Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Відповідачем з 18.02.2013 року по 11.03.2013 року проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Снєжка-Україна» (код ЄДРПОУ 30648854) з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів нерезидентів при виплаті резиденту Республіки Польща Fabrika Farb i Lakierow «SNIEZKA» роялті за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року та дотримання законодавчо встановлених термінів розрахунків за імпортними операціями по зовнішньоекономічному контракту від 12.10.2011 року № 1120/3/GG (по даті здійснення платежу за імпортною операцією 26.10.2011 року), за результатами якої складено акт № 167/31-00/30648854 від 18.03.2013 року /а.с.9-26/. В акті перевірки зафіксовано наступні порушення: - п. 103.2 ст. 103, п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, внаслідок чого ТзОВ «Снєжка-Україна» не утримало і не внесло до бюджету податок з доходів іноземної юридичної особи за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. на загальну суму 664716 грн., у тому числі за І кв. 2011 р. в сумі 3576 грн., ІІ кв. 2011 р. в сумі 1359 грн., за ІІІ кв. 2011 р. в сумі 171686 грн., за IV кв. 2011 р. в сумі 125795 грн., за I кв. 2012 р. в сумі 54907 грн., ІІ кв. 2012 р. в сумі 78720 грн., ІІІ кв. 2012 р. в сумі 100898 грн., IV кв. 2012 р. в сумі 127775 грн. /а.с.25-26/ За результатами перевірки та на підставі складеного акта відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000133100/4230 від 20.03.2013 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в сумі 755292,00 грн. (в т.ч. основний платіж - 664716,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 90576,00 грн.) /а.с.8/. Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу про визначення грошових зобов'язань, позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно з правилами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Враховуючи підстави позову та заперечень, спір виник щодо правильності визначення позивачем податкового зобов'язання з податку на доходи нерезидентів, а саме: застосування зменшеної ставки податку відповідно до умов міжнародного договору. Щодо застосування зменшеної ставки податку з доходів нерезидентів, суд враховує наступне. Судом встановлено, що між АТ «Снєжка» (39-102 Любзіна 34А, Республіка Польща, податковий номер NIP 818-14-33-438, ідентифікаційний номер REGON 690527477), далі іменована Субліцензіар, з одного боку, та ТзОВ «Снєжка-Україна» (ЄДРПОУ 30648854), далі іменована Субліцензіат, з другого боку, уклали Субліцензійну угоду №14/11/DKE на користування товарними знаками і на користування технологією ноу-хау про наступне. Предметом договору є надання Субліцензіату повної і невиключної субліцензії на користування товарними знаками на території країни і за кордоном. Субліцензіар заявляє, що на основі договору від 28.12.2010 року укладеного з ТзОВ АйПі Солюшинз (ІР Solutions sp.z.o.o.), що діє з 22 грудня 2010 року, він отримав ліцензію на користування Товарними знаками і що в нього є повноваження укласти цей субліцензійний договір. Предметом договору є також передача Субліцензіаром на користь Субліцензіата невиключеного права на доступ до технічних знань щодо процесу виготовлення товарів, визначених в додатку № 2 до договору, які є комерційною таємницею Субліцензіара (далі «ноу - хау»). В силу надання субліцензії на користування товарними знаками та технологією ноу-хау Субліцензіар отримуватиме від Субліцензіата ліцензійну оплату в розмірі 4% від доходу Субліцензіата від продажу товарів, що вироблені Субліцензіатом та позначені Товарними знаками, в даному календарному місяці на підставі щомісячного звіту. Розмір оплати за надання субліцензії на користування товарними знаками складає 3%, а розмір оплати за користування технологією ноу-хау складає 1% доходу від продажу товарів вироблених Субліцензіатом та позначених товарними знаками в місячному обчисленні /а.с.65-81/. Відповідно до Субліцензійної угоди №14/11/DKE позивач проводив виплату доходу на користь нерезидента із утриманням податку з доходу нерезидента за ставкою 10%. В матеріалах справи також є Ліцензійний договір на використання товарних знаків укладений у м. Бжезніца 28.12.2010 року між ТОВ «ІР Solutions» м. Бжезніца (39-207 Бжезніца, 18, Республіка Польща, ІПН 872-23-87-403, код підприємства REGON 180632849) та АТ «СНЄЖКА» (39-102 Любзіна 34А, Республіка Польща, податковий номер NIP 818-14-33-438, ідентифікаційний номер REGON 690527477. Предметом договору є надання Ліцензії на використання Ліцензіатом товарних знаків. Положення Ліцензійного договору передбачають можливість без шкоди для решти положень, на підставі Договору та без необхідності отримання додаткової згоди у письмовій формі Ліцензіару уповноважувати Ліцензіата надавати субліцензії залежним товариствам і укладати з ними відповідні субліцензійні договори. Окрім цього відносини між фактичним власником торгової марки та ліцензіатом регулює угода щодо ліцензії між АТ «СНЄЖКА» (39-102 Любзіна 34А, Республіка Польща) та ТОВ «ІР Solutions» (39-207 Бжезніца, 18, Республіка Польща) відповідно до умов, якої ТОВ «ІР Solutions» передає АТ «СНЄЖКА» право розпоряджатися товарними знаками на засадах, описаних у Договорі. З цією метою воно надає їй право передавати право користування товарними знаками третім особам на території України та Білорусі шляхом укладання субліцензійних договорів, а також отримувати прибуток від такої передачі. Судом також встановлено, що між позивачем та АТ «Снєжка» укладено Договір про співпрацю L/2009/Т від 02.01.2009 року, предметом до якого є постійна співпраця між сторонами, що стосується обслуговування клієнтів, щодо виготовлення продуктів ТОВ «Снєжка-Україна», та їх постачання клієнтам, а також комплексне обслуговування рекламаційного процесу, що стосується продуктів. Договором також передбачено, що в силу надання виключного права ТОВ «Снєжка-Україна» зобов'язується передавати на користь АТ «Снєжка» річну винагороду у формі комісійної винагороди від вартості продажу продуктів нетто на користь клієнтів. ТОВ «Снєжка-Україна» зобов'язане сплатити комісійну винагороду в розмірі 1,2% від загальної суми обігу нетто отриманого на території України з продажу виробів, виготовлених ТОВ «Снєжка-Україна» на території України, наведених в додатку № 1 /а.