Рішення адміністративного суду від 2014-02-10 00:00:00+02

12 березня 2013 року прокурор м.Маріуполя звернувся до суду із адміністративним позовом до Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, треті особи, з боку відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю „Інвестиційно-промисловий центр", фізична особа-підприємець [PERSON] про визнання рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №113 від 17.03.2004 року незаконним та його скасування. В обґрунтування зазначив, що підвали будинків відносяться до допоміжних приміщень, передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і не підлягають окремій приватизації. Отже, всупереч вимогам Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", Закону України „Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України „Про оренду державного та комунального майна" 17 березня 2004 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради прийнято рішення №113 „Про затвердження переліку нежитлових приміщень, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду" до переліку якого, зокрема, включене спірне нежитлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS]. При цьому, подання прокурора на рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №113 від 17.03.2004 року залишено без задоволення, рішення - не скасовано. Відповідно до вимог статті 23 Закону України „Про прокуратуру" просили скасувати рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №113 від 17.03.2004 року „Про затвердження переліку нежитлових приміщень, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду" в частині включення до переліку об'єктів, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду, не житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.05.2013 року у якості третіх осіб на боці відповідача залучені: Товариство з обмеженою відповідальністю „Інвестриційно-промисловий центр" та Фізична особа-підприємець [PERSON]. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що спірне нежитлове приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду - є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та не є співвласністю власників квартир. При цьому згідно свідоцтва про право власності від 13.07.2004 року САА №314227 власником вбудованого не житлового приміщення [ADDRESS] була територіальна громада м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради. Представник третьої особи-1 у судове засідання 10.02.2014 року не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При цьому, у судовому засіданні, що відбулося 10 червня 20013 року, заперечував проти задоволення позовних вимог, в пояснення вказав, що спірне нежитлове приміщення не відноситься до допоміжного приміщення, отже є власністю адміністративно-територіальної одиниці. Підвальне приміщення №20, розташоване за адресою [ADDRESS] є самостійним об'єктом цивільно-правових угод, а отже, рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17.03.2004 року №113 є правомірним. Третя особа-2 у судове засідання 10.02.2014 року не з'явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, у судовому засіданні, що відбулося 10 червня 2013 року заперечував проти задоволення позовних вимог. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2013 року в адміністративній справі призначена будівельна експертиза, яка доручена експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. 19 вересня 2013 року адміністративна справа разом із матеріалами повернута на адресу суду без проведення будівельної експертизи із зазначенням причини повернення - неоплата рахунків вартості експертизи третіми особами. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 року призначена повторна будівельна експертиза. 21 січня 2014 року адміністративна справа разом із матеріалами повернута на адресу суду без проведення будівельної експертизи із зазначенням причини неможливості надання висновку експерта - ненадання об'єкту до досліджень. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Позивач - прокурор міста Маріуполя в розумінні п.7 ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Законом України "Про прокуратуру" повноваження. Відповідачем у справі є виконавчий комітет Маріупольської міської ради, який є органом виконавчої влади - суб'єктом владних повноважень та здійснює в даних правовідносинах повноваження, наданій йому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". 17 березня 2004 року Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради прийнято рішення №113 «Про затвердження переліку нежитлових приміщень, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду». До вказаного переліку, що є додатком до рішення виконкому міської ради від 17.03.2004 року №113, зокрема, під номером 139 включено нежитлове приміщення по [ADDRESS]. 20 серпня 2004 року між продавцем Управлінням міського майна та покупцем ТОВ „Інвестиційно-промисловий Центр" укладено договір №619 купівлі продажу не житлового приміщення, літ.Г-п, розташованого за адресою: [ADDRESS], пердметом якого є передача у власність вбудованого нежитлового приміщення, літ.Г-п, прим.20, кім.3, 4, що розташоване у підвалі п'ятиповерхневого житлового будинку. 29 серпня 2007 року між продавцем Управлінням міського майна та покупцем фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір №1091 купівлі продажу не житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], предметом якого є передача у власність вбудованого нежитлового приміщення, літ.Г/п, частка приміщення [ADDRESS], а саме, кімнати 4-7, що розташоване у підвалі чотирьох поверхневого будинку. 28 грудня 2012 року Прокуратурою міста Маріуполя, за результатами розгляду звернення Маріупольської міської ради №031-513 від 30.11.2012 року, видано подання на рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №113 від 17.03.2004 року „Про затвердження переліку нежитлових приміщень, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду" в частині включення до переліку об'єктів, які знаходяться у міській комунальній власності та підлягають передачі в оренду, не житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], яким просили скасувати зазначене рішення в частині. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»від 19.06.1992 року № 2482-XII встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Крім того, в рішенні від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 у справі за конституційним зверненням громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону Конституційний Суд України зазначив, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми суд приходить до висновку, що підвали житлових будинків відносяться до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають, тобто, на законодавчому рівні встановлено, що підвали будинків відносяться до допоміжних приміщень і не підлягають окремо приватизації. Судом встановлено, що надані третіми особами Правові справи та Свідоцтва про право власності від 17.04.2007 року та від 13.07.2004 року виготовлені після прийняття Маріупольською міською радою рішення №113 від 17 березня 2004 року. Як вбачається з матеріалів справи, у будинку [ADDRESS], кількість приватизованих квартир складає - 17, що підтверджується листом Управління міського майна Маріупольської міської ради №06-4/2027 від 22.04.2013 року. Отже, власники квартир вищевказаного будинку є співвласниками підвалу, який розташований у будинку [ADDRESS]. Крім того, 22 квітня 2013 року, на виконання запиту Прокуратури міста Маріуполя Донецької області №33-2531-вих -13/1 від 19.04.2013 року, Житлово-комунальним підприємством „Жилкомплекс" складено акт про те, що в приміщенні 20-3, розташована траса МТС, в приміщенні 20-4 розташовані лежаки холодного водопостачання та центрального опалення та акт про те, що в приміщення 19-4 розташовані лежаки та столки холодного водопостачання, центрального опалення, система каналізації, в приміщенні 19-5 - лежаки холодного водопостачання та центрального опалення, в приміщення 19-6 - лежак холодного водопостачання, в приміщенні 19-7 - лежаки та столки холодного водопостачання та каналізація. Отже, в спірному приміщенні знаходяться теплові комунікації та комунікації водовідведення, що, в свою чергу, свідчить про те, що підвал, розташований в будинку [ADDRESS] є допоміжним приміщенням, яке передається безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків Згідно п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 зазначеного Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Крім того, згідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи вищевикладене, відповідачем при ухваленні оскаржувального рішення порушені вищенаведені законодавчі норми Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Отже, позовні вимоги прокурора м.Маріуполя підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted