Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Відповідачем 01 листопада 2013 року складено акт звірки, у якому зазначено, що згідно з п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України (також далі - ПК України), здійснено відповідні заходи з метою проведення зустрічної звірки позивача за період із 01 по 31 серпня 2013 року. Суд не погоджується з доводами представників позивача щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних положень і обставин. Так, згідно з п. 73.5 ст. 73 ПК України, з метою отримання податкової інформації контролюючі органи мають право проводити зустрічні звірки даних суб'єктів господарювання щодо платника податків. Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється контролюючими органами з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зокрема, відповідно до п.п. 1, 2, 3, 7-9 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1232 (також далі за текстом - Порядок № 1232), цей Порядок визначає механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок. Зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки проводяться у суб'єктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобов'язань. З метою проведення зустрічної звірки орган державної податкової служби (ініціатор) надсилає органу державної податкової служби (виконавцю), на обліку в якому перебуває суб'єкт господарювання, запит про проведення зустрічної звірки для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних. Зустрічна звірка може бути проведена органом державної податкової служби (ініціатором) самостійно у разі, коли суб'єкт господарювання перебуває на обліку в тому ж органі державної податкової служби, в якому перебуває платник податків, або в межах одного населеного пункту. За результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби та особисто вручається суб'єкту господарювання або його законному чи уповноваженому представникові під розписку або надсилається суб'єкту господарювання за його адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Довідка про проведення зустрічної звірки підлягає реєстрації в органах державної податкової служби (як ініціатора, так і виконавця). Матеріали зустрічної звірки надсилаються до органу державної податкової служби (ініціатора). Тобто, з викладених положень вбачається, що проведення зустрічних звірок направлено на співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання з метою документального підтвердження господарських відносин із платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Згідно з п. 2.2 розділу 2, п. 4.4 розділу 4 наказу Державної податкової адміністрації України від 22 квітня 2011 року № 236 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок" (також далі за текстом - Методичні рекомендації), необхідність проведення зустрічних звірок суб'єктів господарювання визначається посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби (далі - органи ДПС) за результатами проведеного аналізу даних та встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України (АІС ДПА України, Система автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту, Єдиний реєстр податкових накладних тощо), а також аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх (у т.ч. від підрозділів податкової міліції тощо) або зовнішніх джерел (у т.ч. від платників податків), які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС. У разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку суб'єкта господарювання, зокрема у зв'язку із зняттям з обліку, встановленням відсутності суб'єкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає акт про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (далі - акт) (додаток 3), реєструє його у журналі реєстрації довідок про результати проведення зустрічної звірки (актів про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, неявки для підписання, відмови від писання довідки про результати проведення зустрічної звірки) (далі - журнал реєстрації довідок/актів) (додаток 4) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України. Тобто, з викладених положень вбачається, що податковий орган проводить зустрічну звірку, зокрема, за результатами проведеного аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх або зовнішніх джерел, які свідчать (можуть свідчити) про порушення платником податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У ході розгляду справи судом з'ясовано, що відповідно до наказу Міністерства доходів і зборів України від 11 червня 2013 року № 156 "Про індикативні показники доходів на червень 2013 року", позивач придбавав продукцію - "пиво із солоду (солодове)" у посудинах місткістю 10 л або менше, а саме у пляшках. Про відсутність позивача за податковою адресою свідчить наявна у матеріалах справи копія акту від 30 жовтня 2013 року № 1310/26-55-22-01 з питання перевірки юридичного та фактичного місцезнаходження позивача, відповідно до якого, позивач за юридичною та фактичною адресою: 01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, 10А, кв. (офіс) 2/19, не знаходиться. Таким чином, з аналізу викладених положень та обставин, враховуючи, що позивач перебуває на обліку у відповідача, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання неправомірними дій відповідача по проведенню зустрічної звірки позивача. До того ж, факт складання акту про неможливість проведення зустрічної звірки позивача вказує саме на не проведення такої звірки. Суд не погоджується із твердженнями представників позивача щодо неправомірності проведення звірки у зв'язку з не направленням відповідачем письмового запиту позивачу, оскільки, відповідно до положень Порядку № 1232, обов'язковість направлення податковим органом-виконавцем письмового запиту платнику податків передбачена у разі, якщо звірка проводиться на підставі запиту податкового органу-ініціатора про проведення зустрічної звірки. Разом з тим, у матеріалах справи міститься копія письмового запиту від 24 жовтня 2013 року № 17574/10 про надання інформації та її документального підтвердження, яким відповідач просив позивача надати завірені копії документів з питань правильності декларування податкових зобов'язань та податкового кредиту за серпень 2013 року. Стосовно вимоги про визнання протиправними дій відповідача, що полягали у складанні акту звірки, суд зазначає, що акт звірки є службовим документом, складання якого та зазначення у ньому відповідної інформації жодним чином не може порушувати прав та інтересів позивача, а також створювати для позивача будь-яких обов'язків. У постанові Вищого адміністративного суду України від 20 червня 2013 року у справі № К/800/9399/13 зазначено, що акт звірки контролюючого органу не є рішенням (актом індивідуальної дії) у розумінні КАС України, він не є обов'язковим до виконання, сам по собі не тягне для позивача ніяких правових наслідків. Як вбачається з аналізу змісту акту звірки та дослідження зразка форми акту про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання (додаток 3 до Методичних рекомендацій), зазначивши в акті звірки певну інформацію, відповідач діяв згідно з чинним податковим законодавством. Враховуючи відсутність підстав для задоволення основних вимог позивача, за переконанням суду, також відсутні підстави для задоволення похідних від них вимог про визнання протиправними дій відповідача по зміні в електронній базі даних "Деталізована інформація про платника ПДВ щодо результатів автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України" показників податкових зобов'язань та податкового кредиту, які задекларовані позивачем у серпні 2013 року, а також зобов'язання відповідача відобразити у вказаній базі показники податкових зобов'язань та податкового кредиту, задекларованих позивачем у серпні 2013 року. Відображення у базі даних відповідних показників, за переконанням суду, відноситься до дискреційних повноважень контролюючого органу. Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80) 2 "Щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-му засіданні заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Під дискреційними повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, визначених законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. На підставі викладених положень та обставин суд прийшов до висновку, що позов приватного підприємства "Роялті-Торг" до державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними (неправомірними) дій відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Результат розгляду: denied