Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» звернулося в суд із адміністративним позовом до Чопської митниці Міндоходів, третя особа Головне управління Державної казначейської служби в Закарпатській області, про визнання дій протиправними, скасування рішення про визначення митної вартості товарів, картки відмови та стягнення надміру сплачених коштів. Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано рішення Чопської митниці про визначення митної вартості товару № 305000003/2012/100345/2 від 21.11.2012 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення № 305090000/2012/10041 від 21.11.2012 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Голден Фрутс" надмірно сплачені кошти по податку на додану вартість у розмірі 442 615 гривні 02 коп. та судові витрати у сумі 2382 гривні 41 коп. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Чопська митниця Міндоходів, оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки законність дій відповідача при винесенні оскаржуваного рішення полягає в тому, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у задекларованій позивачем митній вартості, позивачем не надано витребуваних відповідачем додаткових документів, які б підтверджували заявлену митну вартість та спростували б обґрунтовані сумніви відповідача, в зв'язку з чим, відповідачем правомірно було застосовано шостий метод визначення митної вартості. Окрім того, позивач занизив митну вартість шляхом недекларування в повному обсязі витрат на транспортування товару, яке обґрунтовував розбіжностями у визначенні вартості перевезення за доданим Договором-замовленням від 16.11.2012 р. за № 16/11/12-1/1, згідно якого вартість перевезення товару становить 3500,00 євро та підрозділом. 20 декларації митної вартості, в якій позивачем задекларовані витрати на транспортування в розмірі еквівалентному 3000,00 євро (а саме 30714,70 грн.), а також відсутністю у поданому позивачем до митного оформлення пакеті документів, документу, що підтверджує страхові витрати у розмірі 5119,12 грн. (еквівалент 500, 00 євро), розмір яких було зафіксовано позивачем в підрозділі № 22 декларації митної вартості. Більше того, наголошує, що митний орган жодним чином не порушив права позивача при подальших поставках товару, так як позивач самостійно декларував вантаж, зазначаючи шостий резервний метод визначення митної вартості. До поданої апеляційної скарги Чопської митниці Міндоходів приєдналося Головне управління Державної казначейської служби в Закарпатській області. Представник Чопської митниці Міндоходів в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» відмовити повністю. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2013 року залишити без змін. Представник Головного управління Державної казначейської служби в Закарпатській області подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Чопської митниці Міндоходів підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Голден Фрутс» та компанією Rosarno Rocco, Італія, 13.11.2012 року укладений контракт № 48 щодо поставок свіжих фруктів на загальну суму 500 000,00 Євро. У відповідності до цього Контракту, 21.11.2012 року позивач, з метою митного оформлення товару: продукти рослинного походження клементини свіжі, категорія 1, врожай 2012 р., вирощені в Італії, столові, для споживання людиною, для роздрібної торгівлі, без первинної упаковки, подав до митного органу митну декларацію за № 305090000/2013/002410 та інші необхідні товаросупровідні документи, розрахувавши митну вартість за першим методом (за ціною договору). Митна вартість товару, зазначалась у розмірі 141645,97 грн. за 20670 кг. товару (у розрахунку за рівнем митної вартості 0, 669 евро/ за кг.). Після прийняття митної декларації на товар відбулось спрацювання згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю ризику про заниження митної вартості товару, так за наявної у митного органу цінової інформації митне оформлення: товару „клементини свіжі" здійснювалось за рівнем митної вартості 0,8619 евро за 1 кг. Відтак, через спрацювання згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю про заниження митної вартості товару в обох випадках та через те, що заявлена декларантом митна вартість суттєво відрізнялася від наявної інформації в ЄАІС Держмитслужби у відповідача виникли сумніви у заявленій митній вартості. Відповідно до ст. 49, ст. 51 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року N4495-VI, в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин (далі - МКУ): митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року визначено, що митна вартість імпортних товарів є контрактною вартістю, тобто ціною, фактично сплаченою або що підлягає сплаті за товари. Так, згідно ч.1 ст. 57 МКУ, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Відповідно до ч.2,ч.3 ст.57 МКУ, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 58 МКУ, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Як вбачається з ч. 1 ст. 58 МКУ, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Згідно ч. 2 ст. 58 МКУ, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що використані декларантом відомості підтвердженні документально, визначені кількісно і достовірно, всі складові митної вартості, які обов'язкові при її обчисленні, містяться у поданих до митного оформлення документах. При цьому, наведені відповідачем відомості митних оформлень не можуть бути беззаперечним доказом заниження митної вартості. Відповідно до ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів. Згідно ст. 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарі, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Колегія суддів приходить висновку, що відповідачем в процесі розгляду справи не доведено неможливість застосування основного методу визначення митної вартості і з позиції аналізу приписів ч.2 ст. 54 МК України. Частиною 4 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості..; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана. А ненадання такої інформації „про причини, за яких заявлена позивачем митна вартість не може бути визнана" вказує на безпідставність вимоги відповідача про застосування шостого резервного методу визначення митної вартості та безпідставність прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості. Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що посилання відповідача на спрацювання системи аналізу ризиків не доводить правомірність дій митного органу який не визнав задекларовану позивачем митну вартість. Так, у зв'язку із спрацюванням згенерованого автоматичною системою управління ризиками профілю ризику про заниження митної вартості товару, відповідач повинен був обрати відповідну форму та обсяг митного контролю. В даному випадку, відповідач повинен був застосувати норми ч.1, ч.2 ст.54 МКУ, згідно якої контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 ч.5 ст.54 МКУ, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визнання митної вартості, заявленої декларантом або уповноваженою ним особою. Колегія суддів погоджується з позицією позивача та визнає, що неможливість визнання митної вартості, заявленої декларантом, митним органом не доведено. Приписом ч. 4 ст.3 Митного Кодексу України передбачено, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян. З огляду на вищезазначені обставини та приписи норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним Рішення про коригування митної вартості товару за № 305000003/2012/100345/2 від 21.11.2012 року. Тобто, рішення митного органу про коригування митної вартості товару за № 305000003/2012/100345/2 від 21.11.2012 року, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення № 305090000/2012/10041 від 21.11.2012 року є неправомірними і підлягають скасуванню. Крім того, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не підтверджуються посилання відповідача про заниження позивачем митної вартості шляхом недекларування в повному обсязі витрат на перевезення товару при поданні до митного оформлення ВМД № 305090000/2012/017593 від 21.11.2012 року. Вирішуючи вказаний адміністративно-правовий спір колегія суддів зазначає, що у правовідносинах між митницею та декларантом право останнього є порушеним у випадку письмової відмови митниці в митному оформленні товару за ціною, вказаною позивачем, та самостійного визначення митної вартості товару. В разі добровільного внесення позивачем даних до ВМД заявник не може посилатися на порушення свого права, оскільки оскарження дій відповідача з мотивів, які ґрунтуються на припущенні про можливість порушення права, є безпідставним. Таким чином, для поновлення порушеного права суди повинні були встановити наявність рішення митниці про відмову в митному оформленні товару та визначенні митної вартості товару. Такого висновку дотримується Вищий адміністративний суд України в своїй постанові від 05 лютого 2013 року в справі К/9991/76160/11. Крім того, аналіз положень статей 265, 266 МК та Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 квітня 2008 року № 339 (чинного на час виникнення спірних відносин), дає колегії суддів підстави для висновку, що питання контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, як і визначення методу її обчислення у встановленому законом порядку в разі виникнення обґрунтованого сумніву, відносяться до виключної компетенції митних органів. Тому суди, встановивши протиправність рішень митного органу про визначення митної вартості товару за тим чи іншим методом, не вправі підміняти митний орган, стягуючи з державного бюджету надмірно сплачену з такої вартості суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому інший метод обчислення митної вартості. Вказаний правовий висновок зазначений в Постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року в справі №21-439а13. Таким чином, суд першої інстанції, постановляючи у справі, що розглядається, рішення щодо стягнення з державного бюджету на користь Підприємства суми надмірно сплаченого ПДВ, виніс таке рішення у відсутності рішення митниці про відмову в митному оформленні товару та визначенні митної вартості товару та фактично визначивши митну вартість ввезеного ним товару за першим методом, чим підмінив митний орган, порушивши тим самим норми матеріального та процесуального права. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції помилковими, що тягне за собою скасування судового рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови.

Результат розгляду: partial