Рішення адміністративного суду від 2014-01-23 00:00:00+02

На адресу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надійшло звернення громадянина [PERSON] щодо невиконання позивачем зобов'язань за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.07.2012 № АВ/3502571 та порушення норм законодавства про фінансові послуги. На підставі вказаної скарги Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було досліджено документи страхової справи отримані від позивача та складено акт про правопорушення законодавства у сфері ринків фінансових послуг від 17.06.2013 №620/13-10/13/6. Як вбачається з акту від 17.06.2013 №620/13-10/13/6 відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 34.1 ст. 34, п 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В подальшому, 15.08.2013 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за результатом розгляду справи про порушення позивачем законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, прийнято розпорядження №2753, яким приписано позивачу усунути порушення законодавства про фінансові послуги, зазначені у п. 1 констатуючої частини цього розпорядження та повідомити Комісію про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін до 20.09.2013. Повноваження Нацкомфінпослуг визначені Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та іншими законами, а також Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011 (далі - Положення). Так, відповідно до пункту 12 частини першої статті 28 Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів. Відповідно до п. 5 частини третьої Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070/2011, основними завданнями Нацкомфінпослуг, зокрема, є захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг. Згідно з п. 1.6 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 20.11.2012 № 2319 (далі - Положення № 2319) Нацкомфінпослуг, уповноважені та посадові особи Нацкомфінпослуг в межах своїх повноважень зобов'язані в кожному випадку виявлення порушення законодавства про фінансові послуги вжити всіх необхідних заходів для документального закріплення факту такого порушення, всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи про правопорушення, а також своєчасно прийняти рішення за справою про правопорушення та застосувати передбачені законодавством заходи впливу. Відповідно до п. 1.11, п. 4.1, 4.2 Положення №2319 Посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення. Провадження у справі про правопорушення є обов'язковою передумовою застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 1 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення. Виявлені посадовими особами Нацкомфінпослуг факти порушення законодавства про фінансові послуги викладаються в акті про правопорушення із зазначенням доказів (документів, даних та інформації), що підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги, та з посиланням на відповідну норму закону та/або іншого нормативно-правового акта. Акт про правопорушення, складений посадовою особою Нацкомфінпослуг, повинен містити документи, дані та інформацію, які підтверджують факт вчинення порушення законодавства про фінансові послуги. Такі документи, дані та інформація долучаються до акта про правопорушення. Як вбачається з акту від 17.06.2013 №620/13-10/13/6 відповідачем встановлено, що між позивачем та громадянином [PERSON] укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3502571 від 23.07.2012, яким забезпечений транспортний засіб VAZ-21013 номерний знак [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2013 на проспекті Миру 102/1 у м. Хмельницькому з вини водія [PERSON], який керував транспортним засобом VAZ-21013 номерний знак [NUMBER] сталося дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль Renault номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження. В подальшому, позивачем отримано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від [PERSON] №9162066 та проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідний протокол огляду. 27.02.2013 позивачем отримано від громадянина [PERSON] заяву про отримання страхового відшкодування по страховій справі. За результатом розгляду страхової справи позивачем прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що листом від 30.04.2013 №1688-ВРСВ повідомлено громадянина [PERSON] Відмова вмотивована позивачем тим, що водій забезпеченого транспортного засобу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не мав посвідчення водія, тобто керував транспортним засобом за відсутності на те законних підстав. Судом встановлено, що громадянина [PERSON] постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11.03.2013 №686/4660/13-п притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна). З матеріалів справи вбачається, що громадянина [PERSON] не було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явлення їх для перевірки (ст 126 КУпАП). Відповідно до ст.32 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування"; шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, заподіяну при використанні забезпеченого транспортного засобу під час тренувальної поїздки чи для участі в офіційних змаганнях; шкоду, яка прямо чи опосередковано викликана чи якій сприяли іонізуюча радіація, викликане довільним ядерним паливом радіоактивне отруєння, радіоактивна, токсична, вибухова чи в іншому відношенні небезпечна властивість довільної вибухової ядерної сполуки чи її ядерного компонента; шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу; шкоду, заподіяну пошкодженням або знищенням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди антикварних речей, виробів з коштовних металів, коштовного та напівкоштовного каміння, біжутерії, предметів релігійного культу, картин, рукописів, грошових знаків, цінних паперів, різного роду документів, філателістичних, нумізматичних та інших колекцій; шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок масових заворушень і групових порушень громадського порядку, військових конфліктів, терористичних актів, стихійного лиха, вибуху боєприпасів, пожежі транспортного засобу, не пов'язаної з цією пригодою; шкоду, заподіяну життю та здоров'ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно із ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. З системного аналізу викладеного вбачається, що відмова у виплаті страхового відшкодування з підстав керування забезпеченого транспортного засобу на момент настання дорожньо-транспортної пригоди водієм, який не мав посвідчення водія не передбачена вимогами ст.ст. 32, 37 Закону № 1961-IV, а відтак висновок відповідача про порушення позивачем вимог згадуваних норм Закону № 1961-IV, а саме щодо прийняття страховиком (позивачем) рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування без передбачених Законом № 1961-IV підстав є обґрунтованим та знайшов підтвердження під час судового вирішення справи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 23.07.2013 позивачем направлено запит до начальника ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України, тобто на час прийняття відмови у виплаті стартового відшкодування (30.04.2013) позивач не мав відомостей щодо відсутності у громадянина [PERSON] посвідчення водія, а відтак посилання позивача на те, що останній не мав посвідчення водія, як на підставу для скасування оскаржуваного розпорядження на думку суду є безпідставним. Згідно з п. 34.1 ст. 34 Закону № 1961-IV страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Отже, рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування прийнято позивачем без передбачених Законом № 1961-IV підстав, що свідчить про обґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем вимог п. 34.1 ст. 34, п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV. Пунктом 4.21 Розділу 4 Положення №2319 визначено, що за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу (у разі доведення порушення законодавства про фінансові послуги); про закриття справи про правопорушення (зокрема, у разі недоведення факту вчинення особою порушення законодавства про фінансові послуги). Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 1961-IV у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону. Згідно з п. 2.2. Розділу II Положення №2319 рішення про зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги. Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем правомірно застосовано до позивача захід впливу у формі розпорядження. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, на думку суду відповідач виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним розпорядження №2753 від 15.08.2013, позивачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, тому адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» задоволенню не підлягає. Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied