Рішення адміністративного суду від 2014-02-20 00:00:00+02

07.08.2013 року Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про коригування митної вартості товарів за шостим методом №112030000/2013/00348/2 від 22.04.2013 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні та пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2013/00368 від 22.04.2013 року за ВМД №112030000/009378; - стягнути з Державного бюджету України на користь ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» переплату ввізного мита у сумі 34 119,40 грн. - стягнути судовий збір. В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що товариством було надано всі необхідні документи для визначення митної вартості. Надані для митного оформлення документи є достатніми для застосування методу визначення митної вартості №1, а також дозволяють перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Проте, Запорізькою митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів за другорядним (резервним) методом. Вказані дії відповідача призвели до сплати податків у більшому розмірі. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погодившись з постановою суду, Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нову про задоволення позову у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на вимогу Запорізької митниці надані всі документи, можливість надання яких об'єктивно існувала у позивача на час витребування митницею, та які підтверджують митну вартість, заявлену декларантом, за методом №1 (за ціною договору). На думку заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції необґрунтовано прийняв позицію митного органу, який не врахував наданих документів, а зробив висновки про заниження суми ввізного мита лише на підставі даних ЄАІС ДМСУ, що не є достатньою та безумовною підставою для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, оскільки дані ЄАІС ДМСУ не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за умовами контракту №13120819 укладеного 16.10.2012р. між ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» (Покупець) і "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" (Продавець) продавець зобов'язався поставити позивачу товар відповідно до специфікацій на умовах DDU Запоріжжя у відповідності до Інкотермс 2000. У Специфікації №2, яка є невід'ємною частиною контракту, вказано кількість товару в шт., ціну товару в Євро за штуку, а також загальну вартість товару в Євро (т.1 а.с.56). На підставі Контракту №13120819 від 16.10.2012 та Додатку №1 - Специфікації №2, позивачем від Компанії "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" отриманий товар "виливниці", країна виробництва Німеччина (далі - Товар). Задля здійснення митного контролю та митного оформлення такого товару позивачем до відповідача 12.04.13 була подана вантажна митна декларація №112030000/2013/009378, відповідно до графи 43 якої, позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.266, 267 Митного кодексу України, а саме заявлена митна вартість товару дорівнює 1 858 987,10 грн. (177 282,48 Євро), сума ввізного мита 92 949,36грн. та сума ПДВ 390 387,29грн. (графа 47 ВМД) (а.с.51-55). З метою підтвердження заявленої митної вартості товару до ВМД позивачем були задекларовані наступні документи: - зовнішньоекономічний договір №131208І9, специфікація №2 16.10.2012р., лист №213-322, лист №11/234 - інвойс №40.392 від 26.02.2013р., DELIVERY-NOTE №26.825 від 26.02.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №191708, експертна декларація №MRN 13DE2604723550963E0, - інвойс №40.399 від 27.02.2013р., DELIVERY-NOTE №26.829 від 27.02.13,сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №210677, експертна декларація №MRN 13DE260472352311ЕЗ, - інвойс №40.400 від 27.02.2013р., DELIVERY-NOTE №26.830 від 27.02.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №132977, експертна декларація №MRN 13DE260472353105Е4, - інвойс №40.437 від 07.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.855 від 07.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №161972, експертна декларація №MRN 13DE260472886310Е9, - інвойс №40.443 від 08.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.856 від 08.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №182814, експертна декларація №MRN 13DE260472887144E8, - інвойс №40.444 від 08.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.857 від 08.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №290593,експертна декларація №MRN 13DE260472888027E2, - інвойс №40.451 від 11.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.858 від 11.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №192085, експертна декларація №MRN 13DE260472888924E0, - інвойс №40.467 від 14.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.879 від 14.