Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

Позивачка звернулась в суд з наведеним адміністративним, мотивуючи тим, що отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Вона 05.11.2013р. звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсії як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу». Надала всі необхідні документи, в тому числі довідки про складові заробітної плати, що подаються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, відповідачем при перерахунку пенсії не включено до складу її заробітної плати матеріальної допомоги на оздоровлення та на матеріально-побутові потреби, внаслідок чого пенсія виплачується в меншому розмірі, ніж повинна бути. Листом від 07.11.2013 року відповідач повідомив, що матеріальна допомога не враховується в суму заробітної плати для обчислення пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу», тому немає підстав у перерахунку пенсії. Вважає,що матеріальна допомога повинна враховуватися при обчисленні розміру пенсії, оскільки на матеріальну допомогу нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та необхідність врахування матеріальної допомоги при обчисленні пенсії державним службовцям узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України. Тому просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії з врахуванням матеріальної допомоги в суму заробітку, з якого обчислювалась пенсія. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надіслав до суду письмові заперечення на позов, в яких просив у задоволенні позову відмовити. З урахуванням заяви позивачки, суд вважав за можливе провести судове засідання у відсутності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач при розрахунку пенсії до складу заробітної плати позивачки не включив матеріальної допомоги на оздоровлення та на матеріально-побутові потреби. Так, [PERSON], [INFO], була звільнена 11.07.2001р. згідно до наказу Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області №42-ОС від 11.07.2001р. у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності. З 12.07.2001р. їй була призначена пенсія державного службовця, а з 01.02.2008р. проведено останній перерахунок відповідно до ЗУ « Про державну службу». Вказана обставина сторонами не оспорюється, тому з урахуванням положення ч. 3 ст. 72 КАС України не потребує доказування в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Однак, відповідачем при розрахунку пенсії не включено до складу її заробітної плати матеріальної допомоги на оздоровлення та на матеріально-побутові потреби, внаслідок чого пенсія виплачується в меншому розмірі, ніж повинна бути. Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Згідно ч. 6 ст. 33 Закону України «Про державну службу», Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» передбачено виплату державним службовцям допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу при наданні щорічної відпустки. У ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану роботу. Ст. 2 даного Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить - основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. З копій наказів Головного управління Державного казначейства України в Івано-Франківській області від 21.01.1999 року, 15.12.2000 року, 01.12.1999 року, 19.05.2000 року, (а.с.25.26.27.28) вбачається, що позивачці у вказані вище відповідно до наказів місяці виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань. На суми проведено нарахування та утримання страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових потреб входила до системи оплати праці державного службовця. Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплат праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України « Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`якове державне пенсійне страхування. Стаття 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того чи входять вони до структкри заробітної плати. Закон України «Про оплату праці» та Закон України «Про державну службу» ж загальними по відношенні до даних правовідносин, в той час як перевагу мають спеціальні норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В своїй постанові від 20 лютого 2012 року Верховний Суд України усуваючи неоднакове застосування норм матеріального права, вважає неправильними висновки суду про те, що оскільки матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, не включається до складу заробітної плати державного службовця, то вона не враховується при обчисленні розміру його пенсії. Частиною 1 статті 244-2 КАС України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов`язковими для всіх судів України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов [PERSON] до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську слід задовольнити частково. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську включити [PERSON], в суму заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця виплачену матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань. Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести [PERSON] перерахунок пенсії державного службовця, з дня її призначення, з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, та виплатити недоплачену суму пенсії з урахуванням фактично отриманих нею сум. Щодо вимоги позивачки про врахування усіх видів оплати праці, на які нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, включаючи суми матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, як складові заробітної плати з якої проводиться нарахування пенсії позивачці, при виникненні права на черговий перерахунок пенсії відповідно до чинного законодавства України, то в задоволенні такої слід відмовити, оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів. Право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушене у майбутньому і щодо якого не відомо, буде воно порушене чи ні. На підставі викладеного, відповідно до, ст. ст. 33, 35, 37 Закону України «Про державну службу», ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 6-12, 72, 244-2 КАС України,

Результат розгляду: partial