Рішення адміністративного суду від 2014-01-08 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до управління ПФУ в Совєтському районі АР Крим про визнання протиправною бездіяльність відповідача з не нарахування та не виплаті пенсії в розмірі, встановленому частиною 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, зобов’язання відповідача нарахувати ти виплатити цю пенсію, стягнення з відповідача судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року, яку ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року залишено без змін, на управління ПФУ в Совєтському районі АР Крим покладався обов’язок призначити та виплачувати позивачці пенсію в порядку та розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». Пенсія в визначеному порядку та розмірі призначалася та виплачувалася відповідачем до 11 березня 2012 року, оскільки вищезазначені судові рішення були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2012 року і справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду постановою Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року була визнана протиправною бездіяльність УПФУ в Совєтському районі АР Крим по не нарахуванню пенсії в порядку та розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» та зобов’язано відповідача нарахувати позивачці пенсію за вказаними нормами Законів. Рішення суду набрало законної сили 10 січня 2013 року. Постановою Совєтського райсуду АР Крим від 13 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року, повністю задоволено її позов та визнана протиправною бездіяльність УПФУ в Совєтському районі АР Крим з ненарахування та невиплаті їй пенсії, недоотриманої у період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року. Зобов’язано Управління нарахувати та виплатити [PERSON] різницю між пенсією, отриманою нею у період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, яку вона мала отримувати в порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». Відповідачем на підставі вищезазначених судових рішень, проведено нарахування пенсії в порядку та розмірі, встановленим ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», виходячи з редакції норми, діючої на час призначення пенсії, а саме розмір призначеної пенсії не може перевищувати 80 відсотків заробітної плати, яка набрала чинності з 01 листопада 2011 року. Зазначені зміни були внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року. До 01 листопада 2011 року стаття 37 Закону України «Про державну службу» мала положення щодо збільшення розміру пенсії, а саме в ній зазначалося, що за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати. На її звернення нарахувати та виплатити пенсію у розмірі, визначеному ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, діючої на час призначення їй пенсії відповідачем було відмовлено. Вважає бездіяльність відповідача протиправною, оскільки за первісним рішенням Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року, залишеним без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року, спірна пенсія призначалася з дати звернення позивачки, проте в подальшому її виплата була припинена, а саме з 11 березня 2012 року і до набрання новоприйнятим рішенням суду законної сили, тобто до 10 січня 2013 року, адже на її думку з огляду на положення норм ч. 1 ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона протягом всього спірного періоду зберігала право на отримання належної пенсії, оскільки це право належало їй саме з часу звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії. Тому вважає, що пенсія повинна виплачуватися їй згідно редакції ст. 37 Закону України «Про державну службу», діючої на час призначення їй пенсії, тобто, яка мала положення щодо збільшення розміру пенсії на один відсоток за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі. При цьому вона звернулася із заявою про призначення пенсії на час дії попередньої редакції ст. 37 Закону України «Про державну службу» та їй виплачувалася пенсія з врахуванням діючих на той час положень ст. 37 зазначеного Закону. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Згодом позивачка уточнила позовні вимоги та просила у тому числі зобов’язати УПФУ в Совєтському районі АР Крим нарахувати та виплатити їй недоотриману пенсію, а саме, різницю між пенсією, яку вона отримувала у період з 04 травня 2012 року до звернення до суду з даним позовом, тобто пенсією, призначеною в порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції діючої після набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та пенсією, на яку вона має право, а саме, в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобі масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, діючої до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», а також зобов’язати відповідача з часу звернення до суду з відповідним позовом нараховувати та виплачувати їй відповідну пенсію, про що надала письмову заяву. Зазначала у уточненому адміністративному позові на те, що вирішуючи питання про період, з якого Управлінням порушуються її права, вважає, що оскільки судовими рішеннями неодноразово встановлювалася наявність у неї права на отримання спірної пенсії з дня фактичного звернення до відповідача із заявою про призначення їй пенсії та фактичне збереження цього права протягом всіх судових проваджень, то вважає, що відповідач повинен був призначити та виплачувати їй пенсію в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, діючої до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, а саме з винесення рішення