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат входження, CMR №007496,експертна декларація №MRN 13DE260473232968Е4, - інвойс №40.468 від 14.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.880 від 14.03.13,сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №000958, експертна декларація №MRN 13DE26047323411ЗЕ5, - інвойс №40.472 від 15.03.2013р., DELIVERY-NOTE №26.885 від 15.03.13, сертифікат відповідності, сертифікат походження, CMR №010403, експертна декларація №MRN 13DE260473235270E6. Також разом з ВМД позивачем була подана декларація митної вартості товару ф. ДМВ-1, в якій митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору щодо товарів, які імпортуються. Як вбачається зі змісту декларації митної вартості товару ф. ДМВ-1, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості згідно п.2 ст.53 МКУ були наявні наступні розбіжності (т.1 а.с.54 оборот): 1. В МД країни відправлення відсутні вартісні показники; 2. Відсутня детальна інформація, щодо формування ціни згідно до п.3 контракту купівлі-продажу виливниць - сировинна складова скрап ціною ~ 300 євро, стаття сировинної складової - скрап в калькуляції вартості відсутня; 3. калькуляція вартості без статті Прибуток, яка сировина, матеріали, сплави, допоміжні матеріали використовуються при виробництві; стаття сировинної складової - скрап в калькуляції вартості відсутня згідно п.3 контракту купівлі-продажу виливниць; 4. висновок ДП Держзовнішінформ - без зазначення джерела цінової інформації; відсутній лист компанії - виробника, який враховувався при наданні висновку, вартість якої сировини враховувалася при наданні висновку. Враховуючи раніше вказані розбіжності та той факт, що заявлені відомості повинні базуватись на об'єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню, для підтвердження митної вартості необхідно надати згідно п.3 ст.53 МКУ наступні документи: - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. 12.04.2013р. ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» було ознайомлено з переліком витребуваних додаткових документів. На вимогу митного органу, декларантом було повідомлено: 1. в МД країни відправлення відсутні вартісні показники через те, що форма заповнення МД не містить цієї інформації; надано лист компанії Lintorfer від 17.04.2013р., де повідомляється, що відповідно до правил заповнення електронної форми ці дані вказуються, але не відображаються. Крім того, декларант повідомив, що графа 7 кожної МД країни відправлення містить номер заказу та номер відвантажувальної відомості, де міститься інформація про номер контракту, його дату, вагу, серійні номери виливниць, відправника, отримувача, номер транспортного засобу перевезення тощо; 2. ціна за товар виливниці основана згідно п.3 контракту №13120819 від 16.10.2012р. на ціні на скрап 316,00 євро/тонна, оскільки німецька сторона щоквартально формує ціну згідно з ціною скрапу 2 категорії, яку щоквартально офіційно публікує «Wirtschaftsvereinigung Stahl» «Економічна рада сталі» Німеччини. Надано копію звіту від 21.03.2013 з ціною скрапу на початок першого кварталу 2013 року та Калькуляцію ціни № 95 від 19.04.2013, де вказані затрати на допоміжні матеріали, енергоносії, зарплатню та інші складові ціни 3. стосовно висновку ДП «Держзовнішінформ» надано лист компанії виробника від 11.03.2013, який враховувався при наданні висновку. В якості виписки з бухгалтерської інформації було надано інвойси та відвантажувальні відомості. Іншої бухгалтерської документації виробник не має, оскільки використовує лише 2 вищевказаних документи в своєму діловодстві. В якості прайс-листів надано калькуляцію вартості виливниць від 19.04.2013, наданої виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH". Прайс-листів компанія не має, оскільки виливниці є специфічним товаром, який виробляється за індивідуальними кресленнями, унікальність якого підтверджена листом компанії виробника, який було надано в пакеті документів для митного оформлення, і не може мати узагальненої ціни. Також повідомлено, що було надано висновок цінової експертизи виливниць, наданий ДП «Держзовнішінформ» в якості підтвердження митної вартості товару. Позивач зазначив, що декларантом надані всі наявні на момент декларування документи, а тому інші документи надаватися не будуть (т.1 а.с.55 оборот) За результатами перевірки наданих позивачем документів для митного оформлення товару, відповідачем винесено рішення від 22.04.2013 №112030000/2013/000348/2 про коригування митної вартості товару за шостим методом (том 1 а.с.194) та у зв'язку з цим видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2013/00368 за поданою ВМД (том 1 а.с.195). В зазначеній картці відмови як причину у відмові вказано неможливість використання вибраного декларантом методу визначення митної вартості - письмова відмова декларанта надати додаткові документи, необхідні відповідно до п.4 ст.53 Митного кодексу України, а саме: 1.Каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; 2.Рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); - Консультація проведена. Відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів від 22.04.2013 №112030000/2013/000348/2 митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару. Підстава - Митний кодекс України на підставі положень ст.54, ст.55. Від декларанта не надійшло відповідної заяви про проведення дій передбачених п.п.33-36 ПКМУ №450 від 21.05.2012р. Також в картці відмови зазначено вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення, випуск чи пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме подання нової ВМД за митною вартістю визначеною митним органом. 30.04.2013р. позивач подав митному органу нову митну декларацію №112030000/2013/010135 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю товару визначеною Рішенням про коригування митної вартості товарів від 22.04.2013 №112030000/2013/000348/2. Платежі за ВМД №112030000/2013/010135 склали 127 068,76 грн. ввізного мита (а.с.196-200). Тобто, за декларацією №112030000/2013/010135 в результаті застосування митним органом шостого методу визначення митної вартості товару, різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом склала 34 119,40грн. Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення та картки відмови відповідача, і як наслідок, стягнення надміру сплаченої суми ввізного мита, є предметом спору, який передано на вирішення суду. Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, не виконано законні вимоги Митниці щодо надання додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо встановлення дійсної митної вартості товару, у зв'язку з чим подальші дії відповідача є такими, що вчинені у межах та у спосіб, передбачений МК України. Вказане в сукупності свідчить про те, що Запорізькою митницею Міндоходів дотримано вимоги митного законодавства при визначенні митної вартості вказаного товару, а прийняті Запорізькою митницею Міндоходів рішення є законними та обґрунтованими, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування - відсутні. З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися з наступних підстав. Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Статтею 50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки. Згідно ч.1 ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від основного до другорядного (резервного)) визначення митної вартості товарів. Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів від 22.04.2013р. №112030000/2013/000348/2 митним органом зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана, оскільки, виявлено, що документи, які .надані до митного оформлення товару (зазначені у другій частині статті 53 Митного кодексу України) містять розбіжності. Декларант, також, відмовився від надання в повному обсязі додаткових документів згідно частини 3 статті 53 МКУ, що підтверджують митну вартість: виписку з бухгалтерської документації, прейскурантів, прайс листів фірми виробника товару. Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,33 EUR за 1кг для товару №1, (МД №112030001/2012/011894 від 01.10.12р., МД №112030001/2012/009791 від 04.09.12р.) призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Митна вартість може бути визнана митним органом за умови надання наступних документів: Виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Згідно вимог ч.4 ст. 57 МКУ проведено процедуру консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час консультації митний орган та декларант здійснили обмін наявною у кожного з них інформацією. За результатами проведеної консультації узгоджено та прийнято рішення про визначення митної вартості за методом № 6 згідно вимог ст. 64 МКУ. При цьому, митний орган зазначив, що метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), не може бути застосований через те, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально, не визначені достовірно. Декларантом не подано документи, які підтверджують митну вартість, а також декларант відмовився від надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість. Таку позицію митного органу суд вважає необґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ч.1,2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Як вбачається з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, специфікацій, виставлених інвойсів та інших документів постачальника та надано необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для виникнення сумнівів у митного органо у правильності визначення митної вартості товарів та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом стала наявність у митного органу інформації щодо митної вартості подібних товарів на рівні 1,33 EUR за 1кг для товару №1, (МД №112030001/2012/011894 від 01.10.12р., МД №112030001/2012/009791 від 04.09.12р.), у зв'язку з чим було витребувано додаткові документи: - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару (т.1 а.