Рішення адміністративного суду від 2014-03-04 00:00:00+02

До суду надійшов адміністративний позов [PERSON] до Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою від 20.06.2012 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2012 року адміністративний позов [PERSON] до Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області в частині ненадання в п'ять робочих днів з дня отримання запиту, письмової відповіді по суті інформаційного запиту [PERSON] від 24.04.2012 року, також визнано надання інформації у листі № 16-1514-12 вих. від 23.05.2012 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області радником юстиції Сівун В.Т. на інформаційний запит [PERSON] від 24.04.2012 року неповною, зобов'язано Котовську міжрайонну прокуратуру Одеської області надати відповідь по суті на інформаційний запит [PERSON] від 24.04.2012 року та судові витрати розподілено відповідно до статті 94 КАС України. 15.08.2012 року за вих. № 25217/12 адміністративна справа № 1570/3816/2012 направлена до Одеського апеляційного адміністративного суду. 17.08.2012 року за вхід. № 26383/2012 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява [PERSON] щодо ухвалення додаткового судового рішення по справі № 1570/3816/2012 за позовом [PERSON] до Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Заява обґрунтована тим, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.07.2012 у справі № 1570/3816/2012 не вирішено питання стосовно розподілу судових витрат. Просив прийняти додаткове рішення по справі № 1570/3816/2012, яким стягнути з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 640 грн. 20 коп., вказану заяву просив розглядати без його участі. Ухвалою суду від 22.07.2013 року у задоволені заяви [PERSON] щодо ухвалення додаткового судового рішення по справі № 1570/3816/2012 відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 22.07.2013 року без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2014 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 року призначено судове засідання для розгляду заяви [PERSON] про ухвалення додаткового судового рішення. [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно заяви від 17.08.2012 року за вхід. № 26383/2012 просив розглянути за його відсутності. Представник Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області у судове засідання з'явився проти задоволення заяви [PERSON] та ухвалення додаткового судового рішення заперечував. Розглянувши питання про винесення по справі додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 168 КАС України суд ухвалює додаткове судове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання. [PERSON], згідно заяви від 17.08.2012 року за вхід. № 26383/2012 просить суд стягнути з Державного бюджету України судові витрати в розмірі 640 грн. 20 коп., які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 32,82 грн., витрат на проїзд в сумі 78 грн., компенсація за відрив від звичайних занять в сумі 100, 18 грн., добові витрати в сумі 429, 20 грн. Що стосується стягнення на користь [PERSON] судових витрат за сплачений судовий збір у розмірі 32, 82 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в сумі 32, 82 грн., який документально підтверджений і підлягає стягненню на користь [PERSON] Що стосується стягнення на користь [PERSON] судових витрат на проїзд в сумі 78 грн., компенсації за відрив від звичайних занять в сумі 100, 18 грн. та добових витрати в сумі 429, 20 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.91 КАС України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Частиною 3 цієї статті передбачено, що граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.20065 року № 590 Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, встановлено що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Тобто, законодавством встановлено, що добові - це витрати на харчування та інших особистих потреб сторони у разі переїзду до іншого населеного пункту. Ці витрати, за загальним правилом, можуть бути підтверджені касовими чеками, рахунками готелів тощо. Але, на підтвердження своїх вимог про відшкодування судових витрат, позивач надав до суду проїзні квитки для проїзду в міському електротранспорті на яких вказана сума, але не вказана дата проїзду та прізвище особи яка здійснила подорож, так само неможливо встановити ким були придбані міжміські квитки та яка саме особа використала їх для проїзду. Тобто, вказані квитки не є беззаперечним доказом витрат [PERSON] при розгляді адміністративної справи судом. На підтвердження витрат на добові позивач взагалі не надав жодних доказів. Що стосується витрат пов'язаних з відривом від основних занять, суд зазначає, що ніяких доказів про те, що судовими засіданнями відбувся відрив [PERSON] від звичайних занять, заявник суду не надав. Окрім того, в обґрунтування своєї заяви, [PERSON] посилається на пп.140.1.7 п. 140.1 ст. 140 та пп. 165.1.11 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, які з огляду на їх зміст, регулюють лише порядок визначення об'єкта оподаткування, а не компенсації витрат пов'язаних з розглядом адміністративної справи. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, відсутність документально підтверджених доказів судових витрат на проїзд в сумі 78 грн., компенсації за відрив від звичайних занять в сумі 100, 18 грн. та добових витрати в сумі 429, 20 грн., відтак, в задоволенні заяви [PERSON] в частині стягнення судових витрат на проїзд, компенсації за відрив від звичайних занять та добових витрат необхідно відмовити. На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 04.03.2014 року проголошено вступну та резолютивну частини додаткової постанови. Складення додаткової постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини додаткової постанови у судовому засіданні.

Результат розгляду: partial