Рішення адміністративного суду від 2014-02-19 00:00:00+02

у листопаді 2013 року Шаргородська ЦРЛ звернулася до суду з указаною позовною заявою, зазначивши, що згідно державного акту на право постійного користування землею, виданого Шаргородською районною Радою народних депутатів Шаргородського району Вінницької області, Шаргородському територіальному медичному об'єднанню було надано у постійне користування земельну ділянку площею 5,0973 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земельну ділянку надано у постійне користування для розміщення та обслуговування медичних закладів відповідно до рішення Шаргородської районної Ради народних депутатів від 23.09.1994 року № 2-22. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 22. 14 квітня 2010 року Шаргородській ЦРЛ відділом Держкомзему у Шаргородському районі Вінницької області видано довідку за № 255 про те, що згідно державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, станом на 1.01.2011 року на території Шаргородської міської ради у власності та користуванні Шаргородської ЦРЛ знаходяться земельні ділянки, загальною площею 5,0723 га земель в межах населеного пункту, в тому числі 5,0639 га земель громадського призначення та 0,0084 га земель, що використовуються для технічної інфраструктури. Як стало відомо позивачу, рішенням 1 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 21.12.2010 року № 18 про внесення змін та доповнень до рішень міської ради внесено зміни, а саме: п.1.1 рішення викладено у новій редакції: про надання ФОП [PERSON] дозволу на попереднє погодження місця розташування об'єктів на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться на [ADDRESS] (біля ЦРЛ), однак, при цьому не зазначено номер. Окрім того, рішенням 15 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 25.10.2012 року № 21, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться на [ADDRESS] [PERSON]. У плані меж земельної ділянки зазначено межі, при цьому не вказано жодним чином про землі ЦРЛ, а навпаки, безпідставно відображено замість земель ЦРЛ землі міської ради, а земельна ділянка, виділена [PERSON] із земель, які знаходяться в постійному користуванні Шаргородської ЦРЛ. Рішенням 5 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 29.04.2011 року № 88 Шаргородській ЦРЛ надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для обслуговування будівель ЦРЛ і зазначено розмір земельної ділянки, орієнтовною площею 5,1 га. Також рішенням 18 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 28.03.2013 року № 247 надано дозвіл Шаргородській ЦРЛ на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для медичних послуг населенню із земель оздоровчого призначення, орієнтовною площею 5,0723 га в [ADDRESS], а не як зазначено в новому рішенні 19 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради № 279 від 21.05.2013 року про затвердження Шаргородській ЦРЛ проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,4631 га в постійне користування. В усіх попередніх рішеннях Шаргородської міської ради були зазначені розміри земельної ділянки, які вказані в Державному акті на постійне користування, тобто, 5,0723 га, а не 4,4631 га, як зазначено в останньому рішенні. Про порушення своїх прав Шаргородська ЦРЛ дізналась після того, як 6.06.2013 року було отримано технічну документацію по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Шаргородській ЦРЛ і з-поміж документації знаходилось нове рішення 19 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради № 279 від 21.05.2013 року. Вважаючи указані вище рішення відповідача незаконними, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення Шаргородської ЦРЛ з адміністративним позовом до суду та визнати незаконними і скасувати рішення 1 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 21.12.2010 року № 18 про внесення змін та доповнень до рішення міської ради в частині п. 1.1 про надання ФОП [PERSON] дозволу на попереднє погодження місця розташування об'єктів на розробку проектів відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по [ADDRESS] (біля ЦРЛ) та рішення 15 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради від 25.10.2012 року № 212 в частині пунктів 1.3, 4 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності і право користування та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], площею 0,0900 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по [ADDRESS], а також рішення 19 сесії 6 скликання Шаргородської міської ради № 279 від 21.05.2013 року про затвердження Шаргородській ЦРЛ проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 4,4631 га в постійне користування. У судовому засіданні представник позивача - Шаргородської ЦРЛ - Шейгець Н.І. