Рішення адміністративного суду від 2014-03-26 00:00:00+02

Позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, третя особа Приватне акціонерне товариство «Біловодське» про визнання дій незаконними та зобов'язання здійснити нарахування пенсії на пільгових умовах. Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 29 січня 2014 року у справі № 408/1398/13-а (суддя Рукас М.С.) позовні вимоги задоволені частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про відмову в призначенні [PERSON] пенсії на пільгових умовах за час роботи з 16.02.1988 року по 01.08.1997 рік в радгоспі «Біловодський» та з 30.09.1997 року по 03.06.2003 рік за час роботи в ЗАТ «Біловодський» - незаконними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області призначити пенсію на пільгових умовах [PERSON], [INFO], з 15 серпня 2013 року як трактористу-машиністу, безпосередньо зайнятому у виробництві сільськогосподарської продукції, у порядку п. «в» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» після досягнення ним 55-ти річного віку, за наявним загальним та пільговим, як необхідним, стажем на посаді тракториста-машиніста. Відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невірним застосуванням норм матеріального права. Наголошує на тому, що апелянтом не враховано до пільгового стажу позивача стаж роботи в радгоспі «Біловодський» та ЗАТ «Біловодський», що становить 15 років 1 місяць та 20 днів. На підставі того, що підприємство не надало довідку про пільговий характер роботи позивача та його зайнятість на протязі повного польового періоду в виробництві сільськогосподарської продукції. Дані трудової книжки позивача містять лише запис за вказаний період роботи про перебування його на посаді в радгоспі «Біловодський» та ЗАТ «Біловодський» в якості тракториста, проте не повідомляють характер та види виконуваних робіт, зайнятість на протязі повного польового періоду, що необхідно для визначення права на призначення пенсії на пільгових умовах. Таким чином, пільговий стаж позивача трактористом складає 9 років 6 місяців та 22 днів, що не відповідає вимогам п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Сторони, які брали участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у розгляді справи не заявлялось, у зв'язку з чим, колегія суддів розглядає апеляційну скаргу в порядку письмового провадження. Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області. З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач, зокрема, працював трактористом в радгоспі «Біловодський» з 16.02.1988 року по 01.08.1997 рік, у ЗАТ «Біловодський» 30.09.1997 року по 03.06.2003 рік. Загальний стаж роботи позивача згідно трудової книжки складає 37 років 02 місяці 25 днів. 13.08.2013 року позивач, у зв'язку з досягненням 55 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за віком. Рішенням комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України про результати розгляду зави від 13.10.2013 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з відсутністю первинних документів підтверджуючих пільговий стаж. Листом Управління Пенсійного фонду України в м. Свердловську Луганської області від 22.11.2013 року повідомлено позивача у відмові в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «в» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки період роботи позивача трактористом в радгоспі «Біловодський» складає 15 років 1 місяць 20 днів, але даний період роботи не зарахований до пільгового стажу, тому що даним підприємством не надано пільгової довідки про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції. Відповідно до довідки № 79 від 13.08.2013 року позивач з 16.02.1988 року по 01.08.1997 рік та з 30.09.1997 року по 03.06.2003 рік працював трактористом в радгоспі «Біловодський». Факт роботи позивача з 16.02.1988 року по 01.08.1997 рік в радгоспі «Біловодський», та з 30.09.1997 року по 03.06.2003 рік в ЗАТ «Біловодський» підтверджується довідками про заробітну плату для обчислення пенсії, що містяться в копіях виданих ПАТ «Біловодське». Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції були допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], з пояснень яких вбачається, що вони разом із позивачем з 1988 року по 2003 рік працювали на одному підприємстві трактористами в одній тракторній бригаді, при цьому позивач працював на тракторі та безпосередньо брав участь у вирощуванні сільськогосподарської продукції: проводив культивацію, оранку, боронування та інші роботи в полі. Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом першої інстанції та апеляційним судом, в апеляційній скарзі вказується на порушення норм матеріального та процесуального права. Колегія суддів вважає такий висновок правомірним, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду. Таким чином, відповідач у справі - орган владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладені владні управлінські функції у сфері пенсійного забезпечення. Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 встановлюють, що визначення права пенсії за віком на пільгових умовах здійснюється згідно з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788. Як передбачено ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років; б) соціальні пенсії. Згідно п. «в» статті 13 Закону № 1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі. Відповідно до пункту 1 роз'яснень Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7 «Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства» до трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільськогосподарської продукції, відносяться працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідне посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах на протязі повного сезону сільськогосподарських робіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відробили повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи (на стаціонарних і причепних установках та агрегатах, по ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо). Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. З додатку до цього роз'яснення, яким встановлено форму такої довідки, вбачається, що в ній повинно бути зазначено періоди роботи трактористом-машиністом та те, що він був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на протязі повного польового періоду в рослинництві або на протязі календарного року в тваринництві, і вказано, що зазначені періоди роботи зараховуються до стажу роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення згідно з пунктом «в» статті 13 Закону № 1788-ХІІ , та на підставі яких документів видана довідка. Єдина назва професії «тракторист-машиніст», запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має. Відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами п. 1, п. 2, п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (далі - Постанова). За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно пункту 20 зазначеної Постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. Цей порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відповідно до пункту 20 вищезазначеної Постанови, пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121 (із змінами), постановою Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (далі - Порядок). Згідно п. 1 та п. 2 Порядку цей Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника. Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, а також на осіб, яким призначено пенсію до набрання чинності цим Порядком (далі - робота, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років). Відповідно до п. 11 Порядку для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) довідку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр), а для підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01.07.2004 та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, - інші документи, які мають підтверджувати факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації" (у тому числі архівні); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідку про їх відсутність). У разі необхідності заявник може подавати інші документи, які можуть підтверджувати виконання робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років. Аналізуючи встановлені обставини та приведені норми закону, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не надані відповідачу документи необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах передбачених вищезазначеним Порядком та Постановою. Щодо застосування п. 18 Постанови, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Постанови за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що п. 18 Постанови передбачено підтвердження трудового стажу, тобто загального стажу роботи, особливості підтвердження спеціального трудового стажу окремих категорій працівників передбачено п. 20, 21, 22 Постанови. Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що він може звернутися до суду для встановлення факту роботи з 16.02.1988 року по 01.08.1997 рік в радгоспі «Біловодський» та з 30.09.1997 року по 03.06.2003 рік в ЗАТ «Біловодський» в якості тракториста зайнятого на протязі повного польового періоду в виробництві сільськогосподарської продукції в порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України, якою передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду прийнята при невірному застосуванні норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволені позовних вимог. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied