Рішення адміністративного суду від 2014-01-29 00:00:00+02

У лютому 2009 року відкрите акціонерне товариство «Одеський коровай» (далі ВАТ «Одеський коровай») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі (далі СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 січня 2009 року № 0000111620/0. В обґрунтування позову зазначалося, що з 08 грудня 2008 року по 09 січня 2009 року посадовими особами СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Одеський коровай» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року. За результатами перевірки складено акт від 22 січня 2009 року за № 19/16-2/00376886/1, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем ст. 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», внаслідок чого підприємством не нараховано та не сплачено до Державного бюджету України частину прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності за ІІ-е півріччя 2007 року у розмірі 67685 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 січня 2009 року № 0000111620/0, яким позивачу визначено частину прибутку (доходу), яка підлягає сплаті в бюджет у розмірі 67685 грн. за основним платежем та в сумі 33843 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. На думку позивача, висновки акта перевірки щодо порушення ВАТ «Одеський коровай» вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не є обґрунтованими, а тому прийняте на підставі акта перевірки податкове повідомлення-рішення відповідача підлягає скасуванню. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2013 року відмовлено ПАТ «Одеський коровай» у задоволенні позовних вимог. Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, генеральний директор ПАТ «Одеський коровай» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинами справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення законів України про державний бюджет на відповідний рік в частині визначення розміру податкового зобов'язання, оскільки види податків і зборів, а також порядок їх нарахування та сплати встановлюється окремими законами, а саме Законом України «Про систему оподаткування» та Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств». У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення. Судом встановлено, що з 08 грудня 2008 року по 09 січня 2009 року посадовими особами СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі проведено планову виїзну перевірку ВАТ «Одеський коровай» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року. За результатами перевірки складено акт від 22 січня 2009 року за № 19/16-2/00376886/1, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем ст. 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», внаслідок чого підприємством не нараховано та не сплачено до Державного бюджету України частину прибутку (доходу) за результатами фінансово-господарської діяльності за ІІ-е півріччя 2007 року у розмірі 67685 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 січня 2009 року № 0000111620/0, яким позивачу визначено частину прибутку (доходу), яка підлягає сплаті в бюджет у розмірі 67685 грн. за основним платежем та в сумі 33843 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі від 27 січня 2009 року № 0000111620/0 в частині визначення суми прибутку (доходу), яка підлягає сплаті в бюджет, суд першої інстанції обґрунтовано послався на положення ст. 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Так, статтею 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що акціонерні, холдингові компанії та інші суб'єкти господарювання, у статутному фонді яких державі належать акції (частки, паї), та їх дочірні підприємства сплачують до Державного бюджету України частину прибутку (доходу) у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів. Частина прибутку (доходу) сплачується до Державного бюджету України або місцевих бюджетів за результатами фінансово-господарської діяльності 2006 року (крім частини прибутку (доходу), сплаченої відповідно до статті 67 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2007 році у строки, встановлені для сплати податку на прибуток підприємств. Для акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких державі належать частки (акції, паї), та їх дочірніх підприємств, зазначені відрахування провадяться з частини прибутку (доходу) відповідно до розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах. Порядок відрахування частини прибутку (доходу), визначеної цією статтею, встановлюється Кабінетом Міністрів України (крім порядку і нормативу відрахування частини прибутку (доходу) господарських організацій, які належать до комунальної власності або у статутних фондах яких є частка комунальної власності, які встановлюються відповідними радами). Згідно п. 6 Порядку відрахування господарськими організаціями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2007 року № 68, частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається господарськими організаціями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою адміністрацією, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства. Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) подається до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток. Як встановлено матеріалами справи, ВАТ «Одеський коровай» станом на 3-4 квартали 2007 року мало статус суб'єкта господарювання з часткою державної власності в статутному фонді у розмірі 5,85 %. За змістом наведених вище положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Порядку відрахування господарськими організаціями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) товариство, як підприємство у статутному фонді якого державі належить частка у розмірі 5,85 %, повинно було у декларації з податку на прибуток за 3 та 4 квартали 2007 року відобразити частину чистого прибутку (доходу), яку необхідно сплатити до Державного бюджету України за 2007 рік. Актом перевірки встановлено, що ВАТ «Одеський коровай» в порушення зазначених вище норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Порядку відрахування господарськими організаціями до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) частину прибутку підприємства, яка складає 67685 грн. у декларації не відобразило та до Державного бюджету України не сплатило. За таких даних висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі від 27 січня 2009 року № 0000111620/0 в частині визначення суми прибутку (доходу), яка підлягає сплаті в бюджет у розмірі 67685 грн., є правильним. Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання позивача на Закон України «Про систему оподаткування» та Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» в частині встановлення порядку розрахунку та сплати податку на прибуток, оскільки передбачений ст. 63 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» обов'язок сплати частини прибутку (доходу) має характер самостійного платежу, з огляду на встановлення законодавцем суб'єктів, які мають його сплачувати, правил визначення розміру такого платежу (об'єкту) та порядку його сплати. При цьому для розрахунку цього платежу використовуються дані бухгалтерського обліку, тобто його розрахунок здійснюється окремо від податку на прибуток, який, у свою чергу, розраховується за правилами податкового обліку, що додатково свідчить на користь висновку про відмінний від податку на прибуток характер згаданого платежу. Разом з цим, з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування до позивача оскарженим податковим повідомленням-рішенням на підставі Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» штрафних (фінансових) санкцій погодитись не можна. Так, відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення. Згідно п. 1.2 ст. 1 цього Закону податкове зобов'язання - це зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та в строки, визначені цим Законом або іншими законами України. З правового аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що обов'язок підприємства щодо сплати такого платежу як частина прибутку (доходу), який сплачують державні некорпоратизовані та корпоратизовані, казенні підприємства та їх об'єднання, не включений у перелік загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів), не відноситься до категорії податкових зобов'язань, визначених ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування». При цьому відповідно до п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», згідно з яким до позивача були застосовані штрафні санкції за несплату частини прибутку (доходу), у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у п. п. «б» п. п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф. Таким чином, за змістом наведеної правової норми, обов'язок сплати штрафних санкцій виникає у платника податків лише за умови донарахування контролюючим органом сум податкового зобов'язання. Оскільки, як зазначено вище, обов'язок підприємства зі сплати частини прибутку (доходу) до загального фонду Державного бюджету України не можна вважати податковим зобов'язанням, застосування податковим органом до позивача штрафних (фінансових) на підставі п. п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» не є правомірним. Враховуючи, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині заявлених позовних вимог, постановлене судове рішення на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Результат розгляду: partial