Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

24 лютого 2014 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів до публічного акціонерного товариства «Шахта «Білоріченська» про стягнення коштів за податковим боргом у сумі 628630,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що публічне акціонерне товариство «Шахта Білоріченська» зареєстроване Лутугинською районною державною адміністрацією Луганської області 18.04.1997 за реєстраційним номером № 1 367 120 0000 000243, до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України відповідач внесений 26.03.1996 з присвоєнням ідентифікаційного коду 00176897. Відповідач взятий на податковий облік державною податковою службою 18.04.1997. На виконання п.64.7 ст.64 ПК України та наказу ДПС у Луганській області від 17.09.12 № 837 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2013 рік» відповідача було передано на облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби. Станом на 31.01.2014 року за відповідачем рахується податковий борг з авансового внеску з податку на прибуток на суму 628 630,00 грн., який виник з нарахованих, але не сплачених податкових зобов'язань за січень 2014 року у розмірі 628630,00 грн. Відповідно до пп.6.2. п.6.2 ст.6 ЗУ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на адресу відповідача було надіслано першу податкову вимогу від 17.10.2001 № 1/3 та другу податкову вимогу від 30.11.2001 № 2/179. Позивач просить суд стягнути кошти з рахунків у банках, обслуговуючих відповідача у розмірі суми податкового боргу з авансового внеску з податку на прибуток у сумі 628 630,00 грн. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибув до суду, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибув до суду, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Також, відповідач надав через канцелярію суду заяву про визнання позовних вимог та просив суд встановити спосіб і порядок виконання рішення шляхом перерахування грошових коштів частками, щомісяця, на протязі 84 місяців згідно графіку погашення (відстрочених) сум заборгованості за платежами, контроль за справленням яких здійснюється органами Міндоходів, оскільки не має фінансової можливості погасити суму заборгованості в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом. Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Шахта Білоріченська» зареєстроване Лутугинською районною державною адміністрацією Луганської області 18.04.1997 за реєстраційним номером № 1 367 120 0000 000243, до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України відповідач внесений 26.03.1996 з присвоєнням ідентифікаційного коду 00176897 (а.с.6,7,9,10,13-18). Відповідач взятий на податковий облік державною податковою службою 18.04.1997. На виконання п.64.7 ст.64 ПК України та наказу ДПС у Луганській області від 17.09.12 № 837 «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2013 рік» відповідача було передано на облік до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби (а.с.8). Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2012 рік від 11.02.2013 року на загальну суму 7 543 554 грн. та в якій визначено авансовий внесок за січень-лютий 2014 року у розмірі 628 630 грн. (а.с.21). Станом на 31.01.2014 у відповідача існує податковий борг зі сплати авансового внеску з податку на прибуток підприємства за період січень 2014 року в розмірі 628630,00 грн., який виник з нарахованих, але не сплачених податкових зобов'язань визначених у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2012 рік від 11.02.2013 року №9087359903 (а.с.21). Крім того, наявність заборгованості підтверджується актом № 47-11 від 31.07.2013 року (а.с.22). Враховуючи наявність податкового боргу, рухоме майно і майнові права відповідача були передані у податкову заставу, що підтверджується витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.02.2013 року № 40000427 та від 23.05.2013 року № 40738361 (а.с.19,20). Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України. У відповідності із статтею 14 Податкового кодексу України: - грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1); - податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1); - податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1). Згідно із статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (підпункт 16.1.2 пункту 16.1 статті 16); подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3 пункту 16.1 статті 16); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16). Відповідно до статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України (підпункт 20.1.19 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (підпункт 20.1.34 пункту 20.1). Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань. При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно. Форма розрахунку, передбачена у цьому пункті, затверджується у порядку, встановленому цим Кодексом. Податкова декларація та розрахунок щомісячних авансових внесків за базовий звітний (податковий) рік подаються протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. Згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою. Статтею 57 Податкового кодексу України зокрема визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п.57.1). Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання в установлені строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України регламентовано, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Пунктами 87.1 та 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги та здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункти 95.2 та 95.3 статті 95 Податкового кодексу України). Позивачем у відношенні відповідача було виставлено податкові вимоги на виконання вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 (далі - Закону № 2181). Перша податкова вимога №1/3 від 17.10.2001 року була отримана відповідачем 31.10.2001 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи на корінці зазначеної вимоги (а.с.11). Друга податкова вимога № 2/179 від 30.11.2001 року була отримана відповідачем 05.11.2001 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи на корінці зазначеної вимоги (а.с.11- зворотній бік). Податкові вимоги відповідачем у встановленому законом порядку неоскаржені та невідкликані позивачем, тому є чинними на час розгляду даної справи. Таким чином, з викладеного вбачається, що органом доходів і зборів при зверненні до адміністративного суду з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу дотримані вимоги п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України. На час розгляду адміністративної справи, сума податкового боргу відповідачем не сплачена. Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, про що зазначив у письмовому зверненні до суду. В силу ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу. У частинах 3, 4 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі повного визнання відповідачем адміністративного позову і прийняття його судом приймається постанова суду про задоволення адміністративного позову. Суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. Підстав для неприйняття визнання адміністративного позову судом не встановлено. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. З урахуванням клопотання відповідача, суд вважає за необхідне відповідно до частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановити спосіб і порядок виконання рішення шляхом перерахування грошових коштів частками, щомісяця, на протязі 84 місяців згідно графіку погашення (відстрочення) сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами Міндоходів. Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Результат розгляду: granted