Рішення адміністративного суду від 2014-01-16 00:00:00+02

Постановою Придніпровському районного суду міста Черкаси від 07 листопада 2011р. позовні вимоги задоволено. Визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси щодо відмови у виплаті [PERSON] грошової допомоги у ромірі 10 місячних посадових окладів. Зобов»язано управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси провести позивачці виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» і ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Згідно до вимог ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги з посиланням на, наявність у позивачки необхідного загального стажу роботи та стажу роботи державного службовця, і призначення позивачці пенсії як державному службовцю є достатньою умовою для виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів при виході на пенсію. З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне.На час звільнення позивачка мала вік 53 роки, стаж державної служби понад 20 років, 6 мысяців, 18 діб, та до досягнення позивачкою 55 річного віку їй залишалось менше 2 років.З 02 квітня 2011 року позивачці достроково призначено пенсію, відповідно до статтей 37 Закону України "Про державну службу" та ст.21 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні»На звернення позивачки до відповідача із заявою про виплату їй грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" їй було відмовлено з тих підстав, що зазначений вид грошової допомоги виплачується при розірванні трудового договору в зв'язку з виходом на пенсію державного службовця. Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Задовольняючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити позивачці грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів у відповідності до частини 13 статті 37 Закону України "Про державну службу" суд першої інстанції виходив з того, що позивачка за своїм страховим стажем та стажем державної служби набула права на достроковий вихід на пенсію та реалізувала це право припинивши з відповідачем трудові відносини. Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 37 Закону України "Про державну службу" на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. Частиною 13 статті 37 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію при наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів. Статтею 21 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" встановлено, що особам передпенсійного віку, трудовий договір з якими було розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв'язку зі змінами у організації виробництва і праці, а також у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника за станом здоров'я, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за півтора року до встановленого законодавством строку, якщо вони мають страховий стаж для чоловіків - 25 років, для жінок - 20 років, а для осіб, які мають право на пенсію на пільгових умовах - стаж роботи що дає право на даний вид пенсії. Судом встановлено, що позивачці з 02 квітня 2011 року призначено пенсію як державному службовцю, однак, така на час звільнення з роботи та призначення пенсії досягла віку 53 років і не досягла пенсійного віку - 55 років. Тобто, позивачці призначено пенсію не у зв'язку з досягненням пенсійного віку. На думку колегії суддів апеляційного адміністративного суду, необхідною умовою для отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних посадових окладів на підставі частини тринадцятої статті 37 Закону N 3723-XII є наявність права на вихід на пенсію державного службовця на момент звільнення з роботи, що включає наявність відповідного необхідного пенсійного віку, загального стажу роботи, та стажу роботи державного службовця. Таким чином, оскільки позивачка, як державний службовець, на момент її звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП встановленого законодавством пенсійного віку не досягла, вона не мала права на отримання цієї допомоги. При цьому Закон України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", на який посилається позивачка в позові, визначає лише право на достроковий вихід на пенсію за певних умов, але не визначає та не пов'язує з правом на отримання грошової допомоги при припинення державної служби. Обов'язковими умовами для виплати 10 посадових окладів, з урахуванням приписів ст. 37 Закону України "Про державну службу", є наявність припинення державної служби відповідно до пункту 3 статті 30 Закону України "Про державну службу", а саме досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону). За таких обставин висновок суду першої інстанції про зобов'язання виплатити позивачці грошову допомогу в розмірі 10 місячних посадових окладів відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та ст.21 Закон України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" не ґрунтується на законі і є помилковим. Відтак, з огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що дії Управління пенсійного фонду України в Придніпровському районі міста Черкаси є правомірними, оскільки [PERSON] на момент зільнення не досягла пенсійного віку, тим самим не мала права на отримання цієї допомоги. А тому постанова суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у зазначеній постанові, у зв'язку з чим є підстави для її скасування з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Результат розгляду: denied