Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

20.01.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому згідно уточнених позовних вимог просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, зобов'язати його проводити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, згідно вимог ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2011, 2012, 2013 роки та в подальшому. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, при цьому з 14.09.2010 року він є інвалідом ІІ групи. Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком. В 2011-2013 роках відповідач не проводив йому нарахування і виплату вказаних допомог відповідно до вимог вищевказаних Законів. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 25.01.2014 року адміністративний позов [PERSON] було залишено без розгляду в частині позовних вимог про визнання дій незаконними та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком за 2011, 2012, 2013 роки і в частині визнання дій незаконними та зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат за 2011, 2012 роки у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, в іншій частині позовних вимог відкрито провадження у справі. Відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позивач як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії отримав щорічну допомогу на оздоровлення за 2013 рік в розмірі 100,00 грн., яка нарахована за нормами ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та обчислена відповідно до постанови КМУ від 26.07.2005 року №562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вказує, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Зокрема, ЗУ «Про Державний бюджет на 2013 рік» передбачає, що норми і положення, в тому числі ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України. Отже, розмір вищевказаної допомоги позивачеві обчислений відповідно до діючого законодавства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 р. категорії 1, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] У зв'язку з цим він щорічно отримує допомогу на оздоровлення, яка нараховується за нормами ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням постанови КМУ від 26.07.2005 року №562 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форм власності. Статтею 63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету. Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" установлено, що у 2013 році норми і положення статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України на 2013 рік. Згідно пункту 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог, зокрема у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також, рішенням Конституційного Суду від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 встановлено, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Конституції та законів України. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що нарахування та виплата допомоги на оздоровлення [PERSON] здійснені відповідно до вимог чинного законодавства України. Вимоги позивача щодо визнання дій відповідача незаконними, перерахунку та виплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5-и мінімальних заробітних плат та щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком згідно вимог ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в подальшому - не підлягають задоволенню, оскільки на час прийняття постанови у справі відсутній публічно-правовий спір, а відтак вказані вимоги заявлені передчасно.

Результат розгляду: denied