Рішення адміністративного суду від 2014-01-21 00:00:00+02

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії починаючи з 01.10.2010 року у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком - державної пенсії та 75% мінімальної пенсіїза вікомм - додаткової пенсії які встановлюються у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2011 року позов задоволено: зобов'язано відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату позивачу (паспорт серія [NUMBER], виданого Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій обл. 08.04.97, індетифікаційний [NUMBER]) як інваліду як інваліду 2 групи, 1 категорії, внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, державну пенсію відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91.№ 796-12 - із розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91. № 796-12 - із розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком з врахуванням дії ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.03. № 1058-4 починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили по день втрати даною особою права відповідно до чинного законодавства на вказані види пенсій. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та дату слухання справи повідомленні належним чином. При цьому відповідачем надано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом II групи та отримує пенсію та часткову доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначену у відповідності до статтей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після, виникнення права на державну пенсію. Згідно ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами II групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком. Частиною 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів II групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеної законом, підвищується розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам віднесеним, до 1,2,3,4 категорій. перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму Всупереч статтей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу вказані доплати виплачувалися частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року Постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та Постановою Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року, а не в розмірі, як того вимагає вказаний Закон. З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має вищу юридичну силу в порівняні з Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, Постановою Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та Постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року відповідач неправомірно виплачував додаткову пенсію в меншому розмірі ніж це передбачено статтями 50, 54 зазначеного Закону. Своїми діями відповідач допустив звуження змісту та обсягу прав та свобод позивача, передбачених статтею 22 Конституції України, в якій зазначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір мінімальної пенсії за віком необхідно обраховувати відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком. Проте, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про законність вимог позивача на перерахунок та виплату доплати до її пенсії , відповідно до Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", при винесенні постанови у справі не вірно вирішив позовну вимогу позивача про задоволення позовних вимог про зобов'язання виплачувати підвищення до пенсії, а саме починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили по день втрати даною особою права відповідно до чинного законодавства на вказані види пенсій. Так-як позивач просив провести перерахунок пенсії починаючи з 01 жовтня 2010 року. Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Враховуючи строки звернення до суду, право позивача на отримання щомісячної державної соціальної допомоги у вигляді підвищення до пенсії підлягає захисту за період з 01.10.2010 року, оскільки позов подано до суду першої інстанції в межах строку звернення, а саме: 17.03.2011 року. Вивчаючи матеріали справи судом встановлено, що дана справа підлягала апеляційному перегляду в порядку письмового провадження без виклику сторін в судове засідання, за наслідками якого залишена без змін. Також встановлено, що рішення суду першої інстанції позивачем отримано лише 26.11.2013 року, що й слугувало підставою оскарження постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 травня 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить захистити його порушене право відповідно до діючого законодавства, тому колегія суддів дійшла висновку, що правильним способом захисту порушеного права позивача, буде визнання дій протиправними та зобов'язання відповідача одноразово усунути порушення прав і щомісячно не допускати його порушення шляхом здійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення до пенсії по день припинення такого права. З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку приймаючи оскаржуване рішення, оскільки позивач має право на перерахунок пенсії з 01.10.2010 року. Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання. Згідно з положенням ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, позивачу має бути присуджено 3,40 грн. документально підтвердженого сплаченого ним судового збору з Державного бюджету України.

Результат розгляду: granted