с.51-64/. Усі вище перелічені документи надавалися контролюючому органу до перевірки. Застережень до документації представником відповідача у судових засіданнях не висловлено. Оригінали таких документів надавалися для огляду у судовому засіданні. Даючи правову оцінку вищевикладеному, суд керується наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З 01.04.2011 року відносини у сфері справляння податку на прибуток підприємств регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) № 2755-VI від 02.12.2010 року (із наступними змінами та доповненнями). Відповідно до пп. 14.1.225 п. 14.1 ст. 14 ПК України будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування торгівельною маркою, є роялті. За правилами пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України доходи у вигляді роялті, сплачені резидентами України, є доходами нерезидента з джерелом їх походження з України. Відповідно до пп. 160.2 ст. 160 ПК України, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента будь-яку виплату доходу, утримують податок на прибуток за ставкою 15 відсотків від суми такого доходу, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування доходів і майна та попередження податкових ухилень від 11.03.1994 року, роялті, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватися в цій другій Державі, якщо цей резидент є фактичним бенефіціаром цих роялті і підлягає оподаткуванню стосовно роялті в цій другій Договірній Державі. Однак, ці доходи можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але податок, що визначається таким чином, не може перевищувати 10 процентів загальної суми надходжень. Разом з тим, п. 103.2 ст. 103 ПК України встановлено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено відповідний міжнародний договір України. Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови наданні нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідне з вимогами п. 103.4 ст. 103 ПК України. При цьому, згідно п. 103.2 ст. 103 ПК України, бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосуванні пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або тільки посередником щодо такого доходу. Документом, який підтверджує, що нерезидент, якому виплачуються роялті, є їх бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником), є договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. У статті 1107 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) визначено декілька видів договорів щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності, серед яких: 1) ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності; 2) ліцензійний договір; 3) договір про створення за замовленням і використання об'єкта права інтелектуальної власності; 4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності; 5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1108 ЦК України особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар). може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Виключна ліцензія видається лише одному ліцензіату і виключає можливість використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері. Згідно з ч. 1 ст. 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог ЦК та іншого закону. У даному випадку ТОВ «ІР Solutions» (39-207 Бжезніца, 18, Республіка Польща) є власником торговельних марок, виплата роялті за користування якими є предметом спору. Власником на підставі відповідної ліцензійної угоди надана виключна ліцензія компанії АТ «Снєжка» на використання вказаних торговельних марок на території України, тобто власник не має права використовувати зазначені торговельні марки на території України, як і надавати право на їх використання іншим особам. Фактично, Ліцензійний договір на використання товарних знаків укладений у м. Бжезніца 28.12.2010 року між ТОВ «ІР Solutions» (39-207 Бжезніца, 18, Республіка Польща) та АТ «Снєжка» (39-102 Любзіна 34А, Республіка Польща), угода щодо ліцензії між АТ «Снєжка» (39-102 Любзіна 34А, Республіка Польща) та ТОВ «ІР Solutions» (39-207 Бжезніца, 18, Республіка Польща) та щодо надання ліцензії на використання торговельних марок та права розпоряджатися ними, відповідно до норм ст. ст. 1107-1109 ЦК України є договором щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності. Таким чином, у зазначених правовідносинах компанія Фабрика фарб і лаків «СНЄЖКА» є особою, що має право на отримання доходів, тобто для ТОВ «Снєжка-Україна» є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у розумінні п. 103.2 та п. 103.3 ст. 103 ПК України. Стосовно статусу АТ «Снєжка» у Договорі про співпрацю L/2009/Т від 02.01.2009 року, висновки відповідача про те, що нерезидент не є фактичним бенефіціаром, базуються лише на тій обставині, що цей нерезидент - отримувач коштів, не є власником об'єкту інтелектуальної власності, а висновок, про те, що АТ «Снєжка» є посередником щодо отриманих доходів не підтверджується доказами у справі. Згідно з п. 5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. В акті, в порушення п. 5.2 наказу № 984, СДПІ ОВП не наводить належних підстав та відповідних доказів визначення АТ «Снєжка» не бенафіціарним отримувачем доходу, отриманого за субліцензійним договором та договором про співпрацю. Відповідачем не здійснювалось дослідження руху коштів, отриманих компанією АТ «Снєжка» за субліцензійною угодою та договором про співпрацю, чи будь-яких інших суттєвих обставин, не наводилось будь-яких доказів визначення її посередником у правовідносинах, що виникли. Відповідно до пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах як, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не допускав порушення п. 103.2 ст. 103 ПК України, п. 160.2 ст. 160 ПК України, в результаті чого не занижував податок на доходи нерезидентів із джерелом їх походження з України за з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року у сумі 664716,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновків про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а отже та слід визнати протиправним та скасувати. Відповідно до вимог ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Результат розгляду: granted