Рішення адміністративного суду від 2014-01-13 00:00:00+02

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві було проведено планову виїзну документальну перевірку суб'єкта господарювання - фізичної особи [PERSON] з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.12.2012. За наслідком перевірки було складено акт № 1027/26-58-17-01-17-2866713192 від 23.08.2013 (далі - Акт перевірки). Актом перевірки встановлено не підтвердження валових витрат за 2011-2012 р., чим порушено ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.176.1 ст.176 Податкового кодексу України, заниження податку з доходів фізичних осіб у розмірі 174 894,54 грн.; порушення п.187.1 ст.187, пп.198.3, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового кодексу України, завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 171 217 грн. У Акті перевірки зафіксовано, що до перевірки не надано виписок банку, жодних договорів, ліцензій, дозволів, актів виконаних робіт, видаткових накладних. Розбіжність між задекларованою сумою валових витрат та фактичною виникла у зв'язку із ненаданням до перевірки банківських виписок та інших первинних документів, що унеможливлює підтвердження факту оплати чи відношення до отримання доходів. В частині порушень по ПДВ встановлено: - розходження по податкових зобов'язаннях на загальну суму ПДВ 3726 грн. за результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України (відповідно до АС «Податковий блок»); - не підтверджено податковий кредит на загальну суму 149 620 грн. у зв'язку із ненаданням податкових накладних, виписок банку та інших первинних документів; - не підтверджено податковий кредит на загальну суму 17 871 грн. у зв'язку із не підтвердженням факту використання отриманих послуг чи товарів в підприємницькій діяльності з огляду на те, що до перевірки не надано виписки банку. На підставі Акта перевірки відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 30.08.2013: №0000731701, яким позивачу збільшено грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 218 618,18 грн. (174 894,54 грн. основного платежу та 43 723,64 грн. штрафних санкцій), та №0000741701, яким позивачу збільшено грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 213 549,50 грн. (171 217 грн. основного платежу та 42 332,50 грн. штрафних санкцій). Позивач не погоджується з оскаржуваними рішеннями та висновками Акту перевірки, оскільки стверджує про те, що наявні у нього первинні документи містять усі передбачені законодавством реквізити, проте під час перевірки податковим органом не було взято до уваги надані первинні документи та банківські виписки. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з урахуванням наступного. Згідно з пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI , до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу. Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податку на доходи фізичних осіб, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами. Згідно з п.75.1 ст.75 Податковий кодекс України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Згідно з п.85.2 ст.85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати. У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом (п. 86.1 ст. 86 ПК України). Відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки. Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). При цьому, згідно з положеннями п.44.6 ст. 46 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. У відповідності до положень п.44.7 ст. 44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Як вбачається із змісту Акту перевірки, висновків про порушення позивачем вимог ПК України податковий орган дійшов з огляду на ненадання позивачем до перевірки первинних документів на підтвердження задекларованих показників податкової звітності. При вирішенні спору по суті суд враховує те, що ПК України встановлено обов'язок платника податків надати контролюючому органу всі первинні документи, пов'язані із сплатою податків і зборів. Проте позивачем первинних документів, банківських виписок на підтвердження валових витрат та податкового кредиту, задекларованих за спірний період, не було надано. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що документи, визначені в Акті перевірки як відсутні, були надані позивачем протягом 5 днів з дня отримання акта перевірки відповідачу. Також не надано жодних доказів того, що відповідні документи, визначені в акті як відсутні, були надані відповідачу до прийняття ним оскаржуваного рішення. Обставина ж надання суду банківських виписок, не змінює того, що на момент проведення перевірки таких виписок та відповідних первинних документів надано не було (зворотного позивачем належними доказами згідно зазначених судом норм ПК України не доведено). У зв'язку із наведеним, суд не вбачає протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та не вбачає підстав для їх скасування. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Позивач, всупереч положенням ч.1 ст.71 КАС України, не довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги.

Результат розгляду: denied