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначила, зокрема, що Шаргородська ЦРЛ як суміжний землекористувач не погоджувала меж земельної ділянки, яка планувалась для виділення [PERSON], за лікарню погодження здійснено міською радою. Також представник позивача пояснила, що про оскаржувані рішення позивач дізнався у червні 2013 року, тобто після того, як одержав від проектної організації технічну документацію, у якій містилося одне з оскаржуваних рішень, а саме № 279 від 21.05.2013 року. Після одержання технічної документації, позивач також з'ясував про наявність рішень відповідача від 21.12.2010 року № 18 та від 25.10.2012 року № 212. Представник відповідача - Шаргородської міської ради Баланчук О.А. у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, зокрема, зазначила, що відповідач дійсно, затверджуючи технічну документацію [PERSON], не перевірила наявність погодження меж земельної ділянки суміжним землекористувачем - Шаргородською ЦРЛ. При цьому, остання не погоджувала меж земельної ділянки, яка планувалась для виділення [PERSON], за лікарню погодження здійснено міською радою. Окрім того, представник відповідача вважає, що позивач строків звернення до суду не порушив, оскільки на сесії, на яких приймались оскаржувані рішення представник позивача не запрошувався, а копії прийнятих рішень відповідач позивачу не направляв. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області Голоднюк В.М. у судовому засіданні, зокрема, зазначив, що Шаргородська ЦРЛ не погоджувала меж земельної ділянки, яка планувалась для виділення [PERSON] При цьому, на час затвердження [PERSON] технічної документації у 2012 році Шаргородська ЦРЛ була суміжним землекористувачем, оскільки користувалась земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею, а відтак, погодження меж земельної ділянки Шаргородською ЦРЛ було обов'язковим. Представник третьої особи - [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Зазначив, зокрема, що справа не підсудна Шаргородському районному суду як адміністративному суду, що позивач пропустив строки звернення до суду, оскільки про порушення свого права дізнався 24.05.2013 року, коли головний лікар Шаргородської ЦРЛ підписала акт про перенесення в натуру меж земельної ділянки. Також представник [PERSON] вказав, що позивачем не доведено свого правонаступництва Шаргородського територіального медичного об'єднання, якому у 1994 році було видано акт на право постійного користування землею. Відтак, на думку [PERSON], Шаргородська ЦРЛ не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою, переданою у власність [PERSON], а тому Шаргородська міська рада, як власник землі правомірно погодила межі земельної ділянки, яка планувалась для виділення [PERSON] Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. 26 травня 1993 року за № 85 було зареєстровано територіальне медичне об'єднання Шаргородського району та його Статут, що підтверджується розпорядженням голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області (а.с.141). Згідно розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області від 7.06.2005 року № 197 та рішення Шаргородської районної ради Вінницької області від 14.10.2005 року № 342, Шаргородське територіальне медичне об'єднання реорганізовано у Шаргородську центральну районну лікарню (а.с.48,49). Із довідки з ЄДРПОУ № 644167, Статуту Шаргородської ЦРЛ, свідоцтва про державну реєстрацію Територіального медичного об'єднання Шаргородського району, довідок з ЄДРПОУ № 6298 та АБ № 393724, а також реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи у зв'язку з ліквідацією вбачається, що Шаргородська центральна районна лікарня є правонаступником ліквідованого територіального медичного об'єднання Шаргородського району (а.с.40-46, 142-145). Згідно розпорядження представника Президента України № 143 від 16.09.1993 року, головному лікарю Шаргородського районного медичного територіального об'єднання передано право на управління та розпорядження матеріально-технічною базою і майном лікувально-діагностичних закладів, а також територією і землею цих лікувальних закладів. У додатку до даного розпорядження, серед майна, переданого в розпорядження районного територіального медичного об'єднання значиться, зокрема, Шаргородська рай лікарня (а.с.146). Рішенням Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 23.09.1994 року № 2-22, ухвалено видати Шаргородському територіальному медичному об'єднанню державні акти на право постійного користування землею загальною площею 34,6712 га згідно з додатком. У додатку до даного рішення, серед об'єктів Шаргородського територіального медичного об'єднання, яким видаються державні акти на право постійного користування землею значиться, зокрема, Шаргородська центральна районна лікарня із площею земельної ділянки 5,0973 га (а.с.147). 