Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Миронівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 9 942,58 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача наявний податковий борг зі сплати узгодженої суми орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у розмірі 9 942,58 грн. Проте, оскільки вжиті податковим органом заходи не призвели до погашення даної заборгованості наявні підстави для стягнення даного боргу у судовому порядку. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.01.2014 було відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 29.01.2014. В судове засідання 29 січня 2014 року сторони, повідомлені належним чином про розгляд справи, не з'явились. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідачу телеграма направлялась за адресою вказаною у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: Київська область, м. Богуслав, вул. Петровського, буд. 30, однак до суду повернувся звіт про недоставляння телеграми, у зв'язку з тим, що квартира зачинена, а адресат по повідомленню за телеграмою не з'являється. Згідно з частиною одинадцятою статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені (відповідач був повідомлений у розумінні частини одинадцятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України) про час, дату та місце судового засідання, позивач подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, а також відсутність перешкод для розгляду справи, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем 26.04.2004, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER]. Як платник податків ФОП [PERSON] перебуває на обліку в Миронівській ОДПІ з 29.04.2004 за № 2-27-1319. У відповідача утворилася заборгованість перед бюджетом зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, з таких підстав. Відповідачем було подано до податкового органу податкові декларації з плати за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2012 та 2013 рік. Згідно вказаних декларацій відповідачем самостійно було розраховано щомісячну плату за землю, однак відповідач не сплатив самостійно обчислений розмір орендної плати за землі у повному обсязі. Так, згідно декларації від 20.02.2012 № 891 відповідачем самостійно нараховано суму, яка підлягає сплаті у розмірі 8 395,23 грн., з яких сплачено - 6 148,25 грн. та згідно декларації від 04.02.2013 № 387 відповідачем самостійно нараховано суму, яка підлягає сплаті у розмірі 7 695,60 грн., однак не сплачено вказану суму. Оскільки, відповідачем у самостійному порядку сума заборгованості у розмірі 9 942, 58 грн. не була сплачена, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. Надаючи нормативно-правову оцінку відносинам, що склала дають предмет позову, суд зазначає наступне. Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України. Відповідно до частини 269. 1 статті 269 Податкового кодексу України, платники податку за землю є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (стаття 270 Податкового кодексу України). Згідно з пунктом 285.1 статті 285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Відповідно до пункту 286. 2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі. Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу визначено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України). Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2 статті 288 Податкового кодексу України). Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з пунктом 54.2 статті 54 Податкового кодексу України грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Право органів податкової служби звертатись до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг передбачене підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 Податкового Кодексу України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки позивачем не надано суду понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, то такі судові витрати стягненню із відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted