Рішення адміністративного суду від 2014-03-25 00:00:00+02

[PERSON] звернулася з позовом до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення від 13.02.2014 року № 10872922 про зупинення розгляду заяви щодо державної реєстрації права власності позивача на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] та зобов'язання здійснити державну реєстрацію цієї квартири. Відповідно до вимог ст.53 КАС України судом залучено до участі у справі в якості 3 особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Рішенням Рівненського міського суду від 23 вересня 2013 р. позивачці виділено 1/2 ідеальної частки у зазначеній квартирі та визнано право приватної власності на цю частину квартири. Для реєстрації права власності [PERSON] 11.02.2014 р. звернулась із заявою до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області та додала всі необхідні документи, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952). Однією із вимог цього закону є заборона державному реєстратору вимагати від заявника будь-які додаткові документи, крім тих, які необхідні для реєстрації і визначені в Законі № 1952. Незважаючи на це Державним реєстратором прав на нерухоме майно Жилінською Ольгою Миколаївною 13 лютого 2014 р. винесено рішення № 10872922 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі п. 40 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (далі - Порядок № 868). Вважає, що відповідач, вимагаючи від позивача надати документ, який підтверджує факт надання іпотекодержателем згоди на відчуження майна, порушує вимоги чинного законодавства. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з наведених у позові підстав та додатково пояснив, що згідно з ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 21 листопада 2013 року основною речово-правовою ознакою іпотеки (застави) є право слідування заставленого майна до припинення забезпечення зобов'язання за кожним новим набувачем. Тому застава (іпотека) як забезпечення зобов'язання не втрачає свого юридичного змісту при переході права власності до обох сторін. Вважає, що згідно з рішенням суду відбувся примусовий поділ спільного майна подружжя, про що інша сторона спору заперечує, а це фактично не є відчуженням в розумінні норм ЦК України, оскільки відчуження передбачає насамперед добровільність волевиявлення сторін на вчинення відповідної угоди, в т.ч. і особи, у якої майно перебуває в заставі. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача позов не визнала, подала письмові заперечення у справі та пояснила наступне. 11 лютого 2014 року до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції звернулася [PERSON] для реєстрації права спільної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі рішення Рівненського міського суду від 23 вересня 2013 року. Вивченням документів Державним реєстратором Жилінською О.М. було встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці та забороні на відчуження згідно іпотечного договору № 1280 від 06 квітня 2006 року. Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (далі - Порядок № 868), для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Заявником (позивачем - [PERSON]) вказаний документ державному реєстратору подано не було, у зв'язку з чим відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1952 13 лютого 2014 року було прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та надано заявнику п'ятиденний термін для усунення обставин, які були підставою для його прийняття. Оскільки у вказаний у рішенні термін заявником не подано державному реєстратору документ, який підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем на реєстрацію за нею права власності на 1/2 частину квартири, 19 лютого 2014 року Державним реєстратором Жилінською О.М. було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. У задоволенні позову просила відмовити повністю. Представник третьої особи підтвердила перебування квартири [ADDRESS] в іпотеці та пояснила, що у випадку звернення до них [PERSON] за дозволом щодо відчуження цієї нерухомості, такий дозвіл може бути наданий після повного погашення суми отриманого кредиту або укладання додаткових угод з позивачем. Проведення державної реєстрації права власності на 1/2 частину зазначеної квартири ускладнить процедуру її примусової реалізації у випадку невиконання іпотекодавцем - [PERSON] своїх зобов'язань перед банківською установою, що порушить права ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши у судовому засіданні пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю, враховуючи наступне. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно врегульовані нормами Закону № 1952 та Порядку № 868. Статтею 2 обумовленого Закону встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До переліку правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомості відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 1952, зокрема, входить рішення суду, що набрало законної сили. Крім того, суд наголошує, що згідно з частиною 2 статті 15 Закону № 1952, перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку № 868. Згідно з підпунктом 10 пункту 27 Порядку №868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, пунктом 40 Порядку № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Як встановлено в судовому засіданні, 11 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції для реєстрації права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі рішення Рівненського міського суду від 23 вересня 2013 року (а.с.21-31). Державним реєстратором Жилінською О.М. під час вивчення отриманих документів та їх перевірки було встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває в іпотеці та забороні на відчуження згідно іпотечного договору № 1280 від 06 квітня 2006 року, іпотекодавцем та власником майна є [PERSON], іпотекодержателем - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль». Ця обставина підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами: Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.35-37). Згідно з ч.1 ст. 22 Закону № 1952 у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не у повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника. У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень (ч.3 ст.22 Закону). Судом встановлено, що позивачем для реєстрації права власності на зазначену квартиру всупереч вимогам п. 40 Порядку № 868 не було надано документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. У зв'язку з цим державним реєстратором згідно з ч.1 ст.22 Закону № 1952 було прийняте рішення від 13.02.2014 року № 10872922 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності позивача на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] та надано строк - 5 робочих днів для подання зазначеного документу (а.с.40). Представники позивача та третьої особи підтвердили факт перебування квартири [ADDRESS] в іпотеці і забороні на відчуження згідно договору № 1280 від 06 квітня 2006 року, іпотекодавцем та власником майна є [PERSON], іпотекодержателем - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», та той факт, що [PERSON] за згодою на відчуження зазначеної квартири до ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» не зверталася. За наведених обставин суд дійшов висновку, що рішення державного реєстратора від 13.02.2014 року № 10872922 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності позивача на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] прийняте з дотриманням вимог Закону № 1952 та Порядку № 868, оскільки заявником - [PERSON] всупереч вимогам п.40 Порядку не було надано документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» згоди на відчуження зазначеної квартири. Покликання представника позивача на ту обставину, що п.40 Порядку суперечить вимогам Закону №1952, яким забороняється державному реєстратору вимагати від заявника будь-які додаткові документи, крім тих, які необхідні для реєстрації і визначені в цьому Закон, суд вважає помилковими, адже частиною 2 статті 15 Закону № 1952 встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України саме у Порядку № 868. Суд також не бере до уваги твердження позивача, що за даних обставин відчуження 1/2 частки квартири не відбулося, оскільки рішення про визнання (тобто переходу) 1/2 частки квартири за позивачкою у квартирі, яка належала її чоловікові, було прийняте судом. Проте, суд підкреслює, п.40 Порядку застосовується саме у випадках виникнення, переходу та припинення речових прав на нерухоме майно. Відтак у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення державного реєстратора від 13.02.2014 року № 10872922 суд відмовляє. Враховуючи, що судом визнано правомірним рішення від 13.02.2014 року № 10872922, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію права власності на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS]. Відмова у задоволенні цієї частини позовних вимог також приймається з огляду на те, що у зв'язку з ненаданням у встановлений спірним рішенням 5 денний строк згоди іпотекодержателя - ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» на відчуження квартири, державний реєстратор 19 лютого 2014 року за №11051073 прийняв рішення про відмову у державній реєстрації права власності на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.41), яке не є предметом оскарження у цій справі та на даний час чинне. Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За наведених вище обставин суд вважає, що відповідач належними та допустимими доказами повністю довів правомірність прийняття рішення від 13.02.2014 року № 10872922 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права власності позивача на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS], у той час як позивач не довів обґрунтованості позовних вимог. За наведених підстав у задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю. Відповідно до вимог ч.2 ст. 94 КАС України судові витрати не присуджуються.

Результат розгляду: denied