Рішення адміністративного суду від 2014-02-03 00:00:00+02

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.11.2010, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.01.2011, в задоволенні адміністративного позову про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06.10.2010 № 0000512308/0, № 0000522308/0 відмовлено. Фізична особа-підприємець [PERSON] подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. Підставою для застосування до позивача за рішенням від 06.10.2010 № 0000512308/0 штрафних санкцій в сумі 3185,50 грн. слугували висновки перевірки про порушення позивачем вимог п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що полягало в незабезпеченні відповідності готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі, зазначеній в денному звіті (сума невідповідності склала 637,10 грн.). Підставою для застосування до позивача за рішенням від 06.10.2010 № 0000522308/0 в сумі 38240,00 грн. слугували висновки перевірки про порушення вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 № 637, що полягало у нездійсненні обліку готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій, на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів з № 530 по № 750 в сумі 7648,10 грн. Відмовляючи в задоволенні позову про скасування рішення від 06.10.2010 № 0000512308/0 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 3185,00 грн. за порушення вимог п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в акті перевірки зафіксовано незабезпечення позивачем на місці проведення розрахункових операцій відповідності суми коштів сумі, зазначеній в денному Х-звіті РРО. Суд апеляційної інстанції не може визнати такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, оскільки він не підтверджений достатніми, належними доказами, ґрунтується виключно на висновку, викладеному в акті перевірки, тоді як акт перевірки як доказ не має для суду наперед встановленої сили і повинен був оцінюватися судом за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного суду України разом з іншими доказами в їх сукупності. При цьому в силу вимог ч. 2 ст. 71 цього Кодексу у даній справі про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Це правило означає, що податковий орган повинен доводити передбаченими процесуальним законом засобами доказування ті обставини, які покладені в основу прийняття податкового повідомлення-рішення. Позивач наголошував на тому, що висновки податкового органу про допущення позивачем невідповідності готівкових коштів зазначеній в денному звіті сумі, є безпідставними, оскільки не підтверджуються описом готівки в сумі 637,10 грн., яку податковий орган вважає невідповідністю, проте, незважаючи на те, що позивач наголошував на відсутності доказів, суди безпідставно визнали доведеним факт порушення позивачем вимог п. 13 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову про скасування рішення від 06.10.2010 № 0000512308/0 про застосування штрафних санкцій в сумі 3185,50 грн. Щодо рішення від 06.10.2010 № 0000522308/0 про застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 38240,50 грн. за порушення вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 № 637, що полягало в неоприбуткуванні готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень в книзі обліку розрахункових операцій, суд касаційної інстанції вважає за правильне погодитись з висновками судів попередніх інстанцій в цій частині. При цьому виходить з такого. Таке порушення як неоприбуткування готівкових кошів допущено позивачем внаслідок нездійсненні обліку готівкових коштів в повній сумі їх фактичних надходжень - 7648,10 грн. у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків. Відповідно до п. 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Відповідно до п. 7.4. Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 № 614 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 106/5297, визначено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на господарську одиницю, передбачає, зокрема, щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо. Виходячи з того, що законодавством під «оприбуткуванням готівки» у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, встановленому законодавством, не може вважатися «оприбуткуванням готівки». У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є сукупність дій з фіксації повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій. При цьому невідображення готівки у книзі обліку розрахункових операцій після їх проведення із застосуванням РРО є порушенням порядку оприбуткування готівки. Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, який неодноразово висловився з цього питання, зокрема в постановах від 02.04.2013 у справі № 21-76а13 позовом ДП «Клінічний санаторій «Місхор» ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ДПІ у м. Ялті Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 02.04.2013 у справі № 21-439а13 позовом ПП «Регіон-Юг» до ДПІ у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим про визнання протиправним та скасування рішення, від 12.11.2013 у справі № 21-370а13 за позовом ТОВ «Ресурс-Сервіс» до ДПА в Київській області, Васильківської ОДПІ Київської області (про визнання дій неправомірними та скасування рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Враховуючи те, що оскаржувані судові рішення є помилковими тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування рішення від 06.10.2010 № 0000512308/0, такі судові рішення підлягають зміні шляхом задоволення позову в цій частині.

Результат розгляду: partial