Совєтським райсудом АР Крим по справі № 119/1032/12, а саме з 04 травня 2012 року, у зв’язку з чим є підстави для зобов’язання відповідача нарахувати та виплатити їй недоотриманої пенсії. Разом з тим вказала, що строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України, нею не пропущено оскільки про порушення відповідачем її прав їй стало відомо після отримання від Управління листа № 11/М-01-10-32 від 18 вересня 2013 року, після чого вона і звернулася до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, визначених у адміністративному позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, з яких вбачається, що позовні вимоги УПФУ в Совєтському районі АР Крим не визнає у повному обсязі та просять у їх задоволенні відмовити, оскільки з 23 квітня 2006 року позивачці призначена пенсія за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування». На підставі постанови Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року залишена без змін, та постанови Совєтського райсуду АР Крим від 02 листопада 2010 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2011 року залишена без змін, [PERSON] призначена пенсія у порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 17 червня 2009 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2012 року постанова Совєтського райсуду АР Крим від09 листопада 2009 року і ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року скасовані. З 11 березня 2012 року УПФУ в Совєтському районі АР Крим у відповідності до ст. 49 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням відсутності законних підставі для продовження отримання даного виду пенсії, виплата нарахованої на виконання постанови Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року пенсії у порядку та розмірі, визначеному ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», припинена. За результатами нового розгляду постановою Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року у справі № 119/1032/12 на управління покладено обов’язок нарахувати [PERSON] пенсію у порядку і розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», яка ухвалою Севастопольського апеляційного суду АР Крим від 29 жовтня 2012 року, позивачці знову призначена пенсія у порядку і розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 10 січня 2013 року. При цьому пенсія була призначена у відповідності з діючим законодавством з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, яким передбачено, що пенсія держслужбовцям призначається у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, збільшення пенсії за роботу на державній службі понад 10 років, як передбачала попередня редакція статті, не встановлено. Щодо вимог про нарахування та виплати недоотриманої пенсії за період з 04 травня 2012 року по час звернення до суду з відповідним позовом зазначили, що за результатами нового розгляду справи постановою Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року на Управління покладено обов’язок нарахувати [PERSON] пенсію у порядку та розмірі, встановленими, ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу», тобто без вказівки конкретної дати такого нарахування. Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року, яка набрала законної сили 10 січня 2013 року, направлена на адресу позивачки 04 січня 2013 року, вищевказана постанова Совєтського райсуду АР Крим залишена без змін. У зв’язку з чим вважають, що саме з дати набрання чинності постанови Совєтського райсуду АР Крим, тобто з 10 січня 2013 року Управлінням проведено нове призначення пенсії у порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу». А оскільки з 04 травня 2012 року ніяких рішень Управлінням стосовно позивачки не приймалося, тому правові підстави для нарахування пенсії у заявленими позивачкою порядку і розмірі відсутні. Крім того, позивачці на підставі постанови Совєтського райсуду АР Крим від 13 травня 2013 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року залишена без змін, [PERSON] вже була нарахована та виплачена різниця між пенсією, яка виплачувалася за Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» і пенсією, яку позивачка отримувала би у порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу» за період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року. Зазначали, що позивачкою пропущено строк для звернення до суду , оскільки позивачка знала, що саме з 10 січня 2013 року Управлінням повторно проведено нарахування пенсії у порядку і розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу», про що свідчить факт подачі позову до суду про нарахування та виплату їй різниці між пенсією, яка виплачується за Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», та пенсією, яку би позивачка отримувала у порядку та на умовах, встановлених ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу» за період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року (провадження судом у справі № 117/518/13-а відкрито 09 квітня 2013 року). Крім того, оскільки пенсія є щомісячною виплатою, а отже, про факт призначення пенсії у порядку та на умовах, встановлених ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» і ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 10 січня 2013 року позивачка повинна була дізнатися у січні 2013 року отримавши пенсію у новому розмірі. Разом з тим позивачка у позові вказує, що нею строк звернення до суду не пропущений, оскільки про порушення її прав їй стало відомо після отримання відповіді Управління № 11/М-01-10-32 від 18 вересня 2013 року після чого вона і звернулася до