Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся [PERSON] з адміністративним позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області про визнання недійсною та скасування постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності №123/2418 від 04.11.2013 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 листопада 2013 року тимчасово виконуючим обов'язки начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області винесено постанову №123/2418 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою ФОП [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 41292 грн. Позивач із вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною - з підстав, наведених у позовній заяві та просить її скасувати. В ході розгляду справи представником позивача подано додаткові пояснення до адміністративного позову. Також, у ході розгляду справи судом за згодою представників обох сторін було здійснено заміну позивача, який звернувся до суду як фізична особа, шляхом правильного визначення його статусу у якості позивача - як фізичної особи-підприємця. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення та підтримуючи викладене в запереченнях, посилався на те, що під час перевірки Інспекція діяла у межах та спосіб визначених чинним законодавством, а вимоги позивача - є необґрунтованими та безпідставними; просив у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників адміністративного процесу, суд встановив наступні обставини. 24.09.2013 року до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області надійшло звернення Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області за №16843 від 20.09.2013 року, з проханням надати вичерпну інформацію стосовно того, на основі яких підтверджуючих документів ведеться будівництво біля ресторану «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] (зупинка громадського автотранспорту). 25.09.2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, відповідно до п.7 Постанови КМУ «Про затвердження порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» від 23 травня 2011 року №553, враховуючи звернення Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області від 20 вересня 2013 року №16843, - було видано наказ №1206 про проведення позапланової перевірки будівництва зупинки громадського транспорту по [ADDRESS] та направлення на здійснення позапланової перевірки №1068. 30.10.2013 року Інспекцією ДАБК у Тернопільській області отримано лист Відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради за №631 від 30.10.2013 року, у якому відповідачу повідомлялось про те, що станом на 30.10.2013 року ПП [PERSON] проводяться самочинні будівельні роботи на земельній ділянці Відділу технічного нагляду без жодних погоджень та відповідних документів, а також про те, що зазначеному підприємцю неодноразово направлялись листи щодо припинення будівництва та належного оформлення відповідних дозвільних документів. Даний лист також містив звернення до Інспекції щодо вжиття до ПП [PERSON] заходів щодо припинення самовільного будівництва згідно чинного законодавства. Судом також встановлено, що 30.10.2013 року працівниками інспекції проведено позапланову перевірку будівництва зупинки громадського транспорту по [ADDRESS]. За результатами позапланової перевірки встановлено, що ФОП [PERSON] проводить будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт». За результатами проведеної перевірки 30.10.2013 року складено акт перевірки, який підписаний ФОП [PERSON] без зауважень. Окрім цього, 30.10.2013 року, враховуючи виявлені порушення, у відповідності до вимог пункту 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, - було складено припис про зупинення підготовчих і будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно даного припису - ФОП [PERSON] зобов'язано з 30.10.2013 року зупинити виконання будівельних робіт на вказаному об'єкті - до приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства. Вказаний припис отриманий позивачем під розписку особисто того ж дня. Одночасно, 30.10.2013 року, відносно позивача було також складено Протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності за порушення передбачене абзацом 3 пункту 4 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Вказаний протокол складений у присутності позивача та підписаний ним; при цьому у графі щодо пояснень та зауважень позивачем зазначено: «Не був ознайомлений з законодавством». Розгляд справи про вчинене правопорушення було призначено на 04.11.2013 року на 11 год. 00 хв., про що ФОП [PERSON] повідомлено належним чином, що підтверджується його підписом у протоколі від 30.10.2013 року. У судовому засіданні представник позивача зазначив, а представник відповідача не заперечував того, що ФОП [PERSON] був присутнім при розгляді справи про порушення. Жодних зауважень до матеріалів перевірки не надавалось. Вподальшому, 04.11.2013 року тимчасово виконуючим обов'язки начальника Інспекції ДАБК на підставі наявних документів, складених за результатами перевірки, - було винесено оскаржувану постанову №123/2418 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою ФОП [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 41292 грн. Вподальшому, не погоджуючись з вищезазначеною постановою від 04.11.2013 року №123/2418, - позивач і звернувся до суду з даним позовом. Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові та в письмових запереченнях, надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, - з огляду на наступне. Специфіка правового регулювання спірних правовідносин визначена імперативними приписами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011р. №3038-VI (далі по тексту також - Закон №3038), Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року №687-XIV (надалі - Закон №687), Порядком виконання будівельних робіт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 (надалі - Порядок №466), та Порядком здійснення державного архітектурно - будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011року №553 (надалі - Порядок №553). Так, Закон України №3038 - встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Згідно із визначенням, наведеним у статті 4 Закону №3038, - об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Відповідно до статті 9 Закону України №687 - будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Статтею 10 Закону України №687 встановлено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Повноваження Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо здійснення державного архітектурно-будівельного контролю визначені також статтею 41 Закону України №3038, Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 08.04.2011року №439/2011, та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови від 04.11.2013 року №123/2418 став ряд висновків, які викладені у вищенаведених акті перевірки, протоколах та приписі, а також - пояснення позивача, надані під час проведення перевірки (зокрема, складенні протоколу) та не заперечувані ним під час розгляду справи про порушення, які, на думку відповідача, свідчать про визнання ФОП [PERSON] допущеного ним порушення у сфері містобудівної діяльності. У своїх доводах, викладених у позовній заяві, позивач звертає увагу на відсутність у графі прикінцевих положень протоколу від 30.10.2013 року відомостей про долучення до нього будь-яких додатків, які б підтверджували підставність проведення Інспекцією позапланової перевірки, тобто, відсутність звернення правоохоронних органів та безпідставне проведення Інспекцією позапланової перевірки, що суперечить 7 та пункту 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553. При цьому, на думку позивача, позиція відповідача в частині вчинення правопорушення ґрунтується лише виключно на протоколі від 30.10.2013 року, до котрого не долучено будь-яких додатків, тобто, на припущеннях, тоді як у належний спосіб та в чому конкретно за даних умов полягає порушення чинного в Україні законодавства - відповідач у постанові від 04.11.2013 року №123/2418 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності - не відобразив. Разом з тим, суд не може погодитись із таким твердженням позивача, та в спростування вищезазначених доводів зазначає, що підставою для призначення та проведення позапланової перевірки відповідачем слугувало звернення Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області за №16843 від 20.09.2013 року, з проханням надати вичерпну інформацію стосовно того, на основі яких підтверджуючих документів ведеться будівництво біля ресторану «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] (зупинка громадського автотранспорту). Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що призначення та проведення позапланової перевірки було здійснене відповідачем з метою надання в межах наданих йому повноважень достовірних відомостей, запитуваних у зверненні правоохоронного органу, тобто, за наявності визначеної законом підстави. Відповідно до пункту 17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до пункту 20 Порядку №553 протокол протягом трьох днів після його складення та всі матеріали перевірки подаються керівникові відповідної інспекції або його заступникові для винесення постанови про накладення штрафу, передбаченої законодавством України. Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ від 15.05.2012 року №240 «Про затвердження форм актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 4 липня 2012 р. за № 1116/21428. Додатком 5 затверджено форму протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, суд зазначає, що пункт 7 Порядку №553 визначає підстави для проведення перевірки, а пункт 11 Порядку - повноваження посадових осіб інспекції. Разом з тим, вказані норми, на які посилається позивач, - жодним чином не визначають вимог до змісту протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та не відображають відомостей, які необхідно зазначати у протоколі. В ході розгляду справи встановлено, що складений відповідачем за результатами позапланової перевірки протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.10.2013 року - відповідає затвердженій Порядком №553 формі та містить усі відомості, що мають бути у ньому зазначені. Крім того, позивач звертає увагу на відсутність у акті перевірки характеризуючих ознак звернення Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області, що суперечить вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про міліцію», Закону України «Про звернення громадян». Однак, будь-яких норм та конкретних порушень вказаних законодавчих актів - позивач не наводить. Водночас, як вірно зазначає відповідач, позивачем у даній справі не оскаржуються дії щодо проведення перевірки, підставності видачі наказу на проведення позапланової перевірки та дії вчинені під час проведення перевірки, і такі дії - не є предметом спору у даній справі. При розгляді даного спору, враховуючи доводи сторін, суд також звертає увагу на наступні положення законодавства. Так, частиною 1 статті 9 Закону України №687 передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (№3038). