Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Позивач звернувся із відповідним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом 1 групи. Після набуття інвалідності, позивач звернувся до відповідача з проханням здійсняти нарахування та сплатити йому одноразову компенсацію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, передбачену ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі згідно діючого законодавства. Листом від 28 листопада 2013 року у виплаті одноразової компенсації відмовлено. З діями відповідача позивач не згоден у зв'язку із тим, що відповідач постійно сплачує щорічну допомогу але у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а тому позивач постійно повинен захищати свої інтереси у суді. Вказаним вище Законом передбачено тільки дві категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - це учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілі від ЧАЕС. Вказаним Законом також передбачено , що єдиним документом на підтвердження статусу потерпілого від ЧАЕС є посвідчення. Інших документів не передбачено. Відповідач не спростовує посвідчення позивача, однак вважає, що слід розглядати підстави набуття статусу. З діями відповідача позивач не згоден, оскільки закон встановлює пільги та компенсації особам, які належать до тої або іншої категорії без розділу по підставам набуття статусу. Висновки відповідача, що на позивача не розповсюджуються дії ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не засновані на законі. Крім того, право позивача на отримання компенсацій, встановлених законом, підтверджено рішеннями суду. Позивачем зазначено, що Кабінетом Міністрів України право на встановлення розміру компенсації не використане, а тому розміри повинно бути встановлено відповідно до положень закону. Представником відповідача надано письмові заперечення. Оцінивши повідомлені сторонам обставини, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач має посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.8) Згідно довідки до Акту огляду МСЕК, позивач є інвалідом першої А групи, захворювання пов'язано із випробуванням ядерної зброї (а.с.6) Відповідно до ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Феодосійського міського суду від 05 серпня 2013 року по справі №121/6748/12 2а/119/139/13 встановлено право позивача на отримання компенсації, зазначеної у ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.12-13) Таким чином, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що позивач не є особою, яка має права вимагати такої виплати. Судом встановлено, що позивач 12 листопада 2013 року звернувся із заявою до відповідача про сплату компенсації (а.с.9), однак йому було відмовлено у даній виплаті (а.с.10) Досліджуючи наявність права позивач вимагати сплати відповідної компенсації, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Згідно із ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного Бюджету України. Відповідно до ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, соціальний захист потерпілого населення, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право позивача на отримання одноразової компенсації. Законом передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Міністерство праці і соціальної політики України, як головний розпорядник коштів, забезпечує через місцеві органи соціального захисту населення виплату допомоги на оздоровлення громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірах, на які затверджені кошториси і які розраховані згідно постанов Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розпорядники бюджетних коштів нижчого рівня - управління соціального захисту населення, беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, як це передбачено ст. 51 Бюджетного кодексу України. Розміри одноразової компенсації відповідної категорії громадян, на яких розповсюджується дія Закону України «Про статус ї соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлюється цим законом. Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 закріплено, що в одних законах безпосередньо встановлено розміри соціальних виплат, а в інших їх визначення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України. Відповідно до положень законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України. Відповідно до п.4 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2013 рік» у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. На дійсний час вищезазначені положення та постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не визнано неконституційними. Таким чином, позивач має право на одноразову компенсацію відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Вказані вище обставини свідчать про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Аналогічна правова позиція підтримана в ухвалі Вищого адміністративного суду від 07 лютого 2014 року № К/800/6373/14, 10 лютого 2014 року №К800/6091/14 На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial