Рішення адміністративного суду від 2014-03-13 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківськ (далі - ДПІ в м. Івано-Франківськ), в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 22 лютого 2010 року № 0042571701/2, № 0042561701/2 та № 0042591701/2. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є платником єдиного податку та щоквартально подає звіт суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи-платника єдиного податку, який не являється податковою декларацією, а єдиний податок, який підлягає сплаті, відповідно не проходить етап узгодження, відтак, фінансові санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», до нього застосуванню не підлягають. Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2010 року вказаний позов задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Івано-Франківськ від 22 лютого 2010 року № 0042571701/2, № 0042561701/2 та № 0042591701/2 про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов'язань по єдиному податку. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ДПІ в м. Івано-Франківськ подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач у встановленому Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» порядку перейшов на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності і одержав свідоцтво про сплату єдиного податку, у зв'язку з чим він зобов'язаний сплачувати єдиний податок у встановлені даним Указом строки, а оскільки він здійснював їх сплату із затримкою, ДПІ в м. Івано-Франківськ правомірно застосувала до нього штрафні санкції. Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ФОП [PERSON] зареєстрований суб'єктом підприємницької діяльності та є платником єдиного податку. На підставі акта перевірки від 01 грудня 2009 року № 19757/17-111/[NUMBER], складеного за результатами невиїзної документальної перевірки ФОП [PERSON] з питань своєчасності сплати податкових зобов'язань до бюджету по єдиному податку за період з 28 листопада 2006 року по 01 грудня 2009 року, ДПІ в м. Івано-Франківськ прийнято податкові повідомлення-рішення від 01 грудня 2009 року № 0042571701/0, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 680.97 грн., № 0042561701/0, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1.06 грн., та № 0042591701/0, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 207.67 грн. За результатами адміністративного оскарження, ДПІ в м. Івано-Франківськ прийняла податкові повідомлення-рішення від 22 лютого 2010 року № 0042571701/2, № 0042561701/2 та № 0042591701/2 на ті ж самі суми штрафних санкцій. Підставою для застосування до позивача штрафних санкцій слугував висновок відповідача про порушення ним вимог пункту 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме: несвоєчасну сплату до бюджету узгоджених сум податкових зобов'язань по єдиному податку. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є платником єдиного податку та сплачує фіксовану ставку єдиного податку, розмір якої залежить від обраного ним виду діяльності, і відповідно не проходить етап узгодження, що виключає можливість застосування до нього штрафних санкцій, передбачених підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. Пунктом 2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності» визначено, що суб'єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відповідно до пункту 5 вказаного Указу суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України. Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 29 жовтня 1999 року N 599, підставою для видачі Свідоцтва є подання суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою письмової заяви згідно з додатком 1 до цього Порядку та платіжного документа (квитанція, копія платіжного доручення з відміткою банківської установи) про сплату (перерахування) єдиного податку за період не менше ніж календарний місяць. Заява має бути подана не пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він обирає спосіб оподаткування доходів за єдиним податком за умови сплати всіх установлених податків та обов'язкових платежів, термін сплати яких настав на дату подання заяви. Разом з тим, при поданні заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, зокрема, в пункті 5 заяви, суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа підтверджує свою обізнаність з положеннями Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку суб'єктом малого підприємництва - фізичною особою, граничним щомісячним терміном сплати єдиного податку та сумою єдиного податку, належною до щомісячної сплати. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з отриманням Свідоцтва про сплату єдиного податку платник цього податку підтверджує свій обов'язок по сплаті податку в установлений строк та в установленому розмірі, що свідчить про узгодженість суми податкового зобов'язання. Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» цей Закон є спеціальний законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Однак, він не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобов'язань, що випливають з угод, укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування, а також питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми розділу V Закону України «Про банки і банківську діяльність», та погашення зобов'язань зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з пунктом 1.5 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафна санкція (штраф) - плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами. Таким чином, норми даного Закону встановлюють порядок нарахування і сплати штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами безвідносно до того, яким нормативно-правовим актом встановлений обов'язок щодо сплати податкових зобов'язань, крім тих, які передбачені абзацами 2 і 3 преамбули цього ж Закону, а відтак, і підлягають застосуванню до позивача як платника єдиного податку, що судом першої інстанції враховано не було. Згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Враховуючи те, що ФОП [PERSON] несвоєчасно сплачував до бюджету узгоджену суму податкових зобов'язань по єдиному податку, ДПІ в м. Івано-Франківськ правомірно застосувало до нього штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», що в свою чергу свідчить про безпідставність його позовних вимог. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Результат розгляду: denied