с.54 оборот) Як вже зазначалося, позивачем, на вимогу митниці було подано додаткові докумети та та зазначено об'єктивні причини неможливості подання інших документів - у зв'язку з їх відсутністю. Проте, при прийняті рішення, Митним органом не були враховані додаткові документи, які Декларант надав на вимогу митного органу, що, фактично, є підтвердженням формального витребування відповідачем додаткових документів. Так, митним органом не враховані надані Декларантом каталог продукції виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", калькуляція вартості виливниць від 17.10.2012 наданого виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" які підтверджують ціну контракту; обґрунтоване посилання Декларанта на інвойси та відвантажувальні відомості (Delivery-NOTE №…) які були первісно надані до митного органу, які містять всю необхідну інформацію для визначення митної вартості, зокрема кількість, тип, ціну, серійний номер (LOT) та інші дані.; а також не враховано висновок ДП "Держзовнішінформ" який також підтверджує ціну контракту та визначення митної вартості за нею, а саме той факт, що виливниці які постачаються за контрактом № 13120819, специфікацією № 2 від 16.10.2012, та зазначеними інвойсами відносяться до категорії товарів, що виготовлені за спеціальним замовленням та мають особливі технологічні характеристики і що на запит ДП "Держзовнішінформ" було отримано відповідь від фірми-виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" згідно з якою ціни на виливниці з чавуну типу 6,5Т, 4,5Т та 3,6 Т становлять при поставках на Україну на умовах DDU Запоріжжя складають: виливниця типу 4,5т - 5.509,96EURO за 1шт.; виливниця типу 6,5т - 6.175,72EURO за 1шт. Посилання митного органу лише на наявну в митниці інформацію щодо раніш визначених митних вартостей не є беззаперечним доказом з боку митного органу. Крім того, як свідчать матеріали справи, зазначені в Рішенні №112030000/2013/000348/2 - ВМД №112030001/2012/011894 та №112030001/2012/009791 є повторно оформленими із митною вартістю визначеною за шостим методом. Поданими до митного оформлення вони були тим же Позивачем, також на підставі таких же раніш прийнятих рішень про коригування митної вартості за шостим методом, на той же товар виливниці, того ж типу та креслення, того ж виробника "Lintorfer Eisengiesserei GmbH" Ратиген, Германія поставленого тому підприємству ПАТ"Дніпроспецсталь". Фактична ж ціна за контрактом та митна вартість яку декларант (ПАТ "Дніпроспецсталь") визначав первісно на ці ж виливниці була інша, ніж митна вартість що міститься в ціновій базі ДМСУ за повторними ВМД №112030001/2012/011894 та №112030001/2012/009791. Враховуючі вказані обставини справи, суд дійшов висновку, що дані цінової бази Державної митної служби України щодо рівня митної вартості ідентичних або подібних товарів з огляду на положення частини другої статей 49, 53, 57 МК України, відповідно до яких перший метод визначення митної вартості є основним, за умови дотримання декларантом вимог щодо порядку декларування митної вартості товарів та документального підтвердження розміру митної вартості, визначеної за першим методом, не є достатніми та визначальними для висновку про недостовірність митної вартості товару та не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Отже, відповідно умовам зовнішньоекономічного контракту №13120819 на постачання виливниць, зокрема за специфікацією №2 від 16.10.2012 сторони узгодили ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. виливниці відповідно до її типу та креслення, що становить: на виливниці типу 4,5т креслення 5101-01 - 5.509,96 EURO за 1шт.; на виливниці типу 6,5т креслення 5101-02 - 6.175,72 EURO за 1шт., тому що вказані виливниці виготовлюються за спеціальним замовленням та індивідуальними кресленнями. Дана ціна товару підтверджується наданими інвойсами, сертифікатами походження, експертними деклараціями, відвантажувальними відомостями, листами компанії виробника, калькуляцією вартості виливниць від 19.04.2013, наданої виробником "Lintorfer Eisengiesserei GmbH", висновком цінової експертизи виливниць, наданий ДП «Держзовнішінформ». Поряд з цим, при здійсненні коригування митної вартості та прийняті Рішення, митним органом було порушено вимоги ч. 2 ст. 19 Конституції України, норми МК України та норми ст. 190 ГК та ст. 632 ЦК України. Норми законодавства встановлюють, що ціна в договорі встановлюється сторонами договору з урахуванням попиту та пропозиції існуючої на ринку купівлі-продажу товару (ст. 190 Господарського кодексу України, ст. 632 Цивільного кодексу України), тобто сторони вільні у свободі вибору узгодження ціни та механізму її визначення. Таким