Рішення адміністративного суду від 2014-03-27 00:00:00+02

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відділу Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області про зобов'язання до вчинення певних дій. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було безпідставно відмовлену у видачі державного акту на право власності на земельну ділянку як власнику земельної ділянки, позивач просить суд зобов'язати відділ Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області видати йому державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №434093, виданий 28 серпня 2006 року на право власності на земельну ділянку площею 1,25 га та зареєстрований в книзі записів реєстрів державних актів за №010681200082. Від позивача поступило клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, при цьому позивач зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача поступило клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, при цьому представник відповідача зазначив, що позов не визнаю в повному обсязі Частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зверталася до відділу Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області із заявою щодо видачі їй державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,25 га, що розташована на території Димківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. З листа відділу Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області від 30 січня 2014 року за № 68/04/5-14, наданого позивачу на його звернення, вбачається, що останньому була видана копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №434092 від 28 серпня 2006 року, реєстраційний номер №010681200082, цільове призначення земельної ділянки, площею 1,25 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також в листі зазначено про те, що з 01 січня 2013 року набули чинності Закони України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку із чим повноваження територіальних органів Держземагенства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припинилися. Крім цього, вказано, що Закон України «Про Державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, не дає права територіальним відділам Держземагенства видавати та реєструвати державні акти на право власності на земельні ділянки, в тому числі і їх дублікатів взамін втрачених. На виконання вимог листа-доручення Головного управління Держземагенства у Чернівецькій області від 15 січня 2013 року №129/04-1/5-13 відділом Держземагенства у Глибоцькому районі Чернівецької області закрита Книга записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного постування земельною ділянкою, договорів оренди землі, в які могли б бути зареєстровані державні акти. Заведення іншої книги реєстрації Державних актів на право власності на земельні ділянки, в тому числі і їх дублікатів, чинне законодавство не передбачає. Не погоджуючись з невидачею суб'єктом владних повноважень оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, позивач звернувся до суду з даним позовом. До вказаних правовідносин слід застосувати такі положення закону. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. До спірних правовідносини суд застосовує: Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, яке затверджене Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445/2011, Положення про відділ Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області, затверджене наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 21 вересня 2012 року №451, Земельний кодекс України, Закон України "Про Державний земельний кадастр" від 07 липня 2011 року №3613-VI, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV, Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дослідженням приписів Положення про Державне агентство земельних ресурсів України та Положення про відділ Держземагентства у Глибоцькому районі Чернівецької області встановлено, що на Держземагентство покладені завдання щодо здійснення державної реєстрації земельних ділянок та державну реєстрацію права власності, права користування земельними ділянками (сервітут), права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій). Відповідно до пункту 9 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Таким чином, з 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок із видачею державних актів на право власності на земельні ділянки не здійснюється. По своїй суті державний акт на право власності на земельну ділянку є фактично документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку (стаття 126 Земельного кодексу України в редакції, діючий до 01 січня 2013 року) і видавався при державній реєстрації земельних ділянок органами Держземагентства. Однак з 01 січня 2013 року внесені зміни, у т.ч. до статті 126 Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до указаного Закону №1952-IV. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає видачу державного акту на право власності на земельну ділянку, як документу, який посвідчує відповідне право власності. При цьому згідно із цим Законом питання державної реєстрації право власності, у т.ч. на земельні ділянки, до компетенції Держземагентства та його територіальних органів не віднесено. Отже, у зв'язку із внесенням змін до статті 126 Земельного кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у зв'язку із набранням чинності Закону України "Про Державний земельний кадастр" повноваження територіальних органів Держземагенства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) припинилися, а тому здійснювати будь-які дії, які суперечать вищезазначеним положенням Законів, в силу вимог статті 19 Конституції України вони не можуть. Відтак, позовні вимоги [PERSON] безпідставними та не ґрунтуються на законі. До того ж, в позовній заяві позивач не наводить жодних норм чинного законодавства, які, на його думку, було порушено відповідачем при невидачі оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку на його звернення у січні 2014 року. Відповідно до частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність оскаржуваних дій, натомість доводи позивача в обґрунтування своїх позовних вимог є безпідставними та необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову. Щодо посилань позивача в позовній заяві на те, що для державної реєстрації земельної ділянки обов'язково потрібен оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, то суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Отже, державний акт на право власності на земельну ділянку не є єдиним документом на підставі, якого може бути проведена державна реєстрація прав. Таким документом також є, зокрема, і рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто законодавцем спеціальною нормою передбачено надання судового захисту ймовірним порушеним правам особи.

Результат розгляду: denied