються позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії за період з 10.06.2013 року. Вивчивши надані сторонами докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні інтернаціонального обов'язку в Афганістані, та особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів - інвалідів війни, що підтверджено копією посвідчення (а.с.7), копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА №064995, виданої 27.03.2012 року (а.с.11). 13.11.2013 року позивач звернувся до УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області з заявою про перерахунок йому пенсії як інваліду війни ІІ групи з моменту порушення виплат у зв'язку зі змінами в законодавстві. Згідно відповіді УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області від 15.11.2013 року № Т-19/14 в перерахунку пенсії йому було відмовлено. Позивач [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області з 01.05.2012 року та отримує пенсію як інвалід війни 2 групи. Відповідно до ст.ст.18,20 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-Х11 позивач, як інвалід війни, має право на отримання пенсії по інвалідності на умовах і в порядку цього Закону. Той факт, що [PERSON] має право на отримання пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", як інвалід війни 2 групи є безспірним у даній справі. Згідно ст.21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема для інвалідів 2 групи - в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Статтею 22 зазначеного Закону встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдат і матросів строкової служби 2 групи у розмірі 110 % від прожиткового мінімуму. Враховуючи вимоги Закону України №2262-Х11 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" обчислення пенсії [PERSON] здійснюється відповідачем відповідно до ст.22 вказаного Закону в межах положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", частиною 7 якої визначено, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності встановлюється в розмірі: інвалідам війни І групи - 285 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи - 255, ІІІ групи - 225, учасникам бойових дій - 165 відсотків, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів. Прикінцевими положеннями Законів України «Про державний бюджет України на 2012 рік» та «Про державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2012 та 2013 роках норми та положення статей 14,22,37 та 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України. Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення. У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. Конституційний Суд України в Рішенні від 20 червня 2001 року N 10-рп/2001 у справі про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги вказав, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права на державну соціальну допомогу громадянам і відносить до законодавчого регулювання механізм його реалізації. Відповідно до положень законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний захист дітей війни" та "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України. Таким чином, Верховна Рада України в прикінцевих положеннях Законів України «Про державний бюджет України на 2012 рік» та «Про державний бюджет України на 2013 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Механізм реалізації соціально-економічних прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Згідно до частини другої ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно - правових актів застосовується лише в частині, якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону України про Державний бюджет України. Відповідно до ч.11 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Як вбачається з письмових пояснень Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі від 15.11.2013 року №Т-19/14, нарахування та виплата відповідачу пенсії як інваліду війни проводиться у відповідності до вимог ст.22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням вимог п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" (а.с.8-10). Відповідно до ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом. Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі позивач перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності (івалід війни ІІ групи з 01.05.2012 року) згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (а.с.19). В ст.25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" надається вичерпний перелік категорій, яким передбачено підвищення пенсії відповідно до цього Закону. Позивач, як інвалід війни ІІ групи, якому нараховується пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не підпадає під дію ст.25 цього Закону. Таким чином, на думку суду, відповідач у зв'язку з відсутністю правових підстав правомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії як інваліду війни ІІ групи, оскільки пенсія позивачу виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки судом не встановлено фактів порушення відповідачем прав позивача на пенсійне забезпечення. Відповідно до норм п.п.7, 8 ст.5 ЗаконуУкраїни "Про судовий збір" інваліди війни та Пенсійний фонд України та його місцеві органи звільнені від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied