Рішення адміністративного суду від 2014-03-03 00:00:00+02

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що з 23.01.2013 року перебуває на обліку в УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради та з 02.08.2012 року отримує допомогу по догляду за дитиною, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» як особа, застрахована в системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування. Зазначає, що допомога, нарахована їй по догляду за дитиною, не відповідає законодавчо визначеному розміру, а саме прожитковому мінімуму на дитину до 6 років на відповідний рік, та складає 130 грн. на місяць. 14.05.2013 року позивачка звернулась до відповідача з заявою провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною у порядку та розмірі, встановленому Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми». 20.01.2014 року відповідачем відмовлено позивачці у проведенні перерахунку. Позивачка вважає, що в даному випадку виник спір щодо виплати їй допомоги, як особі, яка застрахована в системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому на виплату допомоги їй у зазначеному періоді поширюється норми спеціального Закону (яким є Закон №2240-III), відповідно до ст.43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. У зв'язку з вищенаведеним, просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови перерахувати та виплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зобов'язати відповідача здійснити їй нарахування та сплатити державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення ним трирічного віку у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, за період з 12.11.2012 року по 11.09.2015 року, з урахуванням проведених виплат. Позивачка до залу судового засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Зазначила, що відповідно до ст. 22 Бюджетного кодексу України УПСЗН є головним розпорядником бюджетних коштів, з огляду на це УПСЗН не має права виплачувати більше, ніж передбачено Законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Згідно зі ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України. Відповідно до п.5 ст.51 Бюджетного кодексу України,розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють витрати тільки межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, прийняті без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених Бюджетним кодексом і законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», покриття витрат на виплату державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюється за рахунок Державного бюджету у вигляді субвенцій у місцеві бюджети, отже розмір зазначеної допомоги встановлюється Законом України про державний бюджет на відповідний рік. Одночасно зауважила на тому, що вимоги позивачки про зобов'язання відповідача виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі не менше прожиткового мінімуму до 11 вересня 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 6 КАС України судовому захисту підлягають тільки порушені права, а не їх захист на випадок можливого порушення у майбутньому.. У зв'язку з тим, що обидві сторони заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України справу розглянув в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом державної РАЦС Маріупольського МУЮ Донецької області, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.11). Судом встановлено, що [PERSON] з 12.11.2012 року по 11.09.2015 рік призначено допомогу по догляду за дитиною до 3-х років в розмірі 130 грн. (а.с.18). До 1 січня 2008 року - дати набрання чинності Законом України від 28 грудня 2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) - правовідносини щодо виплати допомоги регулювалися. Законом № 2811-ХІІ, дія якого поширювалася на осіб, не застрахованих в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 13) та Законом № 2240-III, який поширював свою дію на застрахованих у зазначеній системі осіб. Розмір допомоги також визначався цими Законами. Зокрема, статтею 43 Закону № 2240-III було передбачено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI були внесені відповідні зміни до Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема, змінами до статті 13 Закону № 2811-ХІІ його дію поширено на застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III було виключено статті 40-44. Конституційний Суд України рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25 розділу II Закону № 107-VI щодо виключення статей 40-44 Закону № 2240-III. Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було передбачено, що розділ II цього Закону діє до 31 грудня 2008 року. Таким чином, з часу проголошення Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом України відновили свою дію вищезазначені положення Закону № 2240-III, а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону № 2811-ХІІ. Статтею 46 Закону України від 26 грудня 2008 № 835-VI "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та статтею 45 Закону України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону № 2240-ІІІ призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми був затверджений постановою Кабінету Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751 саме на виконання Закону № 2811-ХІІ (пункт 1). Новий акт уряду на виконання статті 45 Закону № 2154-VI не приймався. Розміри і порядок виплати допомоги відповідно до Закону № 2240-III на виконання статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом Міністрів України не визначалися. Оскільки у даній справі, спір виник щодо виплати допомоги з лютого 2014 року особі, яка застрахована у системі соціального загальнообов'язкового державного соціального страхування, то за таких обставин суд приходить до висновку, що на відносини щодо виплати допомоги такій особі у зазначеному періоді поширюються норми спеціального Закону (яким є Закон № 2240-III), відповідно до статті 43 якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2012 року в справі №21-410а12. Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У зв'язку з тим, що суд позбавлений вирішувати питання у зв'язку з можливим порушенням прав осіб у майбутньому, вважаю, що слід зобов'язати відповідача виплатити на користь позивачки допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ст..43 Закону У країни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та виплатами, зумовленими народженням та похованням», в розмірі прожиткового мінімуму встановленому для працездатних осіб, з 01.02.2014 року по день винесення рішення суду, з урахуванням проведених виплат.

Результат розгляду: partial