Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та просив визнати дії відповідача щодо відмови у видачі йому суми депозитного вкладу до ТОВ «Європейський банк розвитку та заощаджень» незаконними та зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб сплатити йому суму депозитного вкладу вкладника ТОВ «Європейський банк розвитку та заощаджень» на депозитні рахунки за договорами №32-09610 від 08 липня 2005 року, №32-09629 від 12 липня 2005 року, №32-01630 від 17 квітня 2007 року, №32-08868 від 05 квітня 2005 року, з урахуванням відсотків, - у розмірі 26949 грн. 70коп. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що із заявою про відшкодування вкладу звернувся вчасно, а тому відмова відповідача виплатити йому суми депозитних вкладів, розміщених в ТОВ «Європейський банк розвитку та заощаджень», є незаконною. Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ТОВ «Європейський банк розвитку та заощаджень» було укладено депозитні договори: №32-09610 від 08 липня 2005 року на суму 2 000 дол. США; №32-09629 від 12 липня 2005 на суму 27 000 грн.; №32-01630 від 17 квітня 2007 року на суму 19 000 грн.; №32-08868 від 05 квітня 2005 року на суму18000грн. 25 Лютого 2008 року відповідно до постанови Правління Національного банку України від 22 лютого 2008 року №39 «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень»» була розпочата ліквідація ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень». На момент процедури ліквідації ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» сума за вкладами позивача склала 76949 грн. 70 коп. При цьому, на момент настання недоступності вкладів у ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» відповідно до рішення адміністративної ради Фонду від 14 серпня 2007 року №4 максимальний розмір гарантованої суми для вкладників складав 50000 грн. 06 Травня 2008 року [PERSON] одержав гарантовану суму за вкладами 50000 грн. 00 коп., тобто залишок невиплаченої суми склав 26949 грн. 70 коп. Рішенням адміністративної ради Фонду «Про збільшення розміру відшкодування коштів за вкладами» від 21 серпня 2012 року №27, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 серпня 2012 року за №1452/21764, розмір гарантованої суми коштів за вкладами, включаючи відсотки, збільшено до 200000 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 06 Лютого 2013 року відповідач своїм листом №02-036-1248/13 повідомив [PERSON] про те, що заяву останнього від 23 січня 2013 року розглянуто та у відшкодуванні коштів відмовлено в зв'язку з тим, що останнім днем, коли вкладники ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» мали право звернутись до Фонду щодо виплати їм відшкодувань, було 31 грудня 2012 року. Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач дійсно пропустив строк звернення до Фонду для отримання відшкодування коштів за вкладами. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого: З метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України було прийнято Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом та банками, Національним банком України. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Відповідно до п.3 Положення «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09.08.2012 №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 за №1548/21860 сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 Закону. Згідно з пунктом 7 вищеозначеного Положення строк виплати банком-агентом відшкодувань вкладникам становить тридцять робочих днів з дня отримання від Фонду коштів. По закінченні цього строку або у разі припинення (призупинення) виплат відшкодувань вкладникам (частині вкладників) відповідно до рішення суду або іншого уповноваженого органу державної влади банк-агент повертає до Фонду не отриману вкладниками суму та надає Фонду звіти про виплати відповідно до пунктів 8, 9, 10 розділу V цього Положення. Якщо сума, що отримана впродовж строку виплати за Загальним реєстром, складає менше 70 % від суми зобов'язань Фонду перед вкладниками цього банку та/або якщо судом або іншим уповноваженим органом державної влади було прийнято рішення про відновлення виплат відшкодувань вкладникам (частині вкладників) Фонд на підставі рішення виконавчої дирекції формує Реєстр переказів вкладникам, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з урахуванням сум, що отримані вкладниками, та направляє його банку-агенту для здійснення подальших виплат або за розпорядженням директора-розпорядника Фонду перераховує банку-агенту суму для подальших виплат відшкодування. Виплата сум відшкодування особам, які унаслідок їх неявки або з інших причин (спадкоємці, вкладники, реквізити яких у Загальному реєстрі / Реєстрі переказів відмінні від реквізитів їх документів, тощо) не одержали кошти протягом строку виплат за Загальним реєстром / Реєстром переказів, здійснюється шляхом переказу відшкодувань за результатами розгляду індивідуальних звернень вкладників до Фонду. Пунктом 9 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, для отримання коштів вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування. Рекомендована форма заяви наведена в додатку 11 до цього Положення. Пунктом 13 Положення передбачено, що Фонд на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду здійснює передачу банку-агенту Реєстру переказів та перерахування за розпорядженням директора-розпорядника Фонду суми за Реєстром переказів. Заявнику направляється лист-повідомлення про здійснення переказу із зазначенням найменування банку-агента. Законом не визначено строку, протягом якого власник депозитних коштів зобов'язаний звернутися до Фонду із відповідною заявою. Більш того, чинним законодавством не надано Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, навіть, права встановлювати такий строк, а тим паче визнавати його присічним. Частина 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає визначений перелік підстав до відмови Фонду відшкодувати кошти фізичним особам за вкладами, зокрема, це мають бути кошти: передані банку в довірче управління; за вкладом у розмірі менше 10 гривень; за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; розміщені на вклад власником істотної участі банку; розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; за вкладом у банку, що є предметом застави та забезпечує виконання зобов'язань вкладника перед цим банком, в обсязі таких зобов'язань; за вкладами у філіях іноземних банків. Жодних інших підстав до відмови у відшкодуванні коштів Закон не містить. Враховуючи вищевикладені положення законодавства, колегія суддів акцентує увагу на тому, що законодавець не визначив серед легітимних підстав до відмови у відшкодуванні Фондом вкладникам грошових коштів, таку підставу, як пропуск строку звернення вкладника до Фонду із заявою, а також наслідків пропуску строку такого звернення. Більш того, сама процедура встановлення такого строку та застосування будь-яких правових наслідків у разі його пропуску чинним законодавством не передбачена. Відповідно до положень ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена ст.257 цього Кодексу, не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом, а також на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Фонду із заявою про відшкодування залишку коштів за депозитними рахунками №32- 09610 від 08.07.2005, №32- 09629 від 12.07.2005, №32- 01630 від 17.04.2007 у розмірі 26 949,70 грн., що не перевищує ліміту відшкодування встановленого Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням «Про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами». Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить висновку, що дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відмови [PERSON] у видачі суми депозитного вкладу у розмірі 26 949 грн., з урахуванням відсотків за депозитними рахунками №32- 09610 від 08.07.2005, №32- 09629 від 12.07.2005, №32- 01630 від 17.04.2007 суперечать вимогам чинного законодавства. Стосовно завлених позовних вимог про зобов'язання відповідача сплатити [PERSON] спірну суму за депозитними рахунками, суд апеляційної інстанції окремо хоче зазначити, що такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами має право здійснювати виключно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Суд не вправі втручатись в повноваження та діяльність суб'єктів владних повноважень, або ж підміняти їх. Така позиція суду щодо неможливості підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року, згідно якої, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Частиною 3 статті 11 КАС України передбачено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Способи захисту порушеного права, встановлені статтями 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не є вичерпними. Однак, деякі із них мають обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що правових підстав до відмови [PERSON] у видачі спірної суми за депозитними вкладами у Фонду не було. Водночас, належним способом захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції вважає зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розглянути заяву [PERSON] про повернення 26 949,70 грн., з урахуванням відсотків за депозитними рахунками №32- 09610 від 08.07.2005, №32- 09629 від 12.07.2005, №32- 01630 від 17.04.2007. Отже, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, - підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Результат розгляду: partial