Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) звернулася до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Тернопільська ОДПІ), в якому просила визнати недійсними податкові повідомлення-рішення відповідача від 10 грудня 2009 року № 0008131704/0/74539, від 30 січня 2010 року № 0008131704/1/4995, від 19 квітня 2010 року № 0008131704/2/25565. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що обсяг виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2006 рік не перевищує максимальної межі обсягу виручки, встановленої Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а отже, в неї відсутній обов'язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 червня 2010 року відмовлено в задоволенні вказаного позову. Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, ФОП [PERSON] подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на обставини, зазначені в позовній заяві. Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі акта перевірки від 30 листопада 2009 року № 11330/17-426/[NUMBER], складеного за результатами документальної планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON] за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, Тернопільською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2009 року № 0008131704/0/74539, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 172095.00 грн., з яких за основним платежем в розмірі 111103.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 60992.00 грн. У зв'язку з поданням ФОП [PERSON] скарги на зазначене вище податкове повідомлення-рішення та з метою перевірення фактів, викладених в ній, відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП [PERSON] за період з 01 жовтня 2006 року по 30 вересня 2009 року, за результатами якої скасовано податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2009 року № 0008131704/0/74539 в частині донарахованого податку на додану вартість в розмірі 2250.00 грн., в тому числі за основним платежем в сумі 1500.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 750.00 грн., та складено акт від 20 січня 2010 року № 212/17-427/[NUMBER]. На підставі вказаного акта перевірки, Тернопільською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 30 січня 2010 року № 0008131704/1/4995, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за податком на додану вартість в розмірі 169845.00 грн., з яких за основним платежем в розмірі 109603.00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 60242.00 грн., та за результатами його адміністративного оскарження прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 квітня 2010 року № 0008131704/2/25565 про нарахування позивачу податку на додану вартість на ті ж суми. Підставою для визначення позивачеві податкового зобов'язання слугував висновок відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пунктів 9.3, 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 109603.00 грн. Вказані висновки обґрунтовані посиланням на те, що позивач, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2006 року одержала 451425.00 грн. виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), а відтак, була зобов'язана починаючи з наступного звітного податкового періоду перейти на загальну систему обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва, а також сплачувати податки на загальних підставах, чого нею зроблено не було. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог Закону України «Про податок на додану вартість», зафіксований в актах перевірки від 30 листопада 2009 року № 11330/17-426/[NUMBER] та від 20 січня 2010 року № 212/17-427/[NUMBER], є обґрунтованим, а відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті Тернопільською ОДПІ правомірно, в межах наданих повноважень та у спосіб, встановлений законом. Пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» встановлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг) (абзац 5 вказаного пункту). Відповідно до пункту 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» у разі порушення вимог, установлених пункту 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу). Відповідно до пункту 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником, зокрема податку на додану вартість. Лише після виникнення у платника єдиного податку обов'язку перейти на загальну систему оподаткування при вирішенні питання щодо виникнення у нього обов'язку зареєструватись платником податку на додану вартість та оподаткувати операції з поставки послуг (товарів) таким податком слід керуватися Законом України «Про податок на додану вартість», який визначає порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету. Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Згідно абзацу 1 пункту 9.3 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Дані з реєстру платників податку підлягають оприлюдненню в порядку, визначеному центральним податковим органом. За приписами абзацу 2 пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість» якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли з моменту перевищення граничного розміру виручки, визначеного статтею 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», особою, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, допущено перевищення операції з поставки товарів (послуг) сукупно протягом останніх дванадцяти календарних місяців 300000 грн. (без урахування податку на додану вартість), у такої особи виникає обов'язок зареєструватися платником податку на додану вартість та сплатити такий податок, починаючи з періоду, в якому відбулось перевищення загальної суми (300000 гривень) від здійснення оподатковуваних операцій. Під час проведеної перевірки, Тернопільською ОДПІ встановлено та зафіксовано в актах перевірки, що обсяг виручки позивача за спірний період не перевищив 500000 грн., а в трудових відносинах перебувало не більше 10 осіб протягом року, що свідчить про дотримання нею вимог пункту 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва». Отже, встановивши, що ФОП [PERSON] не перевищено граничного обсягу виручки, передбаченого пунктом 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», що вказує відсутність у неї обов'язку зареєструватися платником податок на додану вартість та сплатити відповідний податок, суд першої інстанції повинен був скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу визначено грошове зобов'язання за податком на додану вартість. Разом з тим, серед інших, позивач просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 10 грудня 2009 року № 0008131704/0/74539, яке було змінено відповідачем за результатами його адміністративного оскарження. Позов в цій частині задоволенню не підлягає з огляду на те, що згідно з Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року № 253, з моменту прийняття рішення про зміну раніше нарахованої суми податкового зобов'язання (штрафних (фінансових) санкцій) вказане податкове повідомлення-рішення є відкликаним. За наведених обставин суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови.

Результат розгляду: partial