Рішення адміністративного суду від 2014-02-05 00:00:00+02

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними, виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012-2013 роки. Зазначав, що є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом ІІІ групи, внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками аварії на ЧАЕС та відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Посилаючись на те, що відповідачі не виплачують йому щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до Закону України «Про статус і соціальної захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», просив визнати протиправними дії управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та зобов'язати відповідачів провести призначення, нарахування та виплату щорічної, одноразової допомоги на оздоровлення на підставі норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальної захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2012-2013 роки, з розрахунку 4-х мінімальних заробітних плат, стягнути з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат визначену судом суму щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2012 та 2013 роки з розрахунку 4-х мінімальних заробітних плат. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року позов [PERSON] в частині позовних вимог про визнання дій відповідачів протиправними, виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2012 рік було залишено без розгляду (а.с. 18-19). Представник управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, заперечуючи проти позову у письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, який затверджується Верховною Радою України і є законом України, а фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, а відтак виконання Закону повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету, а ст. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України» визначено, що норми і положення ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Держбюджету та Пенсійного фонду, тобто розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї. Крім того, зазначав, що Конституційний Суд України в Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному також звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним також є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, таким чином, Закон України «Про державний бюджет України» був прийнятий пізніше за Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не визнавався Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України. Отже, при вирішенні спорів про перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення з розрахунку п'яти мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат суду необхідно враховувати те, що підлягають застосуванню норми Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Управління праці та соціального захисту населення Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, як найнижча ланка системи органів виконавчої влади, що не є розпорядником коштів Державного бюджету України, не має права брати на себе бюджетні зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань (передбачених у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік) та не може самостійно змінювати суми допомоги та проводити їх перерахунки, а тому зі своєї сторони не порушує положень Конституції України та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а діє в межах повноважень наданих державою, лише призначає їх у відповідності до розмірів встановлених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік і жодним чином не вчиняє протиправних дій, а отже призначення щорічної допомоги на оздоровлення було проведено відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 30-33). Представник Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у заперечуючи проти позову у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення в Подільському районі м. Києва, як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи першої категорії. Статтею 4 Бюджетного кодексу України передбачено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу та Закону «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Так, частиною 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 надається офіційне тлумачення положень ст. 1, ч. 1 ст. 17, ч. 3 ст. 22 ст.ст. 46, 48, ч. 1, 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, пп. 2, 3, 6 ст. 116 Конституції України, положень ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 95, ч. 1 ст. 117, ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України у взаємозв'язку з положеннями пп. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, пп. 2 ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, виходячи з фінансових можливостей держави. Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на період виплати не допустив порушення законодавства, оскільки діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 та здійснив нарахування допомоги в розмірі 90 грн. Жодним нормативно-правовим актом не надано повноважень Київському міському центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат встановлювати розміри щорічної допомоги на оздоровлення (а.с. 36-37). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку, про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій). Відносини, що склалися між позивачем та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту норм КАС України. Судом установлено, що [PERSON] є інвалідом ІІI групи (а.с. 5), учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеним до категорії І осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 4), Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, постановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році норми і положення ст.ст. 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. З аналізу наведеної норми випливає, що визначення порядку та розмірів виплат указаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України. Вирішуючи питання, яка з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що не визнані неконституційними в установленому порядку, підлягає застосуванню для розв'язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. Ураховуючи те, що відповідно до закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» норми і положення статті 48 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік та відповідно до письмових заперечень Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат відповідачу нарахована щорічна допомога на оздоровлення у розмірі 90 грн., тобто при її нарахуванні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 дотриманні вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», підстав для задоволення позову немає.

Результат розгляду: denied