Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

29.08.2011р. позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Чортківського обласного педагогічного училища імені Олександра Барвінського (далі - ОПУ), Управління праці та соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації (далі - УПСЗН) про зобов'язання перерахувати та виплатити доплату до пенсії як особі яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ). Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2011 року заявлений позов задоволено частково: зобов'язано Чортківське обласне педагогічне училище імені Олександра Барвінського здійснити нарахування позивачу доплати згідно ст. 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, як особі, що працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, з врахуванням виплачених сум, починаючи з 01 березня 2011 року, та подати документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою такої доплати, за затвердженою Мінпраці формою, до Управління праці та соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації та провести виплату після отримання коштів; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації Тернопільської області перевірити, провести реєстрацію та облік розрахунку Чортківського обласного педагогічного училища імені Олександра Барвінського та подати органу Державного казначейства платіжні документи для здійснення видатків для виплати позивачу доплати згідно статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати щомісяця, як особі, що працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 березня 2011 року. Не погодившись із постановою її оскаржило УПСЗН, яке вважає, що судом при винесенні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт просить розглядати справу без його участі. Позивач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати страву в порядку письмового провадження згідно ст.197 КАС України, за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково. Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] є особою яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому має право на доплату передбачену ст.39 Закону №796-ХІІ. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ. Статтею 49 Закону №796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Згідно з ст.39 Закону №796-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Всупереч ст.39 Закону №796-ХІІ позивачу вказана доплата виплачувалася частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996р., а не в кратному відношенні до мінімальної заробітної плати, як того вимагає вказаний Закон. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають положення ст.39 Закону №796-ХІІ, а не вказана постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав. Крім того, слід зазначити, що судом першої інстанції безпідставно не враховано того, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011р., доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік». При цьому, на виконання вимог вказаного закону Кабінетом Міністрів України 06.07.2011р. прийнято постанову №745, яка набула чинності 23.07.2011р. Вищенаведені нормативні акти на даний час є діючими і неконституційними не визнавались, а тому нарахування та виплата у 2011 році позивачу доплати до пенсії як пенсіонеру який проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, повинна здійснюватися відповідно до норм Закону №796-ХІІ, а починаючи з 23.07.2011р. виплати, передбачені, зокрема, ст.39 Закону №796-ХІІ, повинні здійснюватися в порядку та розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» №745 від 06.07.2011р. За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог позивача щодо нарахування та виплати доплати до пенсії як пенсіонеру який проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю за період з 01.03.2011р. по 22.07.2011р. включно, однак зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005р. №936 затверджений «Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Порядок), який визначає механізм використання, обліку, звітності і контролю за використанням коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, головним розпорядником яких є Мінпраці. Відповідно до пп.5 п.4 зазначеного Порядку доплата особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статей 39, 40 Закону №796-ХІІ, п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» проводиться управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації громадян працюючим. Відповідно до п.5 Порядку соціальні доплати передбачені ст.39, 40 Закону №796-ХІІ, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці. Положеннями п.6 Порядку передбачено, що підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів за формою, затвердженою Мінпраці, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення, місця реєстрації, ідентифікаційного номера. До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов'язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінпраці формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім'я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів. Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку. Таким чином, УПСЗН відшкодовує підприємствам, установам та організаціям, які зареєстровані та заходяться в нього на обліку, доплати, які вони проводять своїм працівникам за роботу на території радіоактивного забруднення, а не особисто позивачу, який не перебуває на обліку в УПСЗН та жодних доплат за роботу на території радіоактивного забруднення особисто від УПСЗН не отримує. Встановивши обставини справи, апеляційний суд приходить до переконання, що УПСЗН не може відповідати за заявленими вимогами позивача щодо стягнення сум доплати як громадянину, який працює на території радіоактивного забруднення відповідно до ч.1 ст.39 Закону №796-ХІІ, оскільки фактично зазначена сума повинна сплачуватись підприємством, де працює позивач. Слід зазначити, що звернення особи за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (ст.ст.7,8,11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС України). Тому, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зобов'язати ОПУ провести [PERSON] нарахування доплати до пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2011р. по 22.07.2011р. включно та подати розрахункові документи щодо такого нарахування до УПСЗН, якому слід перевірити, провести реєстрацію та облік розрахунку ОПУ та подати органу Державного казначейства платіжні документи для здійснення видатків для виплати позивачу доплати до пенсії як особі яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю за період з 01.03.2011р. по 22.07.2011р. включно. Покликання УПСЗН на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України №796-ХІІ доплат до пенсії як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, однак при цьому помилково не вказав періоду по який слід здійснювати нарахування та виплату позивачу належної йому доплати, апеляційний суд визнає можливим змінити постанову. Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: 1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; 2) вирішення не всіх позовних вимог або питань. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає.

Результат розгляду: partial