Рішення адміністративного суду від 2014-01-28 00:00:00+02

Позивач, Красноградське житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство, звернувся до суду з позовом до Красноградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому після уточнення позовних вимог, просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування штрафних санкцій у сумі 6397,56 грн.; скасувати податкове повідомлення - рішення від 10.12.2013 року №0002871501; зобов'язати відповідача привести облікову картку позивача у відповідність. Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення неправомірним, необґрунтованим, безпідставним через відсутність доказів порушення підприємством податкового законодавства, а тому просить скасувати його в повному обсязі та привести облікову картку позивача у відповідність. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та вказав, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення винесене на законних підставах, правомірне, а тому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи. Красноградське житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство 23.12.1991 р. взято на податковий облік за №61 і станом на даний час перебуває на обліку в Красноградській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області. Відповідно до пп. 20.1.4 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом. Судом встановлено, що посадовими особами відповідача була проведена документальна невиїзна (камеральна) перевірка Красноградського ЖРЕП з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість за період з 29.10.2013 року по 10.12.2013 року. За результатами вказаної перевірки було складено акт №181/20-16-15-01-06/3355258 від 10.12.2013 року, яким встановлено порушення п.57.1 ст.57 Податкового Кодексу України, а саме: порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на додану вартість протягом визначених строків, несвоєчасно сплачено ПДВ згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість з квітня 2010 року по листопад 2013 року: несвоєчасно сплачено ПДВ згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість з квітня 2010 року по листопад 2013 року. На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 10.12.2013 року №0002871501, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 6397,56 грн. за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість. Суд вказує, що відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу, України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов'язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Відповідно до п.п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках. Відповідно до ст.57.3 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Також, у відповідності з п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації. Згідно п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу. Судом встановлено, що в порушення вказаної норми податкового законодавства, підприємство - позивач порушило терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання по податку на додану вартість протягом визначених строків, а саме: несвоєчасно сплачено ПДВ згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість з квітня 2012 року по листопад 2013 року: від 18.04.2012 року 9019545493 ТА 5003, порушення строку сплати на 576 днів, застосована штрафна санкція в розмірі 1629,66 грн. (дата операції 03.05.2012-29.11.2013р.); від 18.04.2012 року 9019545493 ТА 5003, порушення строку сплати на 574 дні, застосована штрафна санкція в розмірі 1654,20 грн. (дата операції 03.05.2012-27.11.2013р.); від 18.04.2012 року 9019545493 ТА 5003, порушення строку сплати на 573 днів, застосована штрафна санкція в розмірі 567,36 грн. (дата операції 03.05.2012-26.11.2013р.); від 18.04.2012 року 9019545493 ТА 5003, порушення строку сплати на 545 днів, застосована штрафна санкція в розмірі 2088,00 грн. (дата операції 03.05.2012-29.10.2013р.) . Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про правомірне застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасно сплачений ПДВ згідно поданих податкових декларацій з податку на додану вартість та зазначає, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Також, судом було встановлено, що до підприємства була застосована штрафна санкція у розмірі 458,34 грн. за несвоєчасну сплату податкового боргу, на який ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2011 року по справі №2а-1558/11/2070 було надано розстрочення. Суд зазначає, що згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі №2а-1558/11/2070 від 13.07.2011 року, Красноградське ЖРЕП достроково сплатив податковий борг в розмірі 463762,64 грн., на який ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2011 року по справі №2а-1558/11/2070 було надано розстрочення. Матеріалами справи підтверджено, що остання виплата відбулась 29.08.2013 року, що підтверджується платіжним дорученням №744 від 29.08.2013 року на суму 14656,64 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірне застосування вказаної штрафної санкції та вказує, що в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Податкова інспекція є органом державної влади і відповідно її діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми Конституції України та вимогам Податкового кодексу України. Право податкової інспекції на проведення перевірки підлягає законодавчим обмеженням та реалізується з дотриманням порядку, встановленого законом. Дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, які вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи. Однак дії контролюючого органу з проведення перевірки не відповідають наведеним критеріям, позаяк такі дії є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому саме по собі проведення перевірки не створює для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав. Слід також зазначити, що оспорювані за цим позовом процедурні дії податкового органу з проведення перевірки не мають самостійного правового значення, оскільки не являють собою остаточне волевиявлення владного суб'єкта; в подальшому з урахуванням вчинених дій податковим органом може бути прийнято рішення стосовно прав та обов'язків позивача. А згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень частково довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення -рішення. При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача частково правомірними та такими, що частково ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином частково обґрунтовані, частково підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають частково задоволенню.

Результат розгляду: partial