чином, у відповідності до умов зовнішньоекономічного контракту, яким було узгоджено ціни на виливниці, виходячи із ціни за 1 шт. виливниці відповідно до її типу та креслення, позивачем була визначена митна вартість за основним (першим) методом визначення митної вартості - тобто митна вартість визначалась виходячи із вартості виливниці відповідного типу та кількості поставлених їх штук. Проте, митний орган при здійсненні коригування митної вартості та прийнятті Рішення, виходив із ціни 1,33 EURO за 1кг для товару помножуючи на загальну вагу нетто (кг. Граф 35,38 ВМД). Посилання митного органу не те, що Декларант у деклараціях поданих до митного оформлення сам зазначив вагу в кг, судом не приймаються, виходячи з наступного. Декларант визначав митну вартість за першим(основним) методом тобто відповідно до умов контракту №13120819 та специфікацією №2. Вказаними документами сторони узгодили ціну виходячи із певної вартості за 1 штуку виробу, в залежності від його типу та креслення, в розрахунок ціни така складова частина як вага не входила. Митний орган, відповідно ст. 54 МК України, здійснюючи контроль за правильністю визначення митної вартості товарів під час митного оформлення мав можливість впевнитися в механізмі визначення ціни та її розрахунках шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Крім того, всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів Декларантом були зазначені та підтверджені наданими документами. Як вбачається з матеріалів справи, в оформленій та наданій декларантом первісній ВМД №112030000/2013/009378 (графа 31 ВМД), так і в Рішенні №112030000/2013/000348/2 (графа 26), яке оформлював сам митний орган було чітко зазначено тип виливниць та їх кількість місць (lot/серійний номер). Посилання відповідача у Рішенні на те, що митна вартість не може бути визнана оскільки виявлено, що документи, які надані до митного оформлення товару містять розбіжності а також що Декларант відмовився від надання в повному обсязі додаткових документів судом не приймаються враховуючи те, що раніше надані декларантом документи містили всі необхідні числові значення для визначення числового значення заявленої митної вартості - кількість та тип виливниць, їх ціна відповідно типу виливниць. Обставини та матеріали справи свідчать, що декларант не відмовлявся від надання додаткових документів а напроти надав всі документи, можливість надання яких об'єктивно існувала у позивача на час витребування митницею, та які підтверджують митну вартість, заявлену декларантом, за методом №1 (за ціною договору). Таким чином, обставини справи свідчать, що надані декларантом документи містили всі необхідні числові значення для визначення числового значення заявленої митної вартості - кількість та тип виливниць, їх ціна відповідно типу виливниць. Посилання митного органу на те, що в наданих документах відсутня детальна інформація щодо формування ціни згідно до п. 3 контакту купівлі-продажу виливниць (сировина складова скрап ціною 300 євро; стаття сировинної складової "скрап" в калькуляції вартості відсутня; калькуляція вартості без статті "прибуток") є безпідставними, оскільки згідно п.3 Контракту, ціна на товар основана на ціні на скрап 316,00 євро/тонна на умовах поставки DDU Запоріжжя, Україна, автомобілем 21 тонна, без упаковки. Ціна буде переглядатися щокварталу згідно щомісячного звіту по ціні скрапу 2 категорії, опублікованого "Wirtschaftsvereinigung Stahl" "Економічною радою сталі". Вказане свідчить про те, що ціна на скрап є лише складовою частиною ціни на товар, та, фактично, вартість скрапу не є тотожним вартості товару. Згідно п.1 Контракту, кількість, якість, ціна, вартість, строки та умови поставки товару визначаються Специфікаціями, які є невід'ємною частиною Контракту. Більш того, на момент витребування додаткових документів митний орган не зазначав такі підстави як сумніви з приводу саме ціни на скрап. Документів на підтвердження цієї складової ціни не витребовував. Посилання Відповідача на сумніви з приводу саме ціни на скрап лише при судовому розгляді справи, і на те, що на підтвердження визначення митної вартості за першим методом Декларант має право надати і інші додаткові документи, в тому числі і на підтвердження ціни на скрап, судом не приймаються, тому що Декларанту на момент витребовування Митний орган чітко зазначив лише перелік витребуваних документів, вимоги щодо надання документів на підтвердження ціни скрапу митний орган Декларанту не зазначав. А тому Декларант на момент витребовування не міг мати припущення які у митного органу виникли або виникнуть сумніви, і з приводу чого - з ціни на скрап або з інших питань. Поряд з цим, відповідно ч.12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації. Митним органом, згідно оформленої Картки відмови № 112030000/2013/00368, зазначено, що причиною