суду, що на думку відповідача суперечить дійсності, оскільки з суті звернення [PERSON] від 05 вересня 2013 року слідує, що їй вже відомо про факт нарахування пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати, а не 82 відсотки, як було за попереднім призначенням і вона лише просила роз’яснити їй причини такого зниження. Тому вважають що час отримання позивачкою відповіді Управління про роз’яснення причин призначення пенсії у розмірі 80 відсотків у розумінні ч. 2 ст. 99 КАС України не є тим днем, коли вона дізналася про порушення своїх прав, свобод та інтересів. За вказаних обставин просили у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Таким чином, вирішуючи справу стосовно позовних вимог позивача щодо визнання незаконною бездіяльність суб’єкта владних повноважень, суд зобов’язаний встановити чи діяв відповідач на підставі закону, чи являється його дії обґрунтованими, безсторонніми та добросовісними. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Совєтського районного суду Автономної Республіки Крим від 09 листопада 2009 року визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Совєтському районі АР Крим по не нарахуванню [PERSON] пенсії в порядку та розмірі, встановленим ст. 16 ч. 2 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», зобов’язано УПФУ в Совєтському районі АР Крим нарахувати [PERSON] пенсію в порядку та розмірі, встановленим ст. 16 ч. 2 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року вищезазначена постанова залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2012 року постанову Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, за тих підстав, що судами попередніх інстанцій не встановлені обставини, які підтверджують, що на час звернення до УПФУ у позивача був необхідний для призначення пенсії журналіста державного чи комунального ЗМІ 10-річний стаж на посадах, які прирівняні до відповідних посад державних службовців. Постановою Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року, постановленою за новим розглядом позову [PERSON] до УПФУ в Совєтському районі АР Крим про визнання бездіяльності протиправною та зобов’язання вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Совєтському районі АР Крим по ненарахуванню пенсії в порядку та розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу», зобов’язано нарахувати пенсію у зазначеному порядку та розмірі. Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року, яка набрала законної сили, ніким не змінена і не скасована, постанова Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року залишена без змін. Постановою Совєтського райсуду АР Крим від 13 травня 2013 року визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Совєтському районі АР Крим з не нарахування та не виплати [PERSON] пенсії недоотриманої у період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року протиправною, зобов’язано Управління нарахувати та виплатити [PERSON] різницю між пенсією, отриманою нею у період з 11 березня 2012 року до 10 січня 2013 року відповідно до Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» та пенсією, яку вона мала отримувати в порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». Ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2013 року вищезазначена постанова Совєтського райсуду АР Крим від 13 травня 2013 року залишена без змін. Таким чином, підтверджено право особи – журналіста державного або комунального засобу масової інформації – [PERSON] на отримання пенсії, при нарахуванні якої застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю відповідно до ст. 16 ч. 2 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» і даний факт встановлений судовими рішеннями та доказуванню при розгляді даної справи не підлягає. З матеріалів справи витікає, що 06 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до УПФУ в Совєтському районі АР Крим із заявою, в якій просила роз’яснити причини зниження розміру пенсії, який з урахуванням стажу роботи державної служби був визначений Управлінням у розмірі 82% її середньої заробітної плати за попередні роки і щорічно до набрання чинності нової редакції Закону України «Про державну службу» повинен збільшуватися, проте на теперішній час без об’єктивних на то причин розмір пенсії знижений і складає 80% її середньої заробітної плати, про що її не було повідомлено. На зазначену заяву УПФУ в Совєтському районі АР Крим за вих. № 11/М-01-10-32 від 18 вересня 2013 року листом надано відповідь про те, що оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2012 року, яке набрало законної сили 11 березня 2012 року, постанова Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року та ухвала Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року скасовані і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, управлінням на виконання вимог цієї ухвали згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України, з 11 березня 2012 року виплата нарахованої на виконання постанови Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року пенсії припинена, у зв’язку із скасуванням вказаних судових рішень. На підставі судових рішень за результатами нового розгляду, а саме, постанови Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року, яка набрала законної сили 10 січня 2013 року, Управлінням від 10 січня 2013 року проведено нарахування пенсії у розмірі і порядку, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». На підставі постанови Совєтського райсуду АР Крим від 13 травня 2013 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного суду