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону №3038 - замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після: реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності. Частиною 2 статті 34 вказаного Закону передбачено, що зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до частини 2 статті 36 Закону №3038 - реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводять відповідні інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації. Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється. У оскаржуваній постанові зазначено, що на будівництві об'єкта торгово-побутового призначення по вул. 15 квітня (від центру, в районі бару «[INFO]») ФОП [PERSON] проводить будівельні роботи без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 16 порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт». Підтвердженням факту вчинення правопорушення є як самі матеріали, що оформлені відповідачем за результатами проведеної перевірки (акт, припис, протокол), так і документи, зібрані та отримані відповідачем у ході проведення перевірки матеріали: лист відділу технічного нагляду Тернопільської міської ради від 30.10.2013 року №631, із змісту якого встановлено, що будівельні роботи проводяться ФОП [PERSON] на земельній ділянці відділу технічного нагляду самочинно, без жодних погоджень та відповідних документів; фотофіксація об'єкта містобудування; підписаний ФОП [PERSON] без зауважень акт перевірки; підписаний позивачем протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.10.2013 року; припис про усунення порушень. Вищевказані докази - є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт вчинення [PERSON] як фізичною особою-підприємцем порушення, відображеного у складених за результатами перевірки документах, та, відповідно, підтверджують наявність обставин, покладених в основу заперечення відповідача. Відповідно до абзацу 3 пункту 4 частини 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14 жовтня 1994 року №208/94-ВР, суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт, а також наведення недостовірних даних у зазначеній декларації: на об'єктах III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат. Що ж стосується посилань позивача на те, що відповідачем було неправильно застосовано норми матеріального законодавства, та застосовано штраф за порушення у сфері містобудівної діяльності, передбачене абз. 3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (проведення будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт), в той час, як на думку позивача застосуванню підлягали положення статті 97 КУпАП України, яка регулює питання накладення штрафу на осіб, які здійснили самовільне будівництво, - то суд зазначає, що усіма наявними у справі матеріалами підтверджується те, що ні у ході проведення перевірки, ні при складенні протоколу, ні при винесенні припису, ні будучи присутнім під час розгляду справи про порушення, - позивач не заперечував того, що він є фізичною особою-підприємцем, а також того, що саме у такому статусі (фізичної особи-підприємця) він здійснював будівництво відповідного об'єкта. Вищезазначене свідчить про те, що відповідачем вірно було застосовано норми законодавства, яке регулює питання притягнення до відповідальності суб'єктів правопорушення у сфері містобудівної діяльності, які є фізичними особами-підприємцями, і - саме за те порушення, допущення якого було встановлене в ході проведеної перевірки. Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України - обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору. В ході розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, який заперечував проти адміністративного позову, виконано обов'язок щодо доведення законності прийнятої ним відносно позивача постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності №123/2418 від 04.11.2013 року, надано належні та допустимі докази в обґрунтування правомірності її прийняття та спростовано доводи позивача, наведені в позові та в додаткових поясненнях до позову. Таким чином, враховуючи все вищевикладене, перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, наведені позивачем та відповідачем в обґрунтування їх позиції, заслухавши пояснення представників сторін, надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для скасування постанови Інспекції ДАБК у Тернопільській області про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності №123/2418 від 04.11.2013 року, оскільки відповідач при виконанні своїх обов'язків діяв у спосіб та в межах повноважень, передбачених нормами чинного законодавства України, і права позивача які б підлягали судовому захисту шляхом задоволення даного позову у той спосіб, який просять позивач, при винесенні вказаної постанови Інспекцією ДАБК в Тернопільській області - порушені не були. З огляду на зазначене, в задоволенні позовних вимог - необхідно відмовити. Решта доводів сторін, окрім тих, про які зазначено вище, вищенаведених висновків суду - не спростовують та в основу судового рішення за наслідками розгляду даної адміністративної справи - покладені бути не можуть, оскільки надані на їх підтвердження документи не містять жодної інформації, яка б дозволяла віднести їх до предмету доказування, та визнати належними та допустимими доказами у даній справі, враховуючи безпосередній предмет спору, визначений позивачем, а відтак, - не повинні прийматися до уваги судом в контексті вимог щодо належності та допустимості доказів, які можуть бути враховані при розгляді конкретної адміністративної справи, закріплених статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду із даним позовом, - йому не відшкодовується.

Результат розгляду: denied