Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

[PERSON] року звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В позові та в уточненні до нього зазначила, що є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], і має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після народження дитини звернулася з заявою до відповідача про виплату вказаної допомоги, однак допомога нарахована та виплачується у меншому розмірі, ніж визначено законом. Вважає дії відповідача незаконними. Просила суд визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області щодо нарахування та виплати їй допомоги по догляду за дитиною - [PERSON], [INFO], до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому за встановлений статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та зобов,язати Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області здійснити нарахування та виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім,ям з дітьми», а саме у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, з 01.08.2013 р. з урахуванням проведених виплат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Нечволоді Ю.В, в судовому засіданні заявлений позов не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що 14.08.2013 р. позивачка звернулася до УПСЗН, як незастрахована особа, за призначенням допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом із заявою надала копію трудової книжки, згідно якої позивач не працює з 07.07.2009 р. На підставі наданих документів позивачці було призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст..15 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Ця норма діє з 01.01.2008 р. і на період 2013 р. не зупинялася, неконституційною не визнавалася. Позивачці за заявою від 14.08.2013 р. була призначена допомога в розмірі: з 01.08.2013 р. по 30.11.2013 р. - 130,00 + 348,02 = 478,02 грн/міс.; з 01.12.2013 р. по 31.01.2014 р. - 130,00 + 419,02 = 549,02 грн/міс. У разі задоволення зазначеного позову виникне незбалансованість між розрахунковою потребою на задоволення позову та видатками у держбюджеті, крім того УПСЗН є розпорядником коштів нижчого рівня і тому не може забезпечити фінансування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та відповідати за зобов'язаннями бюджету держави, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною з ст.51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 46 ч. 2 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у ч. 2 ст. 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Судом встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO] і має право отримувати допомогу по догляду за дитиною у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року. З довідки про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 13.01.2014 року № 106 (а.с.7) вбачається, що [PERSON] з 22.05.2012 року по [INFO] призначено допомогу по догляду за дитиною [PERSON], [INFO] до трьох років. В січні 2014 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про здійснення перерахунку та доплати, згідно законодавства. Листом № Б-008-5.1-6.3-01/14 від 17.01.2014 року Управління праці та соціального захисту населення Селидівської міської ради позивачу відмовлено (а.с.10). До дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI, до 1 січня 2008 року - правовідносини щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку регулювалися Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 3 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має особа (один з батьків дитини, усиновитель, опікун, баба, дід або інший родич), яка фактично здійснює догляд за дитиною у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40- 44. Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40- 44 Закону № 2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» № 2811-ХІІ. Станом на час розгляду справи ані Законом України «Про Державний бюджет на 2013 рік», ані іншими Законами не встановлювався інший розмір допомоги, ніж передбачений у Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на відносини щодо виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку як особі, яка застрахована у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, поширюються норми Про державну допомогу сім'ям з дітьми», відповідно до статті 15 якого застрахована в системі соціального загальнообов'язкового державного страхування особа має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленому законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01.08.2013 року. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить : з 1 січня - 972 гривні, з 1 грудня - 1032 гривні. Отже, дії відповідача щодо виплати [PERSON] допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому, ніж ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», є неправомірними. За таких обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову, оскільки відмова у здійсненні перерахунку допомоги заподіяна протиправними діями відповідача, а тому з метою відновлення порушеного права позивача, на відповідача необхідно покласти обов'язок провести належне нарахування та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, суд звертає увагу на той факт, що підставою для звернення позивача до суду є неправомірна бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а не перевірка правильності нарахування та виплати передбачених законом сум. В зв'язку з чим, суд визначаючи неправомірні дії суб'єкта владних повноважень незаконними, зобов'язує відповідача здійснити дії, спрямовані на поновлення прав позивача, як особи, яка має право на державну соціальну підтримку. Оскільки відповідач є державною бюджетною установою, суд вважає можливим у відповідності до ст. 88 КАС України звільнити його від сплати судових витрат на користь держави.

Результат розгляду: granted