АР Крим від 30 липня 2013 року залишена без змін, Управлінням була нарахована та виплачена різниця між пенсіями за період з 11 березня 2012 року по 10 січня 2013 року. А оскільки з 01 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, яким було внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», якими передбачено, що пенсія держслужбовцям призначається у розмірі 80 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року – страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, збільшення пенсії за роботу на державній службі понад 10 років, як передбачала попередня редакція статті, не встановлено. У зв’язку з чим з 10 січня 2013 року пенсія позивачці призначена з урахуванням змін діючого законодавства, тобто з урахуванням того, що розмір призначеної пенсії не може перевищувати 80% суми заробітної плати. Так, в силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким чином, пенсія є формою реалізації конституційного права громадян, на соціальний захист з боку держави. Отже, наявність у позивачки права на призначення пенсії у розмірі і порядку, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» є визначальною для вирішення даного спору. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, у тому числі, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. Відповідно до частини 2 статті 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР при нарахуванні пенсії журналісту державного або комунального засобу масової інформації застосовуються норми, методика та порядок нарахування пенсії державному службовцю. Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, із наступними змінами, передбачено, що право на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, із наявності страхового стажу для жінок – не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби – не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Відповідно до вимог ст. 80 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які узгоджуються з положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 N 22-1, заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Згідно з абз. 1 п. 37 вищезазначеного Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень вищезазначених норм Законів України, суд дійшов висновку про те, що право на одержання пенсії виникає за наявності певних умов Законів, зокрема, досягнення пенсійного віку та наявність певного страхового стажу, а у даному спорі, ще й певного стажу державного службовця. При цьому, здійснення права на відповідний вид пенсії проходить по декількох стадіях – звертання за при значенням пенсії, призначення і виплата пенсії. Тобто, для реалізації суб'єктивного права на пен сію громадянин повинен звернутися у відповідний ком петентний державний орган. Питаннями призначення пенсій займаються районні (міські) управління (відділи) соціального захисту за місцем проживання чи роботи громадян. Звертання за призначенням пенсії є вираження громадянином визначеному компетентно му органу соціального захисту наміру одержувати вста новлену законом пенсію. Воно носить однобічний, ви нятково правомочний характер і не вимагає будь-чиєї згоди. Порядок звертання за призначенням пенсії ре гулюється спеціальними правилами, у яких містяться певні гарантії здійснення й охорони права на пенсій не забезпечення. Звертання за призначенням пенсії може здійсню ватися в будь-який час після виникнення права на пен сію. Судовим розглядом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку здійснила реалізацію свого права на пенсію. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні позивачці протягом всього часу з моменту призначення пенсії за віком Управлінням проводилося призначення, припинення та перерахунок пенсії відповідно до судових рішень, постановлених під час судових розглядів. При цьому за цей час [PERSON] Управлінням було призначено пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16 грудня 1993 року, якою передбачалося збільшення розміру пенсії на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати за кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі, тобто у розмірі 82 відсотка. Проте за результатами нового розгляду на підставі постанови Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року залишена без змін, [PERSON] знову призначено пенсію у порядку та розмірі, встановленими ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу». При цьому пенсія була призначена у відповідності з діючим законодавством з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, яким було внесені зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу» та яким збільшення пенсії за роботу на державній службі понад 10 років, як передбачалося попередньою редакцією даної статі, не встановлено. Отже, аналізуючи положення вищенаведеного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 N 22-1, положення Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08 липня 2011 року, з огляду на те, що за первісною постановою Совєтського райсуду АР Крим від 09 листопада 2009 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2010 року залишена без змін, спірна пенсія позивачці призначалася з дати її звернення, проте в подальшому її виплата їй була припинена, а саме з 11 березня 2012 року і до набрання новоприйнятим рішенням суду законної сили, тобто до 10 січня 2013 року, враховуючи, що [PERSON] звернулася із заявою про призначення пенсії на час дії попередньої редакції ст. 37 Закону України «Про державну службу» та їй вже виплачувалася пенсія з врахуванням діючих на той час положень ст. 37 Закону України «Про державну службу», з врахуванням положень ч. 1 ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд дійшов висновку про те, що [PERSON] зберігала право на отримання належної їй пенсії згідно до редакції ст. 37 Закону України «Про державну службу», діючої на час призначення їй пенсії, а саме з часу звернення до відповідача з відповідною заявою про призначення пенсії, та за результатами нового розгляду на підставі постанови Совєтського райсуду АР Крим від 04 травня 2012 року, яка ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2012 року, відповідач повинен був відновити [PERSON] раніш призначену пенсію, оскільки розмір вже встановленої та виплачуваної позивачці пенсії не може бути зменшений та поставлений у залежність від судових розглядів та прийнятих за цей час змін законодавства. Разом з тим, вирішуючи питання про період, з якого Управлінням порушуються права [PERSON], суд вважає зазначити на наступне. Оскільки судовими рішеннями неодноразово встановлювалася наявність у позивачки права на отримання спірної пенсії з дня фактичного звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії та фактичне збереження цього права протягом всіх судових проваджень, суд вважає, що відповідач повинен був призначити та виплачувати [PERSON] пенсію в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, діючої до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, саме з винесення постанови Совєтським райсудом АР Крим від 04 травня 2012 року, у зв’язку з чим є підстави для зобов’язання відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] недоотриману пенсію з 04 травня 2012 року по час звернення до суду з дійсним позовом, а саме до 30 жовтня 2013 року, в межах заявлених позовних вимог. Що стосується строку звернення позивачки до суду суд виходить з наступного. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Дійсно позивачка звернулася до суду з відповідним позовом 30 жовтня 2013 року, а Управлінням проведено нарахування пенсії у порядку та розмірі, визначеними ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, з 01 січня 2013 року. Проте, як встановлено у судовому засіданні, при здійсненні цього нарахування Управління не повідомило позивачку, що пенсія призначена з врахуванням змін діючого законодавства, що також не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні. Крім того, відповідач не надав позивачу сам розрахунок перерахунку пенсії. Суд вважає, що такі обставини давали позивачці вважати, що призначення їй пенсії зроблено з врахуванням ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, діючої до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року. Тільки після письмового звернення до відповідача у вересні 2013 року, позивачці у вересні 2013 стало відомо, що призначення пенсії відбулося у порядку та розмірі, визначеними ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-ІV від 08 липня 2011 року, з 01 січня 2013 року. При цьому, посилання представника відповідача на те, що оскільки пенсія є щомісячною виплатою, у зв’язку з чим [PERSON] про новий розмір пенсії мала дізнатися вже у січні 2013 року, отримавши пенсію у новому розмірі, суд вважає необґрунтованими, адже, як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії [PERSON], починаючи з січня 2013 року позивачці неодноразово проводився перерахунок пенсії, що на думку суду не надавало позивачці можливості вважати, що призначення їй пенсії зроблено з врахуванням змін діючого законодавства. Враховуючи такі обставини, суд вважає, що про порушення права позивачу стало відомо саме у вересні 2013 року. Таким чином строк позивачкою не пропущений, тому поновленню не підлягає. Крім того, відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Так, частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду жодного доказу, що позивачка у спірний період не мала права на перерахунок пенсії, чи то не мала страхового стажу, стажу державного службовця, або не досягла пенсійного віку у цій період. Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до управління Пенсійного Фонду України в Совєтському районі Автономної Республіки Крим про визнання бездіяльність протиправною та зобов’язання нарахувати та виплатити недоотриману пенсію обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог позивачки у частині зобов’язання відповідача нараховувати та виплачувати вказану спірну пенсію у подальшому, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки статтею 104 КАС України передбачено, що до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Виходячи з положень даної норми судовому захисту підлягають порушені права. Позивачка припускає порушення її прав у майбутньому, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з положень даної норми судовому захисту підлягають саме порушені права. Позивачка припускає порушення її прав у майбутньому, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, у зв’язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Разом з тим, за правилами статті 162 КАС України у разі задоволенні позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень і його скасування. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод та інтересі людини і громадянина від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. У позові [PERSON] просила суд зобов’язати нараховувати та виплачувати спірну пенсію у майбутньому, в частині яких судом у задоволенні відмовлено, при цьому, враховуючи необхідність повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, про захист яких вона просила,

Результат розгляду: partial