Рішення адміністративного суду від 2014-03-19 00:00:00+02

Позивачем подано до суду позов до відповідача про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення. Вимоги мотивуються тим, що суб'єкт владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності наклав за ст.53 КпАП України адміністративне стягнення, коли в діях відсутній склад адміністративного правопорушення. В судовому засіданні позивач настоює на позовних вимогах про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, як на обґрунтованих. В судовому засіданні відповідачка не визнає позовні вимоги про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, як не обґрунтовані. Заслухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. За протоколом про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2014 року позивач обвинувачується в тому, що «використання земельної ділянки 0.03 га не за цільовим призначенням», за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.53 КпАП України. За постановою по справі про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2014 року позивач обвинувачується в тому, що «використання земельної ділянки 0.03 га не за цільовим призначенням», і за ст.53 КпАП України на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 85.00 грн. Статтею 53 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність за використання земель не за цільовим призначенням, невиконання природоохоронного режиму використання земель, розміщення, проектування, будівництво, введення в дію об'єктів, які негативно впливають на стан земель, неправильна експлуатація, знищення або пошкодження протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень-тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п'яти до двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від п'ятнадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Статтею 9 КпАП України встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається про типравна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Статтею 10 КпАП України встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Згідно ст. 251 КпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. Позовні вимоги позивача в частині про визнання дій відповідачки неправомірними задоволенню не підлягають, так як відповідачкою вчинені процесуальні дії відповідно до: ст. 254 КпАП України - про вчинене адміністративне правопорушення склала протокол про адміністративне правопорушення; ч.2 ст.255 цього Кодексу - є особою (суб'єктом владних повноважень), яка має право складати протокол про адміністративне правопорушення; п.3 ч.2 ст.222 цього Кодексу - є особою (суб'єктом владних повноважень), яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення передбачені ст.53 цього Кодексу. Під час розгляду справи встановлено, що в постанові по справі про адміністративне правопорушення від 24 лютого 2014 року позивач обвинувачується в тому, що вчинив використання земельної ділянки 0.03 га, за адресою: [ADDRESS] не за цільовим призначенням. Земельна ділянка площею 1457.34 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення (використання) земельної ділянки - будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, належить позивачу на праві власності. На цій земельній ділянці розташована нежила будівля (гараж), яка відповідно до свідоцтва про право власності, належить позивачу на праві власності. При встановлених обставинах, коли постанова про накладення адміністративного стягнення не відповідає за змістом вимогам ч.2 ст. 283 КпАП України, що постанова повинна містити: опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення підлягають задоволенню відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КпАП України, так як при розгляді справи на постанову про накладення адміністративного стягнення судом перевіряється законність винесеної постанови.

Результат розгляду: partial