Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду АР Крим з позовом (з урахуванням змін та уточнень) до Державної податкової інспекції в м. Євпаторія АР Крим ДПС, Головного управління Міндоходів в АР Крим, Міністерства доходів і зборів України, Управління Пенсійного фонду України в м. Євпаторія АР Крим, Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим, Пенсійного фонду України, вимоги якого, виходячи з його змісту, зводяться до зобов'язання: - ДПІ у м. Євпаторії скасувати накази №100-л від 01.09.1997р., №32-л від 21.04.1998р., №4-л від 03.04.2000р., №2-л від 04.05.2000р., №90-л від 04.09.2000р., №168-л від 30.11.2001р. про переміщення за посадами по службі; - ДПІ у м. Євпаторії скасувати запис у трудовій книжці за №54 від 17.11.2005р. про звільнення з посади; - ДПІ у м. Євпаторії скасувати протоколи №,№1,1 від 22.01.2004р. засідання комісії по визначенню економічного стажу та стажу державної служби; - ДПІ у м. Євпаторії скасувати накази №,№8,9 від 26.01.2004р. до протоколів №1 від 22.04.2004р.; - ДПІ у м. Євпаторії провести донарахування заробітної плати з урахуванням різниці у посадовому окладі з урахуванням доплати за звання, за вислугу років, надбавки за особливу роботу, відповідно до постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. в розмірі 50% посадового окладу, рангу, надбавки за високі показники у роботі відповідно до постанови КМ України №1592 від 31.12.1996р. в розмірі 50% з урахуванням посадового окладу та вислуги років, відповідно до Указу Президента України №575 від 20.06.2002р. в розмірі 100% з урахуванням посадового окладу, рангу, вислуги років, премії, матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на соціально-побутові потреби, відповідно до Постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. та допомоги у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі 10-ти окладів, згідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних окладів, оплату додаткових та основних відпусток, компенсації за невикористані відпустки та оплату лікарняних листів за період роботи з 01.06.1997р. по 17.11.2005р.; - ДПІ у м. Євпаторії донарахувати економічний стаж роботи для обрахування грошової винагороди за вислугу років; - ДПІ у м. Євпаторії, ГУ Міндоходів в АР Крим, Міндоходів України скасувати довідки про заробітну плату, донарахувати та сплатити різницю недоплачених доходів з включенням до довідки про заробіток для подальшого перерахування пенсії за період роботи в ДПІ у м. Євпаторії з 22.06.1992р. по 17.11.2005р.; - УПФУ у м. Євпаторії, ГУ ПФУ України в АРК, ПФУ перевірити правильність нарахування пенсії за персональною обліковою карткою №176616 та даних відомостей на виплату заробітної плати; - ДПІ у м. Євпаторії провести донарахування повного середнього заробітку з урахуванням інфляції з 17.11.2005р. по день фактичного розрахунку; - УПФУ у м. Євпаторії провести перевірку правильності даних. викладених у довідці №279 від 17.11.2005р. на їх відповідність діючому законодавству, з урахуванням того, що посадові особи ДПІ повинні були провести нарахування та виплату надбавки за вислугу років відповідно до Постанови КМ України №1013 від 02.09.1993р.; - ДПІ у м. Євпаторії, ГУ Міндоходів в АР Крим перевірити цільове використання фонду оплати праці та його утворення за період з 1992р.-2005р. та перевірити законність використання фонду на надання матеріальної допомоги на оздоровлення; - УПФУ у м. Євпаторії, ГУ ПФУ України в АРК, ПФУ провести корегування стажу та заробітної плати та перерахувати базову пенсію призначену, як державному службовцю у послідуючих перерахунках; - УПФУ у м. Євпаторії провести донарахування компенсації з урахуванням інфляції за недоотриману пенсію за період з 18.11.2005р. з урахування всіх донарахувань; - визнати дії постійно діючої комісії профкому ДПІ у м. Євпаторії по визначенню надбавок, скасувавши справи для обрахування базової пенсії та довідки послідуючих перерахунків, перерахувавши їх у відповідності до законодавства; - визнати дії відповідачів незаконними, некомпетентними, неправомірними; - розглянути питання про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано незаконністю дій відповідачів, які допустили порушення прав позивача, у зв'язку з видачею невірних довідок про розмір заробітної плати, призначенням та виплатою пенсії на підставі Закону України "Про державну службу". Ухвалою Окружного адміністративного суду АР Крим від 01.10.13року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2014 року позовні вимоги до ДПІ в м. Євпаторія АР Крим ДПС, ГУ Міндоходів в АР Крим, Міністерства доходів і зборів України про зобов'язання: - скасувати накази №100-л від 01.09.1997р., №32-л від 21.04.1998р., №4-л від 03.04.2000р., №2-л від 04.05.2000р., №90-л від 04.09.2000р., №168-л від 30.11.2001р. про переміщення за посадами по службі; - скасувати запис у трудовій книжці за №54 від 17.11.2005р. про звільнення з посади; - скасувати довідки про заробітну плату, донарахувати та сплатити різницю недоплачених доходів з включенням до довідки про заробіток для подальшого перерахування пенсії за період роботи в ДПІ у м. Євпаторії з 22.06.1992р. по 17.11.2005р., залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду на підставі ст.100 КАС України. Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 01.10.13 у справі № 2а-14102/12/0170/6 у задоволенні позову [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в м. Євпаторія АР Крим, Пенсійного фонду України, Головного Управління Пенсійного фонду України в АР Крим, Міністерства доходів і зборів України, Державної податкової інспекції у м. Євпаторії АР Крим Державної податкової служби, Головного управління Міндоходів в АР Крим про визнання протиправними дій та спонукання до виконання певних дій - відмовлено. На зазначене судове рішення від позивача надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Ухвалою колегії суддів Севастопольського апеляційного адміністративного суду відповідач ДПІ в м. Євпаторії АР Крим замінено на відповідача Євпаторійську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ Міндоходів в АР Крим. Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом першої інстанції, позивач [PERSON] у період 1992-2005р.р. проходила державну службу на відповідних посадах у ДПІ в м. Євпаторії. Наказом Євпаторійської ОДПІ в АР Крим №156-л від 17.11.2005р. позивач звільнена з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу по контролю в галузі ЗЕД, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування державній служби, відповідно до п.3 ст.30 Закону України "Про державну службу". На даний час [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ у м. Євпаторії з 18.11.2005р. Згідно поданої заяви від 01.11.05 позивачу з 28.11.05 призначена пенсія за віком як держслужбовцю, відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. (далі - Закон №3723). До стажу державної служби позивача включені періоди роботи у ДПІ м. Євпаторії, які складають загалом 13 років 4 місяці 27 днів. Загальний трудовий стаж визначений в розмірі 38 років 08 місяців. Зазначений розрахунок проведений УПФУ на підставі довідок, виданих ДПІ у м. Євпаторії, що на думку позивача є невірним. Вважає, що необхідно було врахувати всі виплати, які вона отримували при проходженні державної служби та врахувати в стаж державної служби стаж її роботи на економічних посадах. Правовідносини, що склалися між сторонами, пов'язані з проходженням державної служби та призначенням та виплатою пенсії, врегульовано Законами України "Про державну службу", "Про пенсійне забезпечення", Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМ України від 03.05.1994 р. №283. Згідно ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пунктом 4 Порядку №283 передбачено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Згідно з п.2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), у тому числі, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців та на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком. У додатку до Порядку обчислення стажу державної служби вказаний перелік органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, які на той час відносились до державних органів. Відповідно до п.3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час роботи, зокрема, на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони займали посади державних службовців. Під терміном «просування по службі» Національне агентство України з питань державної служби розуміє безпосередній перехід з посади службовця на посаду державного службовця, передбачену статтею 25 Закону України № 3723 в період роботи в державних органах, які передбачені пунктом 2 Порядку № 283 та додатку до нього. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працювала на посадах економіста на підприємствах, які не відносяться до державних органів, а в державних органах з 22.06.1992р. по 17.11.2005р. Отже, цей період роботи може бути включений лише до стажу, необхідного для встановлення надбавки за вислугу років під час роботи, а стаж державної служби, необхідний для надання додаткової оплачуваної відпустки та призначення пенсії державного службовця має обчислюватися з дня призначення на посаду державного службовця. У довідці ДПІ у м. Євпаторії від 17.11.05 для нарахування (призначення) пенсії позивачу враховано надбавку за вислугу років у розмірі 20%, яка обчислена залежно від стажу державної служби. Відповідно до ч.2-7 ст.33 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців установлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісяця у процентах до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг та в залежності від стажу державного службовця у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам державної податкової служби, які мають спеціальне звання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 р. №1013 (далі - Порядок №1013). Відповідно до п.1 цього Порядку до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: в органах державної податкової служби; - на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. №283; - на підприємствах, установах, в організаціях на посадах бухгалтерів, економістів, фінансистів, юристів, інженерів-програмістів, інженерів-системотехніків, інженерів-електроніків, якщо ці працівника мали спеціальну освіту, працювали за фахом та перейшли на роботу до податкової адміністрації (інспекції) і зараховані на відповідну посаду. Згідно з п.2 Порядку №1013 винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%. Відповідно до ч.1-2, 3 п.3 Порядку №1013 розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби з питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років. Враховуюче зазначене, у заробіток при призначенні (перерахунку) пенсії за нормами Закону №3723 працівникам органів державної податкової служби, які мають спеціальне звання, враховується надбавка за вислугу років, обчислена залежно від стажу її служби, визначеного відповідно до Порядку №283. Згідно до наказу ДПІ у м. Євпаторії №8-л від 26.01.04 позивачу визначений стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років на 01.01.04 на підставі протоколу №1 від 22.01.04 засідання постійно діючої комісії по визначенню стажу для виплати винагороди за вислугу років 17 років 02 місяці 29 днів, що передбачено Порядком №1013. Наказом ДПІ у м. Євпаторії №9-л від 26.01.04 позивачу вставлений стаж державної служби на 01.01.04 на підставі протоколу №1 від 22.01.04 засідання постійно діючої комісії по визначенню стажу держслужби 11 років 06 місяців 09 днів, який розраховано відповідно до Порядку №283. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що винагорода за вислугу років, вказана в довідці для нарахування пенсії, яка виплачується посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, згідно Постанови №1013, не належить до надбавок, які враховуються при нарахуванні пенсії державного службовця. Отже, при нарахуванні пенсії, призначеної відповідності до ст.37 Закону №3723, [PERSON] обґрунтовано врахована надбавка за стаж роботи на час звільнення з держслужби 17.11.2005р. - 13 років 4 місяців 27 днів (20%), згідно з Порядком №283. Щодо надбавки за особливі умови праці, яка призначалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.12. 1996 р. №1592 "Про умови оплати праці працівників органів державної служби" (далі - Постанова №1592) і надбавки за особливі умови роботи, кваліфікацію та інтенсивність праці згідно Указу Президента України від 20.06.2002 р. №575 "Про посилення соціального захисту працівників органів державної податкової служби" (далі - Указ №575), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідно до п.п. "д" п.5 Постанови №1592 (у редакції на час спірних правовідносин) головам державних податкових адміністрацій у межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працюючих надавалося право керівникам підрозділів, спеціалістам і службовцям, особам начальницького складу надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за спеціальне звання або ранг державного службовця чи окладу грошового утримання. Підпункт 2 "д" п.5 Постанови №1592 втратив чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Указом передбачено встановлення посадовим особам та іншим державним службовцям органів державної податкової служби, крім осіб начальницького складу податкової міліції, надбавку за особливі умови роботи, кваліфікацію та інтенсивність праці у розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання або ранг державного службовця і надбавки за вислугу років, однак втратив свою чинність на підставі Указу Президента України від 30.03.2006р. №272/2006 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України з питань оплати праці". Відповідно до ст. 371 Закону №3723 у разі підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. На момент перерахунку пенсії [PERSON], а саме на 1 квітня 2006 р., 1 травня 2007 р. та 1 лютого 2008 р., у зв'язку із втратою чинності п.п.2 п.4 постанови №1592 та Указу №575, надбавки за особливі умови роботи, кваліфікацію та інтенсивність праці працівникам податкових органів не встановлювались та не виплачувались. Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ Міндоходів в АРК та Міндоходів України у правовідносинах з позивачем, оскільки Законом України "Про державну податкову службу України" від 04.12.1990 р. №509-ХІІ до повноважень відповідачів не віднесена функція контролю за нарахуванням заробітної плати, правильним розрахунком стажу, та виплат та надання довідок працівникам органів ДПС. В свою чергу, ГУ ПФУ в АР Крим та ПФУ не вчинили будь-яких дій щодо призначення (перерахунку) пенсії позивачу як держслужбовцю. [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ м. Євпаторії, яке повинно дотримуватися вимог пенсійного законодавства при вирішенні зазначених питань. Дані відповідачі не наділені владними повноваженнями вчиняти певні дії відносно пенсійного забезпечення [PERSON], а в задоволенні її вимог до даних відповідачів судом першої інстанції правомірно відмовлено. Щодо виплати пенсії з урахуванням інфляції ( в межах строку звернення до суду), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог та зазначає наступне. Відповідно до ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно з ст.3 Закону №2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за зазначений період нарахування та виплата позивачу пенсії здійснювалася вчасно та в повному обсязі нарахувань. Відповідно до ст.2 ст. Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 р. №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв'язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Щодо вимог про розгляд питання про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що пунктом 1 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995р. №4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 р. №5) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не зазначено, у чому конкретно полягає моральна шкода, не визначено її розмір, не зазначено, з яких міркувань вона виходила, зазначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, уважності та справедливості. Така правова позиція неодноразово знаходила своє підтвердження у практиці Вищого адміністративного суду України. Відтак, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню. Щодо вимог про зобов'язання відповідачів УПФ м. Євпаторії провести виплату донарахованих сум за рахунок бюджету Держави України та стягнути донараховані суми з винних осіб. Колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту права не передбачений КАС України та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні даних вимог. В той же час колегія суддів заначає, що з врахуванням статті 11 КАС України належить частково задовольнити позовні вимоги та зобовязати Євпаторійську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів України в АР Крим видати довідку про заробітну плату з урахуванням фактично одержуваної матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань і УПФУ в м. Євпаторії АР Крим здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2013 року з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, виходячи з наступного. