Рішення адміністративного суду від 2014-02-25 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що з 2007 року позивачці була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за списком №1. По досягненню пенсійного віку, а саме - 55 років, позивачка звернулася до відповідача з заявою про переведення її на пенсію за віком. Однак позивачці було відмовлено. У зв'язку з чим, вона просить визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати нарахувати їй пенсію за віком, який діяв на момент призначення їй пенсії. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала клопотання про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надали заперечення на позов. Суд перевіривши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тлумачення даної статті у рішенні Конституційного суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) розширює розуміння положень Конституції та зазначено, що «...за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.…». У рішенні водночас наголошено на тому, що «…Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу». Згідно зі статтею 6 Конституції України органи державної влади, зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення. У своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра. Отже, зворотня дія закону застосовується лише по відношенню до юридичної відповідальності особи, а у даній справі питання про відповідальність особи не піднімалося та вона не застосовувалась. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.04.2007 призначено пенсію за вислугу років по Списку №1 на підставі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2007. Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.12.2012 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06.12.2007 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2008 скасовано, у задоволенні позову [PERSON] відмовлено у повному обсязі. Після отримання копії постанови Вищого адміністративного суду України від 12.12.2012 [PERSON] припинено виплату пенсії з 01.02.2013. На підставі цього стосовно [PERSON] було закрито пенсійну справу. Постанова Вищого адміністративного суду України від 12.12.2012 стала юридичним фактом (обставиною реальної дійсності, з якою норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин) на підставі якого було припинено виплату пенсії та закрито пенсійну справу. Отже до [PERSON] не було застосовано зворотної дії закону. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії припиняється на підставі рішення суду. До управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова 23.10.2013 звернулась позивачка із заявою щодо переведення на інший вид пенсії у зв'язку із досягненням 55-річного віку, але їй було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії та поновленні виплати пенсії з наступних підстав: Відповідно до п. 7-2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», викладений у редакції від 08.07.2011, до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. За матеріалами архівної пенсійної справи стаж робот [PERSON] складає 26 років 1 місяць 23 дня, що є недостатнім для призначення дострокової пенсії. Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при наявності страхового стажу жінки мають право на призначення пенсії за віком у 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року. Тому позивачці було запропоновано звернутися із заявою встановленого зразку та копіями необхідних документів після виповнення 57 років 6 місяців. На підставі викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Результат розгляду: denied