31 жовтня 1994 року Шаргородська районна Рада народних депутатів на підставі свого ж рішення від 23.09.1994 року № 2-22 видала Шаргородському територіальному медичному об'єднанню державний акт на право постійного користування землею І-ВН № 002804. Згідно із зазначеним державним актом, земельна ділянка площею 5,0973 га передана у постійне користування для розміщення та обслуговування медичних закладів (а.с.148,149). Отже, усе вище викладене свідчить про те, що земельна ділянка, яка передавалась у постійне користування Шаргородському територіальному медичному об'єднанню, правонаступником якого є Шаргородська центральна районна лікарня на підставі державного акта на право постійного користування землею І-ВН № 002804, призначалась для розміщення на ній Шаргородської ЦРЛ, як медичного закладу. Що власне і було зроблено, оскільки саме Шаргородська ЦРЛ розміщувалась та продовжує розміщуватись на земельній ділянці, зазначеній у державному акті І-ВН № 002804. Рішенням № 279 від 21.05.2013 року, Шаргородська міська рада Вінницької області затвердила проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Шаргородської ЦРЛ (а.с.52). Згідно накладної від 6 червня 2013 року, Шаргородська ЦРЛ одержала від проектної організації ПП «Геопростір-ГС» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Шаргородської ЦРЛ для обслуговування будівель закладів охорони здоров'я, яка розташована в межах м. Шаргород, вул. Пархоменка, 9 (а.с.53). Одержавши зазначений вище проект землеустрою, позивач з'ясував, що земельна ділянка, яка запланована йому для відведення у постійне користування межує із земельною ділянкою [PERSON]. Окрім того, позивачем було одержано витяг із рішення Шаргородської міської ради Вінницької області від 25.10.2012 року № 212, яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на території Шаргородської міської ради Вінницької області, за адресою [ADDRESS], цим же рішенням вирішено передати зазначену земельну ділянку у власність [PERSON] з видачею державного акта (а.с.16,51). На час затвердження відповідачем технічної документації на земельну ділянку [PERSON], позивач на підставі державного акта на право постійного користування землею І-ВН №002804 був користувачем земельної ділянки, яка межувала із земельною ділянкою, що планувалась для передачі у власність [PERSON], а відтак, межі земельної ділянки останнього слід було погоджувати з Шаргородською ЦРЛ. Разом із тим, як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], затвердженої рішенням відповідача № 279 від 21.05.2013 року, Шаргородська ЦРЛ не погоджувала меж земельної ділянки (а.с.133-139). Так, у акті встановлення та закріплення меж земельної ділянки від 20.03.2011 року зазначено, що представником ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у присутності представника Шаргородської міської ради, [PERSON] та суміжних землевласників та землекористувачів [PERSON] та [PERSON] складено цей акт про те, що в натурі (на місцевості) проведено встановлення меж земельної ділянки [PERSON] Суміжними землевласниками та землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж не заявлено. Спірні питання відсутні (а.с.138). Проте, на переконання суду, дані, зафіксовані у акті, не відповідають дійсності, оскільки при встановленні меж земельної ділянки [PERSON] був відсутній один із суміжних землекористувачів - Шаргородська ЦРЛ, що у свою чергу, виключає правильність, повноту та об'єктивність проведеного встановлення меж земельної ділянки [PERSON] Із абрису зовнішніх меж земельної ділянки землевласника (землекористувача), який міститься на звороті зазначеного вище акта, вбачається, що погодження меж земельної ділянки [PERSON] вчинено [PERSON], [PERSON] та представником Шаргородської міської ради (а.с.138). У той же час, у технічній документації на земельну ділянку [PERSON] міститься опис суміжних землевласників та землекористувачів та схематично зображено земельну ділянку [PERSON] Як вбачається із опису меж: від А до Б землі міської ради, від Б до В землі [PERSON], від В до Г землі [PERSON], від Г до Д вулиця Коцюбинського та від Д до А землі міської ради (ЦРЛ) (а.с.139). Таким чином, у самій технічній документації земельної ділянки [PERSON] констатується, що від Д до А земельна ділянка [PERSON] межує з земельною ділянкою Шаргородської ЦРЛ. З огляду на встановлені обставини, визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із такого. Згідно ч. 1 ст. 193 ЗК України, Державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення). Статтею 194 ЗК України встановлено, що призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою. Державний земельний кадастр включає: а) кадастрове зонування; б) кадастрові зйомки; в) бонітування ґрунтів; г) економічну оцінку земель; ґ) грошову оцінку земельних ділянок; д) державну реєстрацію земельних ділянок; е) облік кількості та якості земель (ст. 196 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення). Статтею 198 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Таким чином, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є обов'язковою складовою технічної документації на конкретну земельну ділянку і без такого погодження технічна документація не може бути затверджена, зокрема, органом місцевого самоврядування. Проте, затверджуючи [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в [ADDRESS], відповідач належним чином не перевірив технічну документацію, що є однією із причин ухвалення протиправного рішення. Таке твердження суду ґрунтується на тому, що як було встановлено вище, на час затвердження відповідачем технічної документації [PERSON], позивач на підставі державного акта на право постійного користування землею І-ВН №002804 був користувачем земельної ділянки, яка межувала із земельною ділянкою, що планувалась для передачі у власність [PERSON], а відтак, межі земельної ділянки останнього слід було погоджувати з Шаргородською ЦРЛ, проте, у супереч зазначених вище вимог Земельного кодексу України цього зроблено не було. Отже, відповідачем порушено право позивача погоджувати або не погоджувати межі земельних ділянок, які передаються іншим особам та межують із земельною ділянкою позивача. Дане порушення призвело до того, що як стверджує позивач, [PERSON] було надано у власність частину земельної ділянки, яка перебувала у постійному користуванні позивача на підставі державного акта на право постійного користування землею І-ВН № 002804. При цьому, відповідач попередньо не вилучав у позивача відповідну частину земельної ділянки. Суд вважає, що зазначені вище порушення прав позивача сталися через невідповідність технічної документації, виготовленої ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що виразилось у неправильному визначенні проектною організацією суміжних землекористувачів, з якими слід погоджувати межі земельної ділянки [PERSON] У той же час, на переконання суду, порушення прав позивача можна було б уникнути, за умови, якби відповідач належним чином здійснив підготовку до затвердження та, власне затвердження технічної документації, зокрема, перевірив би правильність технічної документації, достовірність унесених до неї даних. Оскільки ретельна перевірка техдокументації виявила б, що насправді межі земельної ділянки погоджувались не з усіма суміжними землекористувачами, а відтак, у затвердженні технічної документації слід було б відмовити. У судовому засіданні представник відповідача визнала, що Шаргородською міською радою належним чином не перевірялась технічна документація, виготовлена [PERSON], у тому числі, щодо погодження меж земельної ділянки усіма суміжними землекористувачами, тобто, не перевірено чи вірно ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» визначив межі земельної ділянки [PERSON] Згідно ст.ст. 19, 55 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтями 152, 155 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 162 КАС України передбачено, що суд може визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень. Згідно із частиною 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. У силу частини 2 ст. 72 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, в порушення положень частини 2 ст. 71 КАС України не довів належними та допустимими доказами правомірності свого рішення від 25.10.2012 року, в частині яка оскаржується. Таким чином, усе зазначене вище переконує суд у тому, що ухвалюючи рішення від 25.10.2012 року № 212, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] на території Шаргородської міської ради Вінницької області, за адресою [ADDRESS] та в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території Шаргородської міської ради Вінницької області, за адресою [ADDRESS] та видачі йому державного акта на право власності на дану земельну ділянку, відповідач діяв не у спосіб та не в порядку, визначеному Конституцією та законами України, а відтак, наслідком таких рішень відповідача є порушення прав позивача на земельну ділянку, якою він користується. На підставі вище викладеного, суд прийшов до висновку, що позов в частині визнання протиправними та скасування пункту 1.3 та пункту 4 зазначеного вище рішення, в частині, що стосується [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про визнання протиправним та скасування підпункту 1.1 рішення відповідача № 18 від 21.12.2010 року, суд виходить із такого. Ураховуючи практику застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, можна зробити висновок, що правовий акт - це офіційний письмовий документ, що породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на регулювання суспільних відносин. Правові акти поділяються на нормативні акти, які встановлюють норми права, що регулюють певну сферу суспільних відносин, та індивідуальні акти, що породжують конкретні права та обов'язки для конкретних суб'єктів права. Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки, стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований. Із зазначеного вище рішення відповідача вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на попереднє погодження місця розташування об'єктів на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться у м. Шаргород по [ADDRESS] (біля ЦРЛ) (а.с.50). Водночас, позивач не довів факт застосування саме до нього оскаржуваного рішення або того, що він є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього рішення, оскільки зазначення в оскаржуваному рішенні про те, що земельна ділянка, про яку йдеться у ньому знаходиться біля ЦРЛ є лише своєрідним орієнтиром місця розташування земельної ділянки [PERSON] Отже, суд приходить до висновку про те, що рішенням Шаргородської міської ради Вінницької області № 18 від 21.12.2010 року права та законні інтереси позивача жодним чином не порушені, а відтак, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №279 від 21.05.2013 року, суд виходить із наступного. Рішенням Шаргородської міської ради Вінницької області № 247 від 28.03.2013 року, позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для медичних послуг населенню із земель оздоровчого призначення орієнтовною площею 5,0723 га, яка знаходиться в м. Шаргород по [ADDRESS]. Зобов'язано Шаргородську ЦРЛ подати на затвердження проект землеустрою (а.с.20). 20 травня 2013 року Шаргородська ЦРЛ звернулася до відповідача з клопотанням про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Шаргородській ЦРЛ для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров'я та соціальної допомоги, яка розташована в межах м. Шаргород, вул. Пархоменка, 9 (а.с.128). Згідно із пунктами 9.1 та 9.2. Статуту Шаргородської ЦРЛ, головний лікар Шаргородської ЦРЛ вирішує питання діяльності ЦРЛ, несе відповідальність за результати господарської діяльності ЦРЛ, використання наданого їй комунального майна, діє без довіреності від імені лікарні, підписує від її імені документи, користується правом розпорядження майном лікарні (а.с.41-46). Із технічної документації, яку Шаргородська ЦРЛ надала на затвердження відповідачу (а.с.54-90) вбачається, що головний лікар Шаргородської ЦРЛ Сорочинська Т.В. погодила від імені лікарні перенесення в натуру (на місцевість) меж зон обмежень, про що підписала відповідний акт від 24.05.2013 року (а.с.79). Окрім того, головний лікар Шаргородської ЦРЛ погодила межі та площу 4,4631 га земельної ділянки, яка надається в постійне користування лікарні, прийняла на зберігання межові знаки у кількості 14 шт., про що підписала акт приймання-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки Шаргородської ЦРЛ, для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров'я та соціальної допомоги від 14.05.2013 року та план розміщення земельної ділянки (експлікація земельних угідь) (а.с.77,78, 80,81). Таким чином, усе вище викладене переконує суд у тому, що узгоджуючи межі та площу земельної ділянки, погоджуючи перенесення в натуру (на місцевість) її меж та приймаючи на зберігання межові знаки, позивач погоджувався із площею та конфігурацією земельної ділянки та з її межами. Даний висновок суду ґрунтується також на тому, що позивач сам надав відповідачу технічну документацію на затвердження. З огляду на викладене, суд вважає, що з підстав, зазначених у позовній заяві, рішення Шаргородської міської ради Вінницької області № 247 від 28.03.2013 року визнанню протиправним та скасуванню не підлягає. Відносно прохання позивача визнати причини пропуску строку для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частинами 1 та 2 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи. Таким чином, підставою залишення адміністративного позову без розгляду є його подання після закінчення строків, установлених законом. Разом із тим, під час розгляду справи встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався лише у червні 2013 року, коли одержав від проектної організації технічну документацію, а відтак, оскільки позивач до суду звернувся у листопаді 2013 року, строк звернення до адміністративного суду він не пропустив. Суд також не приймає до уваги посилання представника третьої особи [PERSON] на те, що дана справа начебто не підсудна Шаргородському районному суду Вінницької області як адміністративному суду, з огляду на таке. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам. Отже, оскільки відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування - Шаргородська міська рада Вінницької області, то очевидним є те, що дана справа предметно та територіально відноситься до підсудності Шаргородського районного суду Вінницької області, а не окружного адміністративного суду. Ураховуючи усе вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 94 КАС України, підлягають відшкодуванню із місцевого бюджету.

Результат розгляду: partial