Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

Позивач, прокурор м. Борислава 12 липня 2010 року звернувся з позовом в суд до Бориславської міської ради, виконавчого комітету Бориславської міської ради треті особи: [PERSON], [PERSON], Управління Держкомзему в м. Бориславі Львівської області про скасування рішення Бориславської міської ради №1136 від 17.06.2010 року «Про розгляд протесту прокурора м. Борислава від 16.04.2010 року №14-51, визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №22 від 24.01.2002 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Дорошенка». В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що всупереч нормам статті 12 Земельного кодексу України рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 22 від 24.01.2002 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Дорошенка» змінено цільове призначення земельної ділянки по [ADDRESS] гр. [PERSON], що проживає [ADDRESS], площею 195 кв.м. для обслуговування торгової точки. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 01 березня 2011 року в справі №2а-4/11 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №22 від 24.01.2002 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Дорошенка». В решті позовних вимог відмовлено. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням [PERSON] та Бориславською міською радою Львівської області подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати постанову Бориславського міського суду Львівської області від 01 березня 2011 року в справі №2а-4/11 та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги [PERSON] зазначає, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №22 від 24.01.2002 року надано дозвіл на зміну цільового призначення земельної ділянки, яке затверджене рішенням Бориславської міської ради Львівської області ІІ сесії ІV демократичного скликання від 25 липня 2002 року №18, а тому порушень статті 20 ЗК України в діях Бориславської міської ради немає. В обґрунтування вимог апеляційної скарги Бориславська міська рада зазначає, що пп. 1 ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів місцевих рад належать повноваження щодо підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад та п.1 ч.2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчий комітет міської ради попередньо розглядає проекти рішень, що вносяться на розгляд міської ради. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги [PERSON] та Бориславської міської ради Львівської області необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Судом першої інстанції встановлено, що предметом позову в справі є спір про правомірність рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №22 від 24.01.2002 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Дорошенка», яким змінено цільове призначення земельної ділянки для обслуговування торгової точки. Позивач, прокурор м. Борислава вважає, що такого роду рішення повинно прийматись радою, а не її виконавчим комітетом. Відповідно до пп.1 п. «а» ч.1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Згідно ч.1 ст. 52 Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. А пп.1 ч.2 ст. 52 визначено, що виконавчий комітет попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради. Колегія суддів не вбачає порушень Закону при прийнятті рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №22 від 24.01.2002 року «Про зміну цільового призначення земельної ділянки по вул. Дорошенка», яке пізніше затверджене рішенням Бориславської міської ради Львівської області ІІ сесії ІV демократичного скликання від 25 липня 2002 року №18, які стали б підставою для скасування рішення виконавчого комітету. Крім того колегія суддів зазначає, що позивач уже станом на 29.01.2002 року отримав державний акт про право приватної власності. На наданій земельній ділянці ним побудовано магазин та бар. Будівництво проводилось з 2001 року і станом на день розгляду справи вже було завершене. Відповідно до ч.1, 2 статті 99 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин та подачі адміністративного позову) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В частині 1 статті 100 КАС України зазначено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Колегія суддів вважає, що позивачем пропущено річний строк звернення до суду, оскільки оскаржується рішення міської ради від 2002 року, а поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач не навів та на застосуванні такого строку наполягав відповідач. Окрім іншого суд першої інстанції вірно зазначив, що на момент подачі протесту прокурора та його розгляду попередні рішення міської ради від 2001 та 2002 років вже були виконані, а тому міська рада правомірно відхилила протест прокурора на вказані рішення, оскільки органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, не об'єктивно і не всебічно з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її спростовують.

Результат розгляду: denied