Рішення адміністративного суду від 2014-02-12 00:00:00+02

21.05.2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, яким просив скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімової Асі Назимівни від 11 лютого 2013 року про закриття виконавчого провадження, як таку що суперечить закону. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 лютого 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімова Асею Назимівною закрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-а-1989/10 виданого 18 липня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом щодо стягнення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця у розмірі п"ятирічного грошового забезпечення-60 грошових забезпечень за останньою посадою. Дану постанову він отримав 26 лютого 2013 року і звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України з скаргою. 13 травня 2013 року він отримав відповідь на скаргу в якій йому відмовили у скасуванні постанови. Вважає, що виконавчий лист не виконаний в повному обсязі, так-як він отримав 19 126 грн. 00 коп., що складає 1/20 частину від суми призначеної судовим рішенням, отже постанова про закриття виконавчого провадження є передчасною. Просить скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової Асі Назимівни про закінчення виконавчого провадження ВП №34666075 від 11 лютого 2013 року. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року позов задоволено. Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімової Асі Назимівни про закінчення виконавчого провадження ВП №34666075 від 11 лютого 2013 року. Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України постанову суду першої інстанції оскаржило, подало апеляційну скаргу, зазначивши, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що в ході здійснення виконавчого провадження боржником згідно листа за №248/3/62065 від 29.10.2012 року повідомлено про виконання виконавчого листа на надано копію платіжного доручення №869 від 25.09.2012 року, відповідно до якого стягувачеві сплачено 19 126, 80 грн.. У зв'язку з тим, що позивачу нараховано і виплачено одноразову грошову допомогу, то державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тому державним виконавцем правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України. Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задоволити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову. Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімовою Асею Назимівною закрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-а-1989/10 виданого 18 липня 2012 року Мукачівським міськрайонним судом щодо стягнення одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі п"ятирічного грошового забезпечення - 60 грошових забезпечень за останньою посадою (а.с.3). Отримавши дану постанову, [PERSON] 27.02.2013 року звернувся із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження про примусове виконання судових рішень до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС України, і 13 травня 2013 року отримав відповідь на дану скаргу. В якій зазначається, що в ході здійснення виконавчого провадження боржником згідно листа за №248/3/62065 від 29.10.2012 року повідомлено про виконання виконавчого листа та надано копію платіжного доручення №869 від 25.09.2012 року, відповідно до якого стягувачеві сплачено 19 126, 80 грн.. У зв'язку з чим, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби", із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року N 5 зазначено, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Такими органами державної виконавчої служби є: 1. Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень. 2. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень. 3. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції. Отже, судам необхідно мати на увазі, що в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу" як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах. Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень, є органами державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу", але не є юридичними особами. Водночас ці органи можуть бути належними відповідачами у справах з приводу оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих у виконавчому провадженні.» Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України не є належним відповідачем в справі, оскільки він не визначений Законом України «Про державну виконавчу службу" як самостійний орган державної виконавчої служби, що виключає можливість його участь як відповідача у такій справі. Суд не вжив заходів по заміні неналежного відповідача на належного, розглянув справу з порушенням норм ст. 52 КАС України. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішив спір, з порушенням норм процесуального права, відтак постанову необхідно скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Результат розгляду: denied