Рішення адміністративного суду від 2014-02-13 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області, посилаючись на те, що йому як голові суду у відставці з 1994 року виплачувалось щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % від його заробітку на час виходу у відставку, оскільки його стаж роботи на посаді судді-голови суду становив понад 36 років. Відповідно до ст. 129 Закону України „Про судоустрій та статус суддів" з 01.01.2013 року розмір заробітної плати його як голови Носівського районного суду з урахуванням надбавки за вислугу років та надбавкою за адміністративну посаду в цілому складав би 21 793,00 грн. (двадцять одна тисяча сімсот дев'яносто три гривні 00 копійок), а з 01.12.2013 року розмір заробітної плати як голови Носівського районного суду із урахуванням надбавки за вислугу років та надбавкою за адміністративну посаду та в цілому складав би 23 142,00 грн. (двадцять три тисячі сто сорок дві гривні 00 копійок), згідно з довідкою ТУ ДСА в Чернігівській області. Він звернувся до відповідача про перерахунок грошового утримання на яке має право відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», однак відповідачем відмовлено йому у перерахунку щомісячного грошового утримання судді. Тому він просить визнати протиправною відмову відповідача щодо не проведення перерахунку щомісячного грошового утримання як голови Носівського районного суду, зобов'язати відповідача провести такий перерахунок, починаючи з 01.01.2013 року в розмірі 90 % посадового окладу судді на посаді голови Носівського районного суду, стягнути з відповідача одноразово недораховану та недоплачену суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за всі місяці, починаючи з 01.01.2013 року виходячи із заробітної плати як голови Носівського районного суду Чернігівської області. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, оскільки він має похилий вік і обмежений в пересуванні. В заяві він зазначив, що він позов підтримує та просить задовольнити його з мотивів зазначених в позові. Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Носівському районі в судове засідання не з'явився, проте до суду надав заперечення до адміністративного позову, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника Пенсійного фонду України в Носівському районі. В своїх запереченнях представник управління Пенсійного фонду України в Носівському районі зазначив, що на момент звернення позивача до управління Пенсійного фонду втратив чинність ЗУ „Про статус суддів", діючим є Закон „Про судоустрій та статус суддів", статтею 138 якого передбачений перерахунок довічного грошового утримання виключно суддям Конституційного суду України, а позивач працював до виходу у відставку у суді загальної юрисдикції. Отже в зв'язку з цим права на перерахунок довічного грошового утримання не має. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є суддею у відставці і йому виплачується щомісячне грошове утримання в розмірі 90 % грошового утримання судді на посаді голови Носівського районного суду, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернігівській області № 03-36/22 від 21.01.2014 року, суддівська винагорода голови Носівського районного суду згідно зі ст. 129 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» станом на 01.01.2013 року складала 21 793 грн.: оклад - 11 470 грн., доплата за вислугу років 80 % - 9 176 грн., надбавка за адмінпосаду 1 147, 00 грн., а станом на 01.12.2013 року складала 23 142 грн.: оклад - 12 180 грн., доплата за вислугу років 80 % - 9 744 грн., надбавка за адмінпосаду 1 218, 00 грн., (а.с. 14). З відповіді Управління Пенсійного фонду України в Носівському районі від 16.01.2014 року вбачається, що позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку із зміною заробітної плати суддів, оскільки такий перерахунок не передбачений чинним законодавством. (а.с.16). Законом України "Про судоустрій і статус суддів" встановлена гарантія матеріального забезпечення судді у відставці. Зі змісту ст. 43 ЗУ „Про статус суддів" (яка була чинною на час звільнення позивача з посади судді у відставку) вбачається, що розмір виплачуваного щомісячного довічного грошового утримання залежить від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Зі змінами у бік збільшення заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді збільшується і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Частиною третьою ст. 138 ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80 % грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. Відтак, за нормами ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді судді Носівського районного суду. Відповідно до п. 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячного довічного грошового утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Враховуючи розмір отримуваного позивачем щомісячного довічного грошового утримання, а також те, що позивач звільнений з посади у відставку на підставі ст. 43 ЗУ „Про статус суддів", яка не передбачала ніяких обмежень щодо максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання, а ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" зворотної дії в часі немає, тому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання повинен бути здійснений без обмеження максимальним розміром, визначеним цим Законом. Враховуючи те, що позивач є суддею у відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43 ЗУ "Про статус суддів", що був чинний на час призначення йому довічного грошового утримання, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, з огляду на положення ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд вважає, що відповідач мав здійснити перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 138 ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" з метою приведення розміру такого утримання у відповідність з розміром утримання судді, що працює на відповідній посаді без обмеження граничним розміром. Отже, бездіяльність відповідача щодо не проведення позивачу перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці є протиправною. Частина третя ст. 138 ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" до внесення ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року змін передбачала: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання." Таким чином, визначений ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю, перше, друге та третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453 у редакції ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668. Ці положення Законів втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Отже, відповідач зобов'язаний провести позивачеві перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2013 року в розмірі 90 % грошового утримання судді, з урахуванням збільшення грошового утримання працюючого судді на посаді голови Носівського районного суду без обмеження граничного розміру, а з 03.06.2013 року - в розмірі 90 % відповідно до редакції ч. 3 ст. 138 ЗУ „Про судоустрій і статус суддів", що була чинною до внесення змін ЗУ „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи". Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. У зв'язку з зазначеною вище нормою Закону, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання даної постанови в межах суми стягнення за один місяць.

Результат розгляду: granted