Рішення адміністративного суду від 2014-02-04 00:00:00+02

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконними дії щодо продовження здійснення виконавчих дій з примусової реалізації квартири [ADDRESS], що належить позивачці на праві приватної власності, в тому числі дії з передачі зазначеної квартири на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів, зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 11221 від 27.11.2009 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зняти арешт з вказаної квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушений строк проведення виконавчих дій з виконання рішення майнового характеру, порядок реалізації майна, оцінка зазначеної квартири є заниженою, та продаж квартири за такою ціною може спричинити збитки позивачці. Постановою Кіровського районного суду м. Донецька від 21 червня 2013 року у справі № 0525/13814/2012 адміністративний позов задоволено. Визнано незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку щодо продовження здійснення виконавчих дій з примусової реалізації квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], в тому числі дії з передачі зазначеної квартири на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів, після закінчення терміну, встановленого ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису 11221 від 27.11.2009 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зобов'язано відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку зняти арешт з квартири [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Не погодившись з таким судовим рішенням, третьою особою - ПАТ «ОТП Банк» подано апеляційну скаргу, в якій просять постанову суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Під час апеляційного розгляду представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, представник відповідача та третьої особи до суду не прибули. Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи в межах апеляційної скарги та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 25.02.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № МL 101/930/2008, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався у порядку та строки, передбачені кредитним договором, повернути ЗАТ «ОТП Банк» кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 25.02.2008 р. на забезпечення виконання кредитного договору № МL 101/930/2008 від 25.02.08 р. між позивачкою та ЗАТ «ОТП Банк» укладений договір іпотеки № РМL -101/930/2008, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS], що складається з 2-х жилих кімнат загальною площею 48,1 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, в будинку [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 25.02.2008 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 27.11.2008 р. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі п. 17 ч. 1 ст. 34, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» зробила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 11221, щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 668 802,21 грн., що випливають із укладеного кредитного договору № МL 101/930/2008. 22.01.2010 р. на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку було відкрите виконавче провадження, про що була винесена відповідна постанова ВП № 16904616. 02.04.2012 р. старшим держаним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку був складений акт опису та арешту майна, а саме квартири [ADDRESS]. 28.08.2012 р. старшим держаним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку була винесена постанова про накладення арешту на майно [PERSON], а саме квартири [ADDRESS], та оголошення заборони на його відчуження. 28.08.2012 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку була винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Квартира [ADDRESS], що є предметом іпотеки, була оцінена в сумі 223 267,09 грн., про що свідчить відповідний звіт суб'єкта оціночної діяльності. Прилюдні торги з продажу зазначеної квартири за ціною 223 267,09 грн. були призначені на 11.12.2012 р. Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, зазначив що державний виконавець порушив строки здійснення виконавчого провадження відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі п. 6 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне. За змістом ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувану - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Статтею 49 Закону передбачений перелік випадків, коли виконавче провадження підлягає закінченню, а саме у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. визнання судом відмови стягувача зокрема, у разі виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням. Суд першої інстанції помилково ототожнив строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення та строк здійснення виконавчого провадження. Частина 2 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує саме державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців. Порушення державним виконавцем строку здійснення виконавчого провадження не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 11 кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Доводами позовної заяви є насамперед закінчення терміну виконання виконавчого провадження, встановленого ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», що передбачає закінчення виконавчого провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 та зняття арешту на підставі ст.. 50 Закону, що є помилковим. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі не врахував, що відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, встановлених цим Законом, тобто у випадку закінчення виконавчого провадження стягувач позбавляється права повторно подати виконавчий документ до виконання. Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що права стягувача щодо примусового стягнення боргу не повинні залежати від того, як виконує свої обов'язки державна виконавча служба. Що стосується доводів представника позивача щодо відсутності законних прав у третьої особи - ПАТ «ОТП Банк», на здійснення стягнення на зазначену квартиру позивачки, оскільки ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всі права іпотекодержателя за договором іпотеки PML-101/930/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та позивачкою, то як встановлено під час апеляційного розгляду сторона у виконавчому провадженні не змінювалася, отже стягувачем у виконавчому провадженні залишається ПАТ «ОТП Банк». Колегія суддів також приймає до уваги доводи апелянта стосовно порушення підсудності. За приписами ч. 6 ст. 181 кодексу адміністративного кодексу України адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий документ. У даному випадку, у відповідності до ст.. 18 цього Кодексу, справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному, а підсудна окружному адміністративному суду. Судом першої інстанції також не враховано норми ч. 1 ст.. 158 кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови, а не рішення. За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. Повний текст постанови складений 05 лютого 2014 року. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied