Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Управління Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 4 572,42 грн. У позовній заяві позивач зазначив, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2012 рік у розмірі 4 572,42 грн. (із врахування уточнення позовних вимог від 04.02.2014). Вказана заборгованість підтверджується даними картки особового рахунку платника та повідомленням-розрахунком. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2013 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 22.04.2014. Як слідує із матеріалів справи, відповідачем було оскаржено у судовому порядку вимогу від 06.03.2013 № УФ-47 на суму 4 572,42 грн. (справа № 810/1530/13-а). Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2013 було зупинено провадження у справі № 810/1681/13-а до набрання рішенням за наслідками розгляду справи № 810/1530/13-а, - законної сили. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2013, у справі № 810/1530/13-а, у задоволенні позову щодо скасування вимоги про сплату боргу від 06.03.2013 № УФ-47 ФОП [PERSON], - відмовлено. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2013 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 29.10.2013 Постанову Київського окружного адміністративного суду від 24.04.2013, - залишено без змін. Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2014 було поновлено провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 04.02.2014. Від представника позивача та відповідача до суду надішли клопотання про розгляд справи без участі сторін та у порядку письмового провадження. Відповідач подав до суду заперечення проти позову та письмові пояснення, в яких вказав, що являється фізичною особою - підприємцем, є платником єдиного податку, пенсіонером за віком та не укладала з Пенсійним фондом договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зазначає, що 06.08.2011року набрав чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", яким внесенні доповнення до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", якою передбачено на його думку звільнення позивача, як фізичну особу - підприємця та пенсіонера за віком від сплати єдиного внеску. Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наведене, а також клопотання сторін про розгляд справи без їх участі, суд дійшов висновку про проведення розгляду справи у порядку письмового провадження. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, що зареєстрована 14.04.1995 року Баришівською районною державною адміністрацією Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця Серії [NUMBER]. Крім того, позивач [PERSON] перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за вислугу років, а також є платником єдиного податку. 06.03.2013 року відповідачем було сформована та направлена на адресу позивача Вимога №УФ-47 від 6 березня 2013 року про сплату недоїмки, в якій зазначено, що станом на 06 березня 2013 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску складає 4572, 42 грн., оскільки позивачем не було у встановлені строки сплачено суму єдиного внеску у розмірі 4 572,42 грн. у добровільному порядку. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно зі статтею 1 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон України 08.07.2010 № 2464-VІ), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до пункту 1 статті 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України 08.07.2010 № 2464-VІ, платник єдиного внеску, зокрема, зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики. Згідно з частиною першою статті 9 Закон України 08.07.2010 № 2464-VІ, єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно частини сьомої статті 9 Закону України 08.07.2010 № 2464-VІ єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом (частина восьма статті 9 Закону України 08.07.2010 № 2464-VІ). Відповідно до статті 25 Закону України 08.07.2010 № 2464-VІ, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що 06.08.2011року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України" від 07.07.2011 № 3609-VI, яким ст. 4 Закону № 2464 доповнено ч. 4 такого змісту: "Особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування". Із аналізу даної норми випливає, що нею визначено 2 умови звільнення платника від сплати єдиного внеску: наявність у особи статусу пенсіонера за віком або інваліда; факт отримання відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. Тобто, критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом з фактом отримання пенсії, у тому числі пенсії за віком на пільгових умовах, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється за відповідності всім умовам, визначеним законом, зокрема досягнення певного віку, після якого вона має право на призначення відповідної пенсії. Згідно ст. 1 Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058) пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. Законом № 1058 передбачені такі види пенсійних виплат, як пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) та пенсія у зв'язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 даного Закону. Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. З наведеного вбачається, що від сплати єдиного внеску звільняються особи, що мають статус пенсіонера за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідач не належить до категорій осіб, звільнених Законом від сплати єдиного внеску. Як слідує із пенсійного посвідчення Серії [NUMBER], [PERSON] отримує пенсію за вислугу років, відповідно до п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. Отже, пенсія за віком та пенсія за вислугою років не є однаковими, а є різними пенсіями. Згідно з вимогами статті 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Отже, [PERSON] перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а не пенсію за віком, як зазначено в її запереченнях та поясненнях до позову, а тому повинна сплачувати єдиний внесок на загальних підставах до досягнення пенсійного віку. За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Результат розгляду: granted