Рішення адміністративного суду від 2014-03-17 00:00:00+02

27.12.2013р. до Артемівського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява [PERSON] до Ювілейної селищної ради м. Луганська Луганської області про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та визнання права на приватизацію, в обґрунтування якої позивач зазначив, що він є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS], у якій він зареєстрований та мешкає з 1995р. Право користування вказаною квартирою позивач отримав на підставі ордеру № 004765 від 30.03.1995р. У 1994р. позивач приймав участь у приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] у складі сім'ї з 6 осіб та набув в приватну власність 1/7 частку зазначеної квартири. Позивач звернувся до Ювілейної селищної ради із заявою про передачу в приватну власність квартири за адресою: [ADDRESS], однак відповідач своїм листом від 21.11.2013р. № 860 відмовив йому у цьому пославшись на те, що з урахуванням раніше приватизованої площі, загальна площа приватизованого житлового фонду буде перевищувати встановлену законодавством санітарну норму і номінальну вартість наявного в позивача житлового чека, а саме 21 кв.м. загальної площі на 1 особу та 10 на сім'ю. Невикористана частина вартості житлових чеків позивача складає 2,32грн., що відповідає 13,17 кв.м. загальної площі. Позивач вважає вищевказану відмову відповідача протиправною оскільки вона на думку позивача порушує його право на житло, що передбачене ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, право на приватизацію житла, що передбачене ст.ст. 4, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки відповідно до вказаних норм він мав право використати залишок приватизаційних чеків для приватизації займаної на цей час квартири. Посилаючись на вказані вище обставини позивач просив суд визнати дії Ювілейної селищної ради м. Луганська щодо відмови в приватизації незаконними; визнати право позивача на приватизацію квартири та зобов'язати відповідача здійснити приватизацію квартири відповідно до поданої позивачем заяви з урахуванням невикористаних житлових чеків у межах їх вартості та з доплатою особистими коштами на умовах, передбачених Законом. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява, в якій він не заперечував проти задоволення позову [PERSON] та просив суд розглянути справу без його участі. За вказаних обставин та з врахуванням приписів ч. 4 ст. 128 КАС України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Ювілейної селищної ради м. Луганська Луганської області про визнання незаконними дій органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб та визнання права на приватизацію підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач звернувся на адресу Ювілейної селищної ради з приводу приватизації квартири за адресою: [ADDRESS], у якій він зареєстрований та мешкає з 1995р. на підставі ордеру № 004765 від 30.03.1995р. Своєю відповіддю від 21.11.2013р. за вих. № 860 (а. с. 11) Ювілейна селищна рада відмовила позивачеві в приватизації вказаної вище квартири пославшись на те, що він раніше вже приймав участь в приватизації іншої квартири, внаслідок чого в нього залишились невикористані приватизаційні чеки на суму 2,32грн., що складає 13,17 кв.м. загальної площі, яких недостатньо для приватизації квартири за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, суд виходить з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі жилої площі у гуртожитках), (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону) кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін..) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010 щодо офіційного тлумачення положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) визначено, що положення пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинку) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім ї та додатково 10 квадратних метрів на сім»ю; - у власність наймача і кожного члена його сім'ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; - у власність наймача і кожного члена сім'ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чеку використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; - весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. З врахуванням вищенаведеного та приймаючи до уваги те, що позивач використав свій житловий чек частково, а не повністю, та має залишки коштів на приватизаційному депозитному рахунку по житловому чеку в сумі 2,32 грн., відповідач не мав підстав для відмови позивачу в приватизації займаної ним квартири відповідно до вищевказаних приписів чинного законодавства України. За вказаних обставин суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання протиправної відмови відповідача в приватизації квартири. Стосовно решти позовних вимог [PERSON] суд зауважує, що вони були заявлені позивачем без врахуванням меж компетенції суду, до якої не віднесено розгляд та прийняття рішень щодо приватизації об'єктів державного житлового фонду, які покладені на органи приватизації органів місцевого самоврядування, у зв'язку з чим ці вимоги не можуть бути задоволені судом. Разом з тим, зважаючи на нагальну потребу у захисті житлових прав позивача, суд визнає за необхідне захистити права позивача у інший спосіб, а саме, шляхом зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача про приватизацію займаної ним квартири з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 10.06.2010 року №15-рп/2010. Вказане вище рішення відповідає позиції Вищого адміністративного суду України, яка була викладена в аналогічній справі № 2а-4564/11/1227 (№ К/9991/34897/12) в ухвалі від 25.09.2012р. На підставі викладеного та

Результат розгляду: partial