Рішення адміністративного суду від 2014-02-24 00:00:00+02

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому зазначила наступне. 22 вересня 2008 року вона була звільнена з посади начальнику відділу фінансів галузей соціальної сфери Фінансового управління Горлівської міської ради, у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно із законодавством їй була призначена пенсія державного службовця. На момент призначення пенсії державного службовця в довідку про складові заробітної плати не були включені матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація зарплати . Після її звернення на її заяву Департаментом фінансів Горлівської міської ради було видано довідку за формою № 39 від 06 грудня 2013 року про складові заробітної плати. На її заяву про здійснення перерахунку пенсії від 16.12.2013р. їй вручено рішення Відповідача від 18.12. 2013р. за №205 про відмову в перерахунку пенсії. Відмова обґрунтовується положеннями ст. 33 Закону України «Про державну службу» та Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». З рішенням відповідача не згодна та вважає його неправомірним та таким, що не відповідає діючому законодавству. Просить визнати протиправними дії, рішення від 18.12. 2013р. за №205 Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки про відмову в перерахуванні їй пенсії державного службовця з урахуванням фактично нарахованих та сплачених сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб і індексації, на які нараховувався збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Зобов'язати відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м. Горлівки перерахувати її пенсію державного службовця з моменту її призначення. Включити матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної відпустки, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та індексацію зарплати до розрахунку її пенсії державного службовця з дати її призначення. Крім того, в результаті отримання відмови від управління ПФУ позивачем багато коштів та особистого часу було витрачено на консультації, обґрунтування та підготовку позову. Просить зобов'язати відшкодувати їй моральний збиток у сумі 1000 грн. Позивач у судове засідання не з'явилась, надавши заяву про можливість розгляду справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених в рішенні про відмову в перерахунку пенсії. При розгляді даної справи суд виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене чи обмежене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач 22 вересня 2008 року була звільнена з посади начальнику відділу фінансів галузей соціальної сфери Фінансового управління Горлівської міської ради у зв'язку з виходом на пенсію. Згідно із законодавством їй була призначена пенсія державного службовця. На момент призначення пенсії державного службовця в довідку про складові заробітної плати не були включені матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та індексація зарплати . Після її звернення на її заяву Департаментом фінансів Горлівської міської ради було видано довідку за формою № 39 від 06 грудня 2013 року про складові заробітної плати. На її заяву про здійснення перерахунку пенсії від 16.12.2013р. їй вручено рішення Відповідача від 18.12. 2013р. за №205 про відмову в перерахунку пенсії. Відмова обґрунтовується положеннями ст. 33 Закону України «Про державну службу» та Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII та ст. 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховується збір на загально обов'язкове державне пенсійне страхування. З вищезазначених підстав відмова в перерахунку пенсії як державному службовцю, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років в розмірі 35% від посадового окладу та рангу, є неправомірною. У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95ВР "Про оплату праці" (далі Закон №108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Частиною другою ст. 33 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Згідно з ч. 7 ст. 33 цього ж Закону державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 35 Закону України «Про державну службу» щорічна відпустка державним службовцям надається з виплатою допомоги на оздоровлення. Зазначена матеріальна допомога має систематичний характер, оскільки виплачується щорічно і є об'єктом для нарахування і утримання страхових внесків до пенсійного фонду. Відповідно до п.2.3.3 ст.2 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом) входить до складу фонду оплати праці. Отже, чинне законодавство як загальне, так і спеціальне відносить до складу заробітної плати також інші виплати. При цьому слід врахувати, що надбавки, запроваджені нормативно-правовими актами, матеріальна допомога належать до додаткових видів грошового забезпечення й приймається в розрахунок при нарахуванні пенсії лише особам, які отримували такі надбавки під час перебування на державній службі та були звільнені зі служби після їх запровадження. Види оплати праці та інших виплат, які враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для перерахунку пенсії не повинні виходити із складової заробітної плати, яку отримував державний службовець на час виходу на пенсію, оскільки таке звуження суперечить ст. 37-1 Закону України «Про державну службу». Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань входила до системи оплати праці державного службовця. Крім того, ст. 66 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788- XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-ХІІ) врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-ІУ) визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії. Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати. Таким чином, висновок відповідача про те, що матеріальна допомога, на яку нараховувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, однак яка не включається до складу заробітної плати державного службовця, не враховується при обчисленні розміру його пенсії, є наслідком порушення правил застосування норм права: перевагу було надано положенням законів № 3723-ХІІ та № 108/95-ВР, які щодо спірних відносин є загальними. У той же час перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, за наведених обставин стаття 41 Закону № 1058-ІУ та стаття 66 Закону №1788-ХІІ. Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року в справі за аналогічним позовом фізичної особи до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку Донецької області, Управління Пенсійного фонду України в м. Харцизьку Донецької області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. Те саме стосується і сум індексації заробітної плати, на які також були нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Суми індексації є складовою заробітної плати і входять до складу фонду оплати праці. В порушення вимог ст. 37 ЗУ №3723- XII ст. 66 ЗУ №1788-ХІІ відповідачем до заробітку для обчислення пенсії не було включено суми індексації, як «вид оплати праці», на який нараховувався збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (цією статтею Кодекс доповнено Законом України від 06.07.2010 № 2747-ІУ) рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Таким чином, відмова у включенні сум матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати в перерахунок пенсії, як державному службовцю є наслідком порушення правил застосування норм права. Що стосується частини позову про зобов'язання відповідача відшкодувати моральний збиток в сумі 1000 грн., - в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 105 КАС України «Адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності. 5. Адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом». Отже, законом чітко визначено спосіб, у який позивач може захистити в суді порушене право в зв'язку із заподіянням йому шкоди, завданої незаконним рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень - шляхом стягнення з відповідача коштів. Оскільки позивачем заявлена вимога про зобов'язання відповідача відшкодувати моральний збиток - позов задоволенню не підлягає в зв'язку з тим, що позивачем обрано спосіб захисту права, не передбачений законом. Окрім того, позивач у порушення ст.ст. 7, 11 КАС України у судовому засіданні не довела тих обставин, що їй внаслідок незаконного рішення суб'єкта владних повноважень заподіяно моральну шкоду, яка потребує грошового відшкодування в сумі 1000 грн. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial