Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області про визнання протиправними дій щодо відмови у прийнятті документів виконавчого провадження №2-а-2287/09 для виконання рішення суду та зобов'язання прийняти заяву про виконання рішення суду за виконавчим провадженням №2-а-2287/09 щодо стягнення коштів з боржника і виконати рішення суду (а.с.1-2).. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2009 році Новозаводським районним судом м. Чернігова постановлено рішення про зобов'язання ГУ ПФУ у Чернігівській області провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, за період з 01.06 - 30.11.2009 року. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 року змінено спосіб і порядок виконання вищевказаної постанови №2-а-2287/09 в частині зобов'язання провести перерахунок вказаної пенсії на стягнення з ГУ ПФУ у Чернігівській області 1 684,65 грн відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» він звернувся до ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області з виконавчим листом щодо стягнення коштів. У зв'язку з тим, що виконавчий лист було повернуто казначейством з підстав того, що він винесений до 16.10.2013 року, позивач знову звернувся до ВПВР УДВС ГУЮ у Чернігівській області з заявою про поновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а-2287/09. Постановою державного виконавця від 12.02.2014 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження і повернуто документи. При повторному зверненні до ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області йому повторно було відмовлено у прийнятті документів. Таким чином вважає, що при здійсненні своїх професійних обов'язків посадовими особами ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області грубо порушено вимоги чинного законодавства. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 17.03.2014 року за клопотанням позивача було залучено в якості другого відповідача відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області, а також позивачем надано заяву про збільшення позовних вимог (а.с.18), відповідно до яких просив визнати дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції щодо відмови у відкритті виконавчого провадження 12.02.2014 року з виконання виконавчого листа №2-а-2287/09 виданого 21.11.2011 року - неправомірними; скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції від 12.02.2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-2287/09 (а.с.18). У судове засідання позивач не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідач - ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області та прокурор в судовому засіданні заперечували проти заявленого позову, просили відмовити в його задоволенні з підстав зазначених в письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи (а.с.22-23). Представник відповідача відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надіслав заперечення проти позову та просив розглянути справу без його участі (а.с.31-32). Вислухавши представника відповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Виконання рішення суду є невід'ємною частиною права людини на справедливий суд. Згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Ст.19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. У ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами. Судом встановлено, що на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.11.2009 року по адміністративній справі 21.11.2011 року видано виконавчий лист №2-а-2287/09 про зобов'язання ГУ ПФУ у Чернігівській області провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, за період з 01.06 - 30.11.2009 року та виплатити недоплачену різницю коштів, з урахуванням виплаченої, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розміру 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховується з розміру прожиткового мінімуму встановленого для відповідної категорії населення (а.с.6). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 року змінено спосіб і порядок виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.09.2011 року по адміністративній справі №2-а-2287/09 в частині зобов'язання ГУ ПФУ у Чернігівській області провести перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю [PERSON], як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, за період з 01.06 - 30.11.2009 року та виплатити недоплачену різницю коштів, з урахуванням виплаченої, відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розміру 75% мінімальної пенсії за віком, що розраховується з розміру прожиткового мінімуму встановленого для відповідної категорії населення на стягнення з ГУ ПФУ у Чернігівській області на користь [PERSON] недоплачену додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, за період з 01.06 - 30.11.2009 року в сумі 1 684,65 грн. (а.с.3-5). Даний виконавчий лист перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області і постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції в Чернігівській області Курилець В.І. від 20 січня 2014 року виконавчий лист №2-а-2287/09 від 21.11.2011 року був повернутий стягувачу за виконавчим провадженням - [PERSON], на підставі ч.5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.7). Також було встановлено, що в січня 2014 року позивач звернувся до ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області щодо стягнення коштів з ГУ ПФУ у Чернігівській області недоплаченої додаткової пенсії в сумі 1 684,65 грн та листом ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області № 15-19/55/777 від 24 січня 2014 року позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви, роз'яснено право на звернення до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції та повернуто копії поданих документів (а.с.9-10). У зв'язку з цим, 11.02.2014 року позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції щодо виконання виконавчого листа №2-а-2287/09 від 21.11.2011 року. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області від 12.02.2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з підстав того, що згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (а.с.11). З таким висновком державного виконавця суд погодитись не може. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець крім іншого зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, що визначені виконавчим документом. Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 01.01.2013 року, встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання. Законом України від 19.09.2013 р. № 583-VІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 16.10.2013 р., доповнено Розділ II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пунктом 3: виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є державні органи, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Отже, виконавчі листи видані до 16.10.2013 року (набрання чинності цього Закону), повинні подаватися до органів державної виконавчої служби для виконання. При дослідженні судом документів вбачається, що виконавчий документ був виданий 21.11.2011 року, тобто до набрання чинності п. 3 Розділу II Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Крім того, ухвала від 28 листопада 2013 року про зміну способу та порядку виконання рішення суду не є основним рішенням у судовій справі, а лише визначає спосіб та порядок його виконання. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ» (в редакції постанови КМУ від 30.01.2013р. № 45) органи казначейства виконують рішення про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами та іншими державними органами, які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Підпунктом 1 пункту 9 Порядку передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі коли виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства, що і було здійснено. Таким чином, аналізуючи вищевказані вимоги Закону, суд вважає, що відповідачем - ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області правомірно відмовлено в прийнятті виконавчого документу на примусове виконання, а тому відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В силу положень статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина 4 статті 71 КАС України). Відповідач - відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області не надав суду достатніх і беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14.02.2014 року, а тому в цій частині позов [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови від 14.02.2014 року підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: partial