Рішення адміністративного суду від 2014-01-27 00:00:00+02

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2011 року позовні вимоги задоволено: визнано неправомірними дії відповідача у частині відмови позивачу у здійсненні перерахунку розміру щорічної допомоги на оздоровлення, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та в розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2011 рік та зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу, як особі, яка віднесена до 1-категорії та є інвалідом 2-ї групи, згідно ст.48 ЗУ « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2011 рік та в подальшому до зміни правового регулювання нарахування та здійснення виплат в установленому законом порядку чи зміни правового статусу позивача з урахуванням проведених в вказаний період виплат. Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням Управління праці та соціального захисту населення Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову або закрити провадження. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду -без змін з таких підстав. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом ІІ групи та віднесений до 1 категорії громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особи постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліди 2 групи мають право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Всупереч ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивачу допомога на оздоровлення проведена в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562, а саме: нараховано у липні 2011 року -в сумі 120 грн. За таких обставин, враховуючи положення ч. 4 ст. 9 КАС України та застосовуючи правовий акт, який має вищу юридичну силу, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на призначення та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, передбаченому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому, судом першої інстанції помилкового зазначено, що нарахування та виплата щорічної допомоги на оздоровлення має бути проведена відповідачем в подальшому. Виходячи з вимог ст. 6 КАС України, захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Необхідною умовою для звернення особи до суду з адміністративним позовом є обов'язкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції, виклавши в новій редакції.

Результат розгляду: partial