Рішення адміністративного суду від 2014-02-06 00:00:00+02

Позивач, [PERSON], звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області та державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни, в якому просив суд визнати протиправним рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни №6179974 від 24.09.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності за [PERSON], податковий номер [NUMBER], на житлове приміщення, склад негорючих будівельних матеріалів, що розташований за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати реєстраційну службу Вовчанського районного управління юстиції Харківської області розглянути заяву [PERSON] про реєстрацію права власності та вчинити дії щодо державної реєстрації права власності за [PERSON], податковий номер [NUMBER], на нежитлове приміщення, склад негорючих будівельних матеріалів, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що їм було подано до реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2013 року для проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - склад негорючих будівельних матеріалів, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Дане приміщення належить позивачу на праві приватної власності відповідно до рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16.10.2008 року. Рішення суду набуло законної сили та було зареєстровано КП «Вовчанське бюро технічної інвентаризації» 28.10.2008 року. Заява позивача була переслана для розгляду до Державної реєстраційної служби України. 24.09.2013 року державний реєстратор виніс рішення № 6179974 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, мотивуючи його тим, що позивачем не подані усі належні документи для проведення державної реєстрації права. При цьому державний реєстратор послався на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 22.06.2011 р №703, за яким нібито для проведення державної реєстрації права власності на самочинно побудований об'єкт нерухомого майна подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, документ про присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. На підставі наведеного позивач вважає дії відповідачів неправомірними, а тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. Відповідач державний реєстратор Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяна Василівна в судове засідання не прибув, але надав до суду заперечення, в якому зазначив що його дії відповідають вимогам діючого законодавства, законні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Представник відповідача - Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області в судовому засіданні проти позову заперечував, в своїх письмових запереченнях наданих до суду просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що дії відповідача відповідають вимогам діючого законодавства, а тому є законними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] було подано до реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.08.2013 року для проведення державної реєстрації права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення - склад негорючих будівельних матеріалів, що розташований за адресою: [ADDRESS]. До даної заяви позивачем було додано рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16.10.2008 року по справі №2-77808р. про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за позивачем. Заява позивача була переслана для розгляду до Державної реєстраційної служби України згідно вимог Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб». 24.09.2013 року державний реєстратор Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяни Василівни виніс рішення №6179974 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, мотивуючи його тим, що позивачем не подані усі належні документи для проведення державної реєстрації права. При цьому державний реєстратор послався на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою КМУ від 22.06.2011 р №703, за яким для проведення державної реєстрації права власності на самочинно побудований об'єкт нерухомого майна подається документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, документ про присвоєння адреси об'єкту нерухомого майна, технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Суд вказує, що стаття 6 Конституції України, закріплюючи одну з найважливіших засад правової держави принцип поділу влади, одночасно визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5, державні реєстратори Укрдержреєстру проводять державну реєстрацію права власності та/або речових прав на нерухоме у випадках, передбачених у пункті 1 наказу. , Отже, на думку суду, проведення державної реєстрації саме державним реєстратором ДРС України передбачено діючим законодавством України. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» передбачено випадки, коли державна реєстрація речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводяться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу. Додатком до наказу є Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, який визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав під час проведення державної реєстрації права власності та/або речових прав на нерухоме майно, що виникають, з вказаних у цьому Порядку підстав. Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав (Укрдержреєстр); органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Крім того, центральним органом виконавчої влади, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно є Державна реєстраційна служба України, відповідно до Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 401/2011. При цьому суд звертає увагу, що статтею 15 Закону № 1952 передбачено в якому порядку проводиться державна реєстрація прав та їх обтяжень, а саме: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Із вищевикладеного вбачається, що державна реєстрація прав - це не одна дія, а система дій з ціллю офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наказ від 02.04.2013 року № 607/5 визначає, які саме дії із вказаного переліку покладаються на який із органів системи державної реєстрації прав. Крім того, зазначений наказ передбачає порядок взаємодії між системою органів державної реєстрації прав не зміняючи при цьому жодну норму щодо звернення заявників із заявами про здійснення відповідної реєстрації, строків розгляду заяв, місця отримання заявником документа про реєстрацію. Заявник звертається до органу державної реєстрації та отримує всі документи за місцем розташуванням нерухомого майно. Отже, наказ від 02.04.2013 №607/5 регулює виключно взаємовідносини між системою органів державної реєстрації прав під час здійснення такої реєстрації. При цьому наказ жодним чином не регулює відносини з іншими суб'єктами правовідносин та не встановлює додаткових органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Таким чином, наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 є чинним нормативно-правовим актом, обов'язковим для застосування. Твердження позивача щодо прийняття рішення неуповноваженою особою не ґрунтується на діючому законодавстві України. Щодо законності прийнятого рішення, то суд вважає за необхідним вказати, що у рішенні від 24.09.2013 №6179974 зазначено обставини, які стали передумовою застосування підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як слідує з рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 16.10.2008, копія якого додана до позову, за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудований об'єкт нерухомого майна. Суд зазначає, що відповідно до частин 1, 3 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до пункту 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, у разі, коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Зазначений Порядок передбачає отримання документів про введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Згідно з частиною другою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна, видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. Відповідно до пункту 26 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до пункту 46 Порядку № 703, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Ураховуючи наведене, подані документи не відповідають установленим вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Абзацом третім пункту 10 Порядку № 703 передбачено, що документи, необхідні для проведення державної реєстрації, подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію. Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5, державні реєстратори Укрдержреєстру проводять державну реєстрацію права власності та/або речових прав на нерухоме у випадках, передбачених у пункті 1 наказу. Вичерпний перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень встановлено частиною першою статті 24 Закону. Відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень зокрема з підстави, зазначеної у пункті 4 частини першої статті 24 Закону, не позбавляє заявника права повторно звернутися із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень (частина 3 статті 24 Закону). Установленим порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачено повернення заявникові документів, що подавалися ним для проведення державної реєстрації прав, після прийняття рішення про відмову в державній реєстрації, а також право повторного звернення із заявою за умови усунення перешкод для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Також суд вказує, що наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2013 № 1609/5 «Про внесення зміни до додатка 8 до наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2011 року N 3601/5», установлено таку вимогу до оформлення рішення державного реєстратора як «зазначення вичерпного переліку обставин», які стали передумовою застосування підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На думку суду, державним реєстратором Державної реєстраційної служби України Корюк Тетяною Василівною було повною мірою ураховано вимоги діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у тому числі щодо оформлення рішення. Отже, рішення про відмову у державній реєстрації права власності від 24.09.2013 №6179974 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також суд звертає увагу, що вимога про зобов'язання провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не відповідає установленому порядку державної реєстрації. Відповідно пункту 24 Порядку №703 орган державної реєстрації прав у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав. У разі коли заявник особисто отримує зазначені документи, він пред'являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документи, що зазначені в пункті 9 цього Порядку. Після отримання документів заявник повертає органові державної реєстрації прав картку прийому заяви про державну реєстрацію з відміткою про отримання відповідних документів, яка підписується ним із зазначенням дати та часу їх отримання. Отже, орган державної реєстрації мав повернути позивачу документи, у тому числі правовстановлюючі, і позивач не позбавлений права повторно звернутися до уповноваженого органу у передбаченому законодавством порядку, у тому числі в разі скасування рішення державного реєстратора у судовому порядку. За відсутності звернення у встановленому законодавством порядку до відповідної реєстраційної служби за місцезнаходженням нерухомого майна, державний реєстратор не вправі переглядати документи та/або приймати будь - яке рішення щодо реєстрації. Проаналізувавши наведені факти, суд приходить до висновку, що дії відповідачів відповідають вимогам чинного законодавства, вони діяли вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача документально та нормативно не обґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене та

Результат розгляду: denied