Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Прокуратура Львівської області звернулася в суд з позовом до Виконавчого комітету Червоноградської міської ради про визнання протиправними дій щодо відхилення подання прокурора №07/2/2-7135-13; про зобов'язання скасувати рішення за №148 від 26.09.2013 року; про зобов'язання вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника голови м.Червонограда - голову конкурсного комітету [PERSON] Підставою позовних вимог, на думку позивача, є те, що законодавством не передбачено можливості продовження договорів на обслуговування маршрутів без проведення конкурсу. Представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити. Відповідачем було подано пояснення на позов, в якому він вважає, що позов прокурора є безпідставним та необґрунтованим, оскільки виконавчий комітет діяв у відповідності до норм чинного законодавства. Представники відповідача дали аналогічні пояснення, просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи проти позову заперечив, просить в його задоволенні відмовити. Заслухавши учасників судового процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного. Як передбачено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зміст положень ч.4 ст.50 КАС України вказує на те, що суб'єкт владних повноважень може звертатись з адміністративним позовом лише у випадках, встановлених законом. Суб'єктом владних повноважень у відповідності до п.7 ч.1 ст.3 КАС України вважається орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Наведена норма розмежовує поняття органу державної влади, органу місцевого самоврядування та посадових чи службових осіб цього органу. З наведеного можна прийти до висновку, що до суду може звертатись лише той суб'єкт владних повноважень (орган або посадова чи службова особа), якому надано повноваження законом на звернення до суду. Частиною 3 статті 20, частиною 5 статті 21 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII, з наступними змінами та доповненнями, частиною 2 статті 60 КАС України, передбачено, що саме прокурор, а не прокуратура, наділений повноваженнями звертатись до суду. Наведене вказує на те, що прокуратура не має повноважень, визначених законом, на звернення до суду. При цьому, судом у відповідності до положень ст.52 КАС України, розглядалось питань щодо заміни неналежного позивача на належного, однак, представник позивача заперечував проти такої заміни, у зв'язку з чим було оголошено перерву в судовому засіданні, з метою повідомлення третьої особи, як цього вимагає ч.2 згаданої статті. На наступному судовому засіданні представник позивача, який згідно довіреності від 23.12.2013 року за №07/2/2-1300 вих13 представляє інтереси також і службових осіб Прокуратури Львівської області, повідомив суд про те, що прокурор чи його заступник не бажають вступати до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Крім того, судом не можуть братись до уваги пояснення представника позивача на наявність таких повноважень у прокуратури згідно ст.121 Конституції України, оскільки дана норма не встановлює порядку звернення з позовом до суду. Також, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства міркування представника позивача на те, що підписання позовної заяви заступником прокурора вказує саме на його звернення до суду, оскільки заступник прокурора підписуючи процесуальні документи в даному випадку діяв як представник державного органу, а не як службова особа наділена повноваженнями на звернення до суду з позовом. Не можна залишити поза увагою обставини на які прокуратура посилається як на підставу позову та обставини, якими відповідач та третя особа заперечують проти позову, однак, суд на може надавати їм правової оцінки з метою дотримання принципу преюдиціальності судового рішення, викладеного у ст.ст. 14, 72 КАС України. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, оскільки прокуратура не наділена повноваженнями звертатись до суду з позовом у спірних правовідносинах. Також, суд звертає увагу, що правових підстав для закриття провадження згідно ст.157 КАС України немає, оскільки даний спір є публічно-правовим, а також закриття провадження у справі не буде гарантувати дотримання положень ч.2 ст.124 Конституції України та ч.2 згаданої норми КАС України. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, то такі не належить стягувати з сторін.

Результат розгляду: denied