Рішення адміністративного суду від 2014-02-07 00:00:00+02

27 грудня 2013 року Державна екологічна інспекція в Полтавській області звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Селянського фермерського господарства "Ліс" про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю): а саме: тимчасово заборонити (зупинити) діяльність в частині використання ремонтної майстерні, обладнання олійниці: прес вижимання олії ПМ-450, жаровні, насіннєрушка-сепаратор, вальцевий станок, котел паровий, норія, котлів марки Вісман (тип 132НА), термомонту (тип ТККЗ-70), що знаходяться в адміністративно побутовому приміщенні за адресою с. Григоро-Бригадирівка, Кобеляцького району, Полтавської області до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що проведеною державним інспектором перевіркою встановлено та зафіксовано у Акті перевірки від 13 грудня 2013 року №690/01-01-14 порушення відповідачем вимог статей 11, 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", а саме: відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, у зв'язку з чим постановою про накладення адміністративного стягнення від 16 грудня 2013 року №370-09-22 до відповідача застосовано штрафні санкції у розмірі 425,00 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд тимчасово заборонити (зупинити) діяльність СФГ "Ліс" у частині використання ремонтної майстерні, обладнання олійниці: прес вижимання олії ПМ-450, жаровні, насіннєрушка-сепаратор, вальцевий станок, котел паровий, норія, котлів марки Вісман (тип 132НА), термомонту (тип ТККЗ-70), що знаходяться в адміністративно побутовому приміщенні до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. У своїх письмових запереченнях зазначав, що під час проведення перевірки відповідачем було пред'явлено інспектору як обладнання, яке використовується у господарській діяльності підприємства. При цьому, які забруднюючі речовини та в якій кількості викидаються в атмосферне повітря та яке конкретно обладнання потребує отримання спеціального дозволу у Акті перевірки не зазначено, а лише перелічено все наявне обладнання. Зауважував, що СФГ "Ліс" розпочато розробку та погодження документів, що обґрунтовують обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у період з 25 листопада 2013 року по 12 грудня 2013 Державною екологічною інспекцією в Полтавській області проведено планову перевірку СФГ "Ліс" на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. За результатами перевірки складено Акт від 13 грудня 2013 року №690/01-01-14 /а.с. 7-19/, у якому, крім іншого, зафіксовано порушення відповідачем вимог 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", а саме: здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами /а.с. 9/. На підставі зазначеного Акту було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 16 грудня 2013 року №370-09-22 /а.с. 24/, яка була виконана відповідачем у повному обсязі /а.с. 25/. З метою усунення виявлених порушень та недоліків природоохоронного законодавства, виявлених під час перевірки СФГ "Ліс" 16 грудня 2013 року Державною екологічною інспекцією у Полтавській області складено припис №112-09-21, яким згідно пункту 7 зобов'язано відповідача отримати дозвіл на розміщення відходів та лімітів на утворення та розміщення відходів, та встановлено термін виконання припису - до 15 лютого 2014 року /а.с. 20-23/. Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд виходить з наступного. Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), є Закон України "Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V. Так, частиною четвертою статті 4 зазначеного Закону визначено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Як вбачається з матеріалів справи, заявлена позивачем вимога про застосування заходів реагування до відповідача ґрунтується на порушенні останнім вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. У свою чергу, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25 червня 1991 року №1264-ХІІ урегульовано відносини у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною. Відповідно до пункту "в" частини першої статті 20-2 зазначеного Закону, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, зокрема, належить обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин. Таким органом, відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №454/2011, є Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція України), яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря) /пункт 7 Положення/. При цьому, Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04 листопада 2011 року №429 затверджено Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, пунктом 6.14 якого визначено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право, у тому числі, приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції. Згідно положень пункту 6.15 Положення, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право опломбовувати приміщення, устаткування, апаратуру підприємств, установ, організацій та об'єктів, стосовно яких було прийняте в установленому порядку рішення про обмеження чи тимчасове зупинення їх діяльності. Правові основи прийняття рішень про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів (надалі - підприємств) незалежно від форм власності у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища встановлені положеннями Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 29 жовтня 1992 року №2751-XII. Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) та припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища приймають у межах своєї компетенції Кабінет Міністрів України, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві органи державної виконавчої влади, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та його органи на місцях, органи державного санітарно-епідеміологічного нагляду, інші спеціально уповноважені державні органи та органи місцевого самоврядування. Частиною п'ятою статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності" передбачено, що повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування. Вжиття інших заходів реагування, передбачених законом, допускається за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного нагляду (контролю) чи його заступника, а у випадках, передбачених законом, - із наступним підтвердженням обґрунтованості вжиття таких заходів адміністративним судом. Якщо законом передбачено, що обґрунтованість вжиття органом державного нагляду (контролю) заходів реагування має бути підтверджена судом, орган державного нагляду (контролю) звертається до адміністративного суду з адміністративним позовом не пізніше наступного робочого дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа. Особливості провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності врегульовані статтею 1836 Кодексу адміністративного судочинства України. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що провадження у справах щодо підтвердження обґрунтованості вжиття суб'єктами владних повноважень заходів реагування на виявлені під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності порушення вимог законодавства у разі, якщо необхідність такого підтвердження передбачена законом здійснюється на підставі адміністративного позову суб'єкта владних повноважень, яким ужито відповідних заходів реагування. При цьому, адміністративний позов подається суб'єктом владних повноважень до окружного адміністративного суду не пізніше наступного дня з дня видання (прийняття) відповідного розпорядчого документа про вжиття заходів реагування, обґрунтованість яких підлягає підтвердженню судом. З адміністративного позову суб'єкта владних повноважень вбачається, що останній звертається до суду в порядку пункту 5 частини першої статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України та просить суд тимчасово заборонити (зупинити) діяльність СФГ "Ліс" у частині експлуатації обладнання, що здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. В контексті з вищевикладеним, суд зауважує, що пункт 5 частини першої статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі якого позивач звертається з даним адміністративним позовом, передбачає застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням. Враховуючи вищенаведене в сукупності, проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач, звертаючись до суду на підставі вказаної вище норми Кодексу адміністративного судочинства України, не зазначає якою саме правовою нормою законодавства України закріплено виключне право суду на застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді тимчасової заборони (зупинення) діяльності. На уточнюючі запитання суду щодо наявності у позивача повноважень на прийняття рішення про тимчасову заборону (зупинення) діяльності, представником позивача було повідомлено, що згідно листа Державної екологічної інспекції України територіальним органам Держеконінспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі роз'яснено про необхідність звернення до суду з позовом у порядку пункту 5 частини першої статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України. Натомість, як випливає з наведених вище норм Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" що кореспондується з вищезазначеними приписами Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі та Порядку обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що містять спеціальні правові норми, які регулюють правовідносини щодо застосування заходів реагування, а саме: обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств, може бути вжитий безпосередньо органами Держекоінспекції України, відповідно до повноважень, визначених законами України. З аналізу наведених норм права вбачається, що Держекоінспекція наділена повноваженнями щодо самостійного прийняття рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) та припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища, та відповідних дій щодо опломбування устаткування. Таким чином, застосування судом заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) можливо лише у тому випадку, коли вказані дії можуть бути виключно застосовані за рішенням суду. За таких обставин, позивач вправі самостійно обрати захід реагування у сфері державного нагляду, який не пов'язаний із повним або частковим зупиненням виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг /у даному випадку - тимчасове обмеження експлуатації обладнання/ та за власним рішенням застосувати його до відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що у Акті перевірки не встановлено, яке саме обладнання створює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та чи мають місце взагалі вказані викиди, їх обсяг, види, небезпечність та інше. На уточнюючі запитання суду, які забруднюючі речовини та у якій кількості викидаються СФГ "Ліс" у атмосферне повітря, представник позивача відповіді не надав. Також, представник позивача не змогла пояснити, які саме з перелічених обладнань потребують спеціального дозволу, у Акті перевірки зазначені відомості також відсутні. Окрім цього, представником відповідача у судовому засіданні повідомлено, що СФГ "Ліс" вживаються дії щодо виконання вимог припису, зокрема, розпочато розробку та погодження документів, що обґрунтовують обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами /а.с. 68-69/. Також, на даний триває процес встановлення об'єктів викидів. Крім того, СФГ "Ліс" 25 січня 2014 року в Кобеляцькій районній газеті "Колос" розміщено заяву про наміри відповідача отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та запропоновано громадським організаціям подати свої зауваження з цього питання /а.с. 70/. Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом. Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами першою, шостою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied