Рішення адміністративного суду від 2014-03-14 00:00:00+02

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції Рівненської області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій. Відповідно до вимог ст.53 КАС України судом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON]. Позовні вимоги полягають у наступному. Позивачам на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 25.10.2013 року спеціалізованою торгівельною організацією ТОВ «Укрспецторг Груп» проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - зазначеної вище квартири, за результатами яких переможцем було оголошено [PERSON]. 15 листопада 2013 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області задоволено клопотання Позивачів про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. та встановлено заборону вчиняти Реєстраційній службі Рівненського районного управління юстиції дії по реєстрації права власності на цю квартиру за [PERSON] 14 січня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції видано [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачі вважають, що державний реєстратор був зобов'язаний відмовити у державній реєстрації права власності [PERSON], оскільки на час реєстрації діяла заборона на вчинення реєстраційних дій згідно з ухвалою суду. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав повністю, просив суд визнати протиправними дії Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції щодо реєстрації квартири [ADDRESS] за [PERSON] Представник відповідача позов не визнала та, зокрема, пояснила, що на час реєстрації квартири за [PERSON] будь-яких обтяжень на вказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено не було. Зазначена ухвала була скерована до Реєстраційної служби безпосередньо Рівненським районним судом супровідним листом від 22.11.2013 року, а не державною виконавчою службою, як це передбачено ст. 28-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Позивачі з ухвалою суду від 15.11.2013 року до Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції також не зверталися. Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції також надсилалася заявка на вчинення реєстраційних дій на електронному носії. Однак, державний реєстратор офіційно відмовив у вчиненні реєстраційних дій, у зв'язку із не відповідністю ухвали Рівненського районного суду від 15.11.2013 року положенням п. 24 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141. На даний час зазначена ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2014 року, оскільки суд першої інстанції при її винесенні порушив норми процесуального права. Також представник відповідача пояснила, що обтяження на квартиру [ADDRESS] було внесено державним реєстратором до Державного реєстру 24.01.2014 року, після одержання копії позовної заяви у цій справі, з тією метою, щоб до вирішення цього спору по суті [PERSON] була позбавлена можливості спірну квартиру відчужити. Вважає, що державна реєстрація права власності [PERSON] була проведена 12.01.2014 року відповідачем правомірно, оскільки на той час обмежень у Державному реєстрі речових прав на це житло не існувало. Просила у задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи на стороні відповідача позов не визнав та пояснив, що [PERSON] придбала квартиру, що належала позивачам, з прилюдних торгів 25.10.2013 року. Державна реєстрація квартири була проведена відповідачем 14 січня 2014 року у відповідності з вимогами законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне. З поданих сторонами письмових доказів судом встановлено, що 25.10.2013 року спеціалізованою торгівельною організацією ТОВ «Укрспецторг Груп» проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] згідно з свідоцтвом від 04.12.2000 року (а.с.73). За результатами торгів переможцем оголошено [PERSON] (а.с.55). Згідно з актом про придбання майна з прилюдних торгів від 11.11.2013 року [PERSON] придбала зазначену квартиру та сплатила її вартість (а.с.56). 15 листопада 2013 року Рівненській районний суд Рівненської області у справі №570/5102/13-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] виніс ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та встановив заборону вчиняти Реєстраційній службі Рівненського районного управління юстиції дії по реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно за [PERSON] (а.с.6). Зі змісту частини другої ст. 28-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вбачається, що державний виконавець під час примусового виконання рішень відповідно до закону подає до органу державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій або електронній формі, Дана норма закону кореспондуються з положеннями частини дев'ятої ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Проте, зазначене рішення про забезпечення позову позивачами не було отримане та до виконавчої служби з метою виконання у порядку, визначеному ст. 28-2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», подане не було. У порушення зазначеної норми законодавства вказана ухвала була скерована до Реєстраційної служби безпосередньо Рівненським районним судом 22.11.2013 року за вих.№570/5102/137 (а.с.44). У зв'язку з порушенням визначеного порядку, державний реєстратор до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене обтяження не вніс. 14 січня 2014 року на підставі поданої заяви та документів, що підтвердили придбання з прилюдних торгів [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції зареєстровано право власності та видано [PERSON] відповідне свідоцтво (а.с.60-62). Крім того, 12 лютого 2014 року ухвала Рівненського районного суду скасована ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2014 року, оскільки суд першої інстанції при її винесенні порушив норми процесуального права. При цьому у задоволенні заяви про забезпечення позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено (а.с.64). Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які він повинен дотримуватися при реалізації своїх дискреційних повноважень, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», зі змінами та доповненням (далі - Закон № 1952-IV) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (надалі порядок № 868). Порядок проведення державної реєстрації речових прав та перелік документів, необхідних для здійснення реєстраційних дій, встановлений ст. ст. 15-17 Закону №1952. Зі змісту частини другої ст. 28-2 Закону №1952 слідує, що державний виконавець під час примусового виконання рішень відповідно до закону подає до органу державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій або електронній формі. Дана норма закону кореспондується з положеннями частини дев'ятої ст.153 Цивільного процесуального кодексу України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. З наданих представником відповідача пояснень вбачається, що Відділом державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції було надіслано на електронному носії заявку на вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації зазначеної вище ухвали Рівненського районного суду від 15.11.2013 року. Ухвала буда отримана супровідним листом із суду, позивачі за її виконанням не звертались. Однак, державний реєстратор офіційно відмовив у вчиненні реєстраційних дій, у зв'язку із не відповідністю ухвали Рівненського районного суду від 15.11.2013 року положенням ч. 24 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141. Так, згідно зі п.24 зазначеного Порядку у разі проведення державної реєстрації виникнення обтяжень речових прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить до запису про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав такі відомості: 1) щодо суб'єкта обтяжень речових прав (обтяжувач, боржник та (за наявності) особа, в інтересах якої встановлено обтяження): для фізичної особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства): - прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові; - податковий номер; - реквізити документа, що посвідчує таку особу (номер та серія документа, дата його видачі, відомості про суб'єкта, що здійснив його видачу, тощо); 2) вид обтяження речового права (податкова застава, арешт, заборона, інші обтяження, визначені законом); 3) зміст обтяження речового права; 4) строк дії обтяження речового права (за його наявності); 5) підстава для виникнення обтяження речового права: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 6) підстава для внесення запису про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 7) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої проводиться державна реєстрація прав; 8) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 9) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. Оскільки ухвала Рівненського районного суду 15 листопада 2013 року у справі №570/5102/13-ц не містила усіх необхідних відомостей, державний реєстратор, як суб'єкт, який не уповноважений на примусове виконання рішень суду, не мав права самостійно вчиняти дії по виконанню зазначеної ухвали без усунення недоліків. Щодо надіслання зазначеної ухвали до Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції безпосередньо Рівненським районним судом 22.11.2013 року за вих.№570/5102/137, то, на думку суду, у зв'язку з порушенням визначеного порядку державної реєстрації ухвали суду про забезпечення позову, державний реєстратор правомірно не вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначене обтяження. Крім того, суд наголошує, що дії державних реєстраторів щодо не проведення реєстрації та відмови у реєстрації зазначеної вище ухвали Рівненського районного суду не оспорюються позивачами у даній справі. Також, як вже зазначалось вище, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 12.02.2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвала Рівненського районного суду від 15.11.2013 року скасована, як така, що винесена незаконно з порушенням норм процесуального права та відмовлено [PERSON] [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову. За таких обставин судом встановлено, що на момент звернення третьою особою - [PERSON] до відповідача з завою та документами щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], обтяжень на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав не існувало. Крім того, [PERSON] було подано відповідачу для державної реєстрації заяву та усі необхідні документи, визначені ст.16 Закону №1952 (а.с.50-59). Відтак дії держаного реєстратора щодо реєстрації права власності на дану квартиру за [PERSON] є правомірними, а прийняте рішення від 14.01.2014 року № 9894862 про державну реєстрацію - таким, що відповідає вимогам закону. За наведених обставин суд дійшов висновку, що державний реєстратор вчиняв дії по державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] в порядку та межах, визначених законом, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо реєстрації права власності за [PERSON] та відповідно відсутності підстав для скасування проведеної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу. У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та довів правомірність прийнятого ним рішення про державну реєстрацію права від 14.01.2014 року № 9894862, у той час як позивачі не довели обґрунтованості своїх позовних вимог, а відтак у задоволенні позову суд відмовляє повністю. Відповідно ст. 94 КАС України судовий збір на користь позивачів не присуджується.

Результат розгляду: denied