відмови є те, що митним органом проведено коригування митної вартості та прийняте відповідне рішення про визначення митної вартості, а також відмова Декларанта у наданні додаткових документів. Ніяких посилань на сумніви з приводу саме ціни на скрап та інші обставини в картці відмови не зазначено. Крім того, в картці відмови зазначено вимогу, виконання якої забезпечить митне оформлення та пропуск товарів через митний кордон України, а саме подання нової ВМД за митною вартістю визначеною митним органом. На момент витребовування Митним органом додаткових документів, зокрема бухгалтерських документів, надати докази сплати за отриманий товар (виливниці), по ціні узгодженій контрактом, Декларант обґрунтовано не мав можливості, тому що умовами контракту передбачена відстрочка платежу. А тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не звернув уваги на наданий Декларантом в гарантійний строк, передбачений розділом Х МК України, доказ сплати за отриманий товар по ціні контракту. Щодо посилання митного органу на те, що висновок ДП Держзовнішінформ не підтверджує заявлену митну вартість, з огляду на відсутність в ньому джерела цінової інформації; відсутності лист компанії - виробника, який враховувався при наданні висновку, та вартість якої сировини враховувалася при наданні висновку, суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2001 №310 ДІАЦМЗТР "Держзовнішінформ" передано до сфери управління Міністерства економіки України. Пунктом 6 ч. 4 Положення про Міністерство економіки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 777 від 26.05.2007, встановлено, що Міністерство економіки України: здійснює контроль за додержанням суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності вимог національного законодавства та положень міжнародних договорів України; аналізує стан розрахунків за зовнішньоекономічними операціями та розробляє пропозиції щодо вдосконалення механізму проведення зазначених розрахунків і порядку контролю за ними. Отже, на думку суду, наданий позивачем висновок ДП Держзовнішінформ є належним доказом, що підтверджує правомірність заявленої позивачем ціни. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, враховуючи суть спірних правовідносин між сторонами, колегія суддів вважає, що Митниця, під час здійснення митного оформлення товару, дійшла необґрунтованого висновку про відсутність у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів і, як наслідок, про неможливість застосування методу визначення митної вартості товару за ціною договору. Оскільки інших аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, то суд апеляційнох інстанції приходить до висновку про те, що Рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2013/000348/2 від 22.04.2013р. та, як наслідок, Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів комерційного призначення від 22.04.2013р. №112030000/2013/00368 є протиправними та підлягають скасуванню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім.А.М.Кузьміна» переплату ввізного мита у сумі 34 119,40 грн., суд зазначає наступне. Порядок взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затверджений наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 р. N 611/147, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25 вересня 2007 р. за N 1095/14362, (далі - Порядок N 611/147) регламентує взаємовідносини митних органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. У зв'язку з тим, що Порядком передбачено, що Митний орган на підставі заяви платника надає органу Державного казначейства України висновки про суми відшкодування митних платежів та Реєстр висновків про суми такого відшкодування, суд апеляційної інстанції зазначає, що органи казначейства повинні відшкодовувати суми надмірно сплаченого ввізного мита виключно на підставі висновків Митних органів і зазначає, що позивач, вимагаючи стягнути суму бюджетного відшкодування з Державного бюджету України, обрав неналежний спосіб захисту. Також слід зазначити, що з урахуванням наведеного розв'язання судом питання про стягнення надмірно сплаченої суми ввізного мита, фактично буде визначенням митної вартості ввезеного товару,а у відповідності до діючого законодавства України, судові органи своїми рішеннями не можуть підміняти інші державні органи, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Аналогічну думку висловив Верховний Суд України у постанові від 7 вересня 2012 року у справі №21-242а12 та постанові від 17 грудня 2013 року у справі №21-439а12, які є обов'язковими для застосування у судовій практиці. У відповідності до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України ( або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, та враховуючи, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими - підлягають задоволенню частково.

Результат розгляду: partial