Рішення адміністративного суду від 2014-03-31 00:00:00+03

[PERSON] звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора ВДАІ Рожищенського РВ УМВС України у Волинській області Новицького Ігора Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач своєю постановою від 02 березня 2014 року неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 430 грн. за порушення Правил дорожнього руху України. Позивач стверджує, що жодним чином не порушив ПДР України, вказуючи при цьому на ряд порушень норм матеріального та процесуального права, допущених відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення. [PERSON] в своєму адміністративному позові просить визнати протиправною та скасувати вказану постанову в справі про адміністративне правопорушення, закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, зважаючи на викладене вище, прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження, та, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та з'ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивачем наведено ряд обставин, якими він обґрунтовує свою непричетність до вчинення адміністративного правопорушення та порушення відповідачем норм процесуального та матеріального права. В суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин, які жодним чином не заперечені відповідачем. Так постановою по справі про адміністративне правопорушення від 02 березня 2014 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 430 грн. Як вбачається з цієї постанови, суть правопорушення полягає в тому, що позивач в на автодорозі М-19 між селами Козин та Кременець не увімкнув ближнє світло фар. В даній постанові суть правопорушення вказана нечітко (не вказано дату та час вчинення правопорушення, конкретне місце вчинення правопорушення, не зазначено яким транспортним засобом рухався позивач), не зазначено нормативного акта, вимоги якого порушив позивач, не викладено пояснення та доводи особи, яка притягується до відповідальності, постанова не містить посилання на докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення та які спростовують позицію позивача, не зазначено обставин, які обтяжують та пом'якшують відповідальність за вчинене, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення. Відповідач таких доказів в оскаржуваній постанові не зазначив. Вимогами ст. 251 КУпАП встановлено перелік доказів в справі про адміністративні правопорушення. Як вбачається з копій матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оглянутих в судовому засіданні, зокрема з копії протоколу про адміністративне правопорушення від 02 березня 2014 року, до протоколу не додається жодного доказу вчинення позивачем даного правопорушення. З того ж протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що позивач свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав. Таким чином, в даному випадку пояснення позивача в протоколі про адміністративне правопорушення, як особи яка притягується до відповідальності, не є доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки вчинення такого правопорушення категорично ним заперечується і це заперечення не спростоване відповідачем в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення. В згаданому протоколі не зазначено жодного свідка вчинення позивачем даного правопорушення, як і не викладені в оскаржуваній постанові будь-які пояснення свідків вчинення позивачем правопорушення. Будь-які інші докази, передбачені ст. 251 КУпАП, в підтвердження обставин, викладених в постанові, в оскаржуваній постанові не вказані та суду не представлені. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Суд визнає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не застосовував норми ст.ст. 33, 252, 280 КУпАП, оскільки оцінку доказів вчинення правопорушення не проводив, розмір штрафу в постанові жодним чином не обґрунтував, не досліджував інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що потягло за собою безпідставне притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відповідач жодним чином не заперечив всіх інших обставин, стверджених позивачем, зокрема допущення ним процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому, за вказаних вище обставин, права позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушені діями відповідача щодо винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення. З огляду на кількість та характер допущених відповідачем процесуальних порушень при винесенні оскаржуваної постанови, така постанова не може вважатись законною. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, вважає, що для відновлення останнього необхідним і достатнім є визнання протиправною та скасування вказаної вище постанови в справі про адміністративне правопорушення, що позивач і просить. В задоволенні позовної вимоги щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення слід відмовити, оскільки винесення відповідного процесуального документу щодо закриття провадження в справі належить до компетенції органу, що має право розглядати справи про адміністративні правопорушення. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що постанову серії ПС1 № 018016 від 02 березня 2014 року, винесену відповідачем, в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 430 грн. слід визнати протиправною та скасувати цю постанову.

Результат розгляду: partial