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95ВР "Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою статті 33 Закону № 3723-XII передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування. Верховний суд України у постанові від 20 лютого 2012 року дійшов правового висновку, що за змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи та підтвердив в судовому засіданні представник відповідача Євпаторійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів України в АР Крим, позивач в період своєї роботи отримувала дані види допомог, відповідно, з них сплачувалися страхові внески та вони повинні бути враховані при обчисленні пенсії. В той же час колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зазначених нижче позовних вимог щодо зобов'язання: - ДПІ у м. Євпаторії скасувати протоколи від 22.01.2004р. засідання комісії по визначенню економічного стажу та стажу державної служби; - ДПІ у м. Євпаторії скасувати накази до протоколів №1 від 22.04.2004р.; - ДПІ у м. Євпаторії провести донарахування заробітної плати з урахуванням різниці у посадовому окладі з урахуванням доплати за звання, за вислугу років, надбавки за особливу роботу, відповідно до постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. в розмірі 50% посадового окладу, рангу, надбавки за високі показники у роботі відповідно до постанови КМ України №1592 від 31.12.1996р. в розмірі 50% з урахуванням посадового окладу та вислуги років, відповідно до Указу Президента України №575 від 20.06.2002р. в розмірі 100% з урахуванням посадового окладу, рангу, вислуги років, премії, матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на соціально-побутові потреби, відповідно до Постанови КМ України №2288 від 13.12.1999р. та допомоги у зв'язку з виходом на пенсію в розмірі 10-ти окладів, згідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", вихідної допомоги у розмірі трьох середньомісячних окладів, оплату додаткових та основних відпусток, компенсації за невикористані відпустки та оплату лікарняних листів за період роботи з 01.06.1997р. по 17.11.2005р.; - ДПІ у м. Євпаторії донарахувати економічний стаж роботи для обрахування грошової винагороди за вислугу років; - ДПІ у м. Євпаторії провести донарахування повного середнього заробітку з урахуванням інфляції з 17.11.2005р. по день фактичного розрахунку; - УПФУ у м. Євпаторії провести донарахування компенсації з урахуванням інфляції за недоотриману пенсію за період з 18.11.2005р. по липень 2012 року з урахуванням всіх донарахувань; - визнання дій постійно діючої комісії профкому по визначенню надбавок, скасування довідок для обрахування базової пенсії та довідок наступних перерахунків, протиправними та зазначає про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, та, відповідно, залишення даних позовних вимог без розгляду, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернувся 14 грудня 2012 року. Відповідно до частини першої статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу, зокрема згідно пункту 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах. За змістом статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України відновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом за наявності поважної причини цього пропуску. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Колегія суддів також зазначає, що доводи позову, що про порушення своїх прав позивач дізналася тільки після отримання довідки від 24.07.2012 року та після вивчення всіх матеріалів, є неспроможними, оскільки позивач, отримуючи щомісячно заробітну плату, а в подальшому і пенсію, була обізнана про їх розмір та об'єктивно не була позбавлена можливості, при незгоді, звернутися до відповідачів та ознайомитися з документами щодо нарахувань їй заробітної плати та пенсії, а також до суду. Щодо посилань позивача на статтю 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли в зв'язку з проходженням та звільненням позивача з публічної служби і згідно статті 99 КАС України до даних правовідносин належить застосовувати місячний строк. Щодо інших (з приводу пенсійного забезпечення) правовідносин застосовується шестимісячний строк звернення до суду. Таким чином, відсутні підстави для застосування інших, ніж визначені статтями 99, 100 КАС України, правил щодо строків звернення до адміністративного суду. Дані правові позиції щодо строків звернення до суду висловлені Верховним судом України в постановах від 15.10.2013 року та 10.12.2013 року. На підставі викладеного, судова колегія вважає, що постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зазначених вище вимог підлягає скасуванню, а адміністративний позов в цій частині - залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду на підставі статей 99, 100, 155 Кодексу адміністративного судочинства України.

Результат розгляду: partial