Рішення адміністративного суду від 2014-01-30 00:00:00+02

Позивач, приватний підприємець [PERSON] в вересні 2010 року звернулася з позовом в суд до Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що документи на будівельні блоки, стали об'єктом перевірки випадково, так як вказані товари завозилися позивачем для власних потреб, що підтверджується відмітками у графах вантажних митних декларацій. Щодо перевищення виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) на суму 24147,97 грн. зазначають, що частина виручки за 1-й квартал 2008 року в сумі 12500,00 грн. була внесена на поточний рахунок для поповнення обігових коштів, а не як торгова виручка. Щодо виручки, отриманої від ТзОВ «Агроекспорт», то позивач вважає, що між позивачем та ТзОВ «Агроекспорт» було укладено договір доручення, відтак, виручкою вважає отримані кошти за організацію перевезення, а не всі кошти за договором, які проходили через її рахунок. На основі того, що не було перевищено обсягу виручки, вважає безпідставним нарахування податку на додану вартість. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року в справі №2а-8088/10/1370 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова від 19.03.2010 року №0000342200/4/6335/10/22-0, від 09.06.2009 року № 0000342200/2/12945/22-0, від 13.08.2010 року №0000342200/3/19150/22-0, податкове повідомлення-рішення від 23.10.2009 року №0000342200/0/24927/220. Не погодившись із зазначеним судовим рішенням приватним підприємцем [PERSON] та Державною податковою інспекцією в Личаківському районі м. Львова подано апеляційні скарги в яких просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2010 року в справі №2а-8088/10/1370. Приватний підприємець [PERSON] свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що документи на будівельні блоки, стали об'єктом перевірки випадково, так як вказані товари завозилися позивачем для власних потреб, що підтверджується відмітками у графах вантажних митних декларацій. Щодо перевищення виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) на суму 24147,97 грн. зазначають, що частина виручки за 1-й квартал 2008 року в сумі 12500,00 грн. була внесена на поточний рахунок для поповнення обігових коштів, а не як торгова виручка. Щодо виручки, отриманої від ТзОВ «Агроекспорт», то позивач вважає, що між позивачем та ТзОВ «Агроекспорт» було укладено договір доручення, відтак, виручкою вважає отримані кошти за організацію перевезення, а не всі кошти за договором, які проходили через її рахунок. На основі того, що не було перевищено обсягу виручки, вважає безпідставним нарахування податку на додану вартість. Державна податкова інспекція в Личаківському районі м. Львова свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що будівельні блоки завозилися [PERSON] для власних потреб спростовується її письмовими поясненнями, які долучені до матеріалів справи. Висновок податкового органу перевищення позивачем обсягів виручки у 2008 році ґрунтується виключно на документах, які були надані позивачем під час перевірки. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційні скарги приватного підприємця [PERSON] та Державної податкової інспекції в Личаківському районі м. Львова слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову в частині скасувати та прийняти нову про часткове задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань. Судом встановлено, що працівниками Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова проведено планову документальну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON], за результатами якої складено Акт про результати планової документальної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] за період з 01.07.2006 року по 30.06.2009 року від 08.10.2009 р. №403/17-2/[NUMBER] (далі Акт перевірки). За наслідками перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 23.10.2009 року №0002491720/0/24872/10 з податку з доходів фізичних осіб на суму 41643,63 грн., №0002501720/0/24873/10 з податку на додану вартість на суму 103806,00 грн., №0000342200/0/24927/220, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію за порушення вимог валютного законодавства в розмірі 153986,23 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувалися в апеляційному порядку. За наслідками оскарження прийнято: 19.01.2010 року №0002491720/1 з податку з доходів фізичних осіб на суму 41643,63 грн., №0002501720/1 з податку на додану вартість на суму 103806,00 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 19.03.2010 року №0000342200/4/6335/10/22-0 в розмірі 153986,23 грн.; 29.03.2010 року №0002491720/4/7155/10 з податку з доходів фізичних осіб на суму 41643,63 грн., №0002501720/4/7157/10 з податку на додану вартість на суму 103806,00 грн., 02.06.2010 року №0002491720/2/12283/10 з податку з доходів фізичних осіб на суму 41643,63 грн., №0002501720/2/12281/10 з податку на додану вартість на суму 102060,00 грн., №0001291720/2/12282/10 з податку на додану вартість (штрафна санкція) на суму 1020,00 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 09.06.2010 року №0000342200/2/12945/22-0 в сумі 153986,23 грн., рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 13.08.2010 року №0000342200/3/19150/22-0 в сумі 153986,23 грн., податкове повідомлення-рішення від 16.08.2010 року №0002491720/3/22153 з податку з доходів фізичних осіб на суму 41643,63 грн., №0002501720/3/22154 з податку на додану вартість зі штрафними санкціями на суму 102060,00 грн., №0001291720/3/22155 на суму 1020,00 грн. штрафна санкція з податку на додану вартість. З приводу правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне. В акті перевірки відповідачем зроблено висновок, що позивачем порушено ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (із змінами та доповненнями) в результаті чого донараховано пеню на суму 158986,23 грн. Враховуючи порушення зазначені в акті перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення 23.10.09р. №000342200/0/24927/22-0, яким застосовано штрафну санкцію на суму 158986,23 грн. Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (зі змінами та доповненнями), якщо у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовується як засіб платежу іноземна валюта, такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки. На підставі ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (зі змінами та доповненнями), та п.2.6. Постанови Національного банку від 08.02.2000р. за №49 «Про затвердження Положення про валютний контроль» (зі змінами та доповненнями), здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту без участі уповноваженого банку або здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України без одержання індивідуальної ліцензії НБУ тягне за собою накладення штрафу на резидента в розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом НБУ на день здійснення таких операцій (при розрахунках у валюті України - на суму таких розрахунків). Згідно з Інструкцією про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої Наказом Державної митної служби України №307 від 09.07.1997 року (у редакції, яка діяла на час існування правових відносин), у графі 8 «Одержувач/Імпортер» якої наводяться відомості про одержувача товарів у такому порядку: - індивідуальний податковий номер платника податків (у разі наявності) - у правому верхньому кутку; - найменування та місцезнаходження юридичної особи або ПІБ фізичної особи, її місце проживання й відомості про документ, що посвідчує особу. У нижній частині графи після знака "N" проставляється ідентифікаційний номер одержувача, який формується за схемою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції. Згідно з додатком №1, код 034 присвоюється громадянам-фізичним особам, а фізичним особам-підприємцям присвоюється код 018. Суд також бере до уваги доводи позивача щодо вказаного у графі 47 «нарахування платежів» наявних у справі вантажно-митних декларацій коду - 128. Відповідно до Класифікатора видів податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших бюджетних надходжень, затвердженого Наказом Державної митної служби України №1201 від 07.12.2005 року коду 128 відповідає податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України громадянами, для суб'єктів підприємницької діяльності застосовується код 028. Відтак, суд дійшов висновку, що товар - блоки з ніздрюватих бетонів ввозився позивачем в Україну не як суб'єктом підприємницької діяльності, а як фізичною особою, тому відповідачем неправомірно застосовано штрафну санкцію за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 153986,23 грн. З Акта перевірки вбачається, що суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою [PERSON] 07.10.2008 року було досягнуто обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності 506847,97грн., загальна сума виручки за 2008 рік склала 524147,97грн. Відповідно до ст. 1 Указу Президента України № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (далі - Указ Президента України № 727) фізичні особи, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом календарного року перебуває не більше 10 осіб, обсяг виручки яких від реалізації продукції (робіт, послуг) за календарний рік не перевищує 500 тис. грн., мають право обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання Свідоцтва про сплату єдиного податку. Статтею 1 Указу Президента України № 727 (в редакції Указу Президента України від 28.06.99 N 746) визначено обсяг виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) за календарний рік 500 тис. грн., при перевищенні якого платник єдиного податку згідно з ст.5 цього Указу повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу), зі сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами встановленими IV розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян"(далі-Декрет). Сума перевищення обсягу виручки від реалізації продукції позивачем визначалася відповідачем відповідно до записів книги обліку доходів і витрат суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи, яка застосовує спрощену систему оподаткування обліку та звітності на 2008 рік і склала 24147,97 грн. Позивач вважає, що висновки відповідача є безпідставними з огляду на те, що відповідач двічі врахував виручку, відображену позивачем у книзі обліку доходів і витрат, та отриману на банківський рахунок від тої ж самої господарської операції, а саме: 12500,00 грн. (перший квартал 2008 року) - від продажу н/причіпу згідно з біржовою угодою від 14.12.2007 року. Матеріалами справи стверджується, що готівкова виручка від цієї операції у розмірі 24000,00 грн. отримана позивачем від покупця 10.01.2008 року та оприбуткована у встановленому законом порядку цього ж дня, про що свідчить запис у книзі обліку доходів і витрат. 05.02.2008 року сума у розмірі 12 500,00 грн., була внесена позивачем на поточний рахунок як поповнення обігових коштів, обґрунтовуючи це квитанцією №6753341. Однак, як вбачається з долучених до матеріалів справи банківських виписок від 05.02.2008 року, які бралися до уваги працівниками ДПІ в Личаківському районі м. Львова при проведенні перевірки, у рядку «призначення платежу» зазначено «торговий виторг». Таким чином, суд бере до уваги доводи відповідача щодо наявності розбіжностей, встановлених при перевірці, зокрема, у 1 кварталі 2008 року на суму 13300 грн., оскільки позивачем у графу 3 «сума виручки (доходу)» книги обліку доходів і витрат на 2008 рік не внесено суму торгового виторгу в розмірі 12500 грн., а також суму торгового виторгу в розмірі 300 грн. згідно з банківською випискою від 07.02.21008р. та суму виручки в розмірі 500 грн., що надійшла платнику на розрахунковий рахунок 11.02.2008р. від ТзОВ «Веллер». Щодо розбіжностей при визначенні обсягу виручки у 2 кварталі 2008 року, відображеної у звітах позивача, книзі обліку доходів і витрат та даними, встановленими в Акті перевірки позивач зазначає, що нею надавалися послуги по організації перевезення вантажів ТзОВ "Агроекспорт" згідно з договором від 04.02.2008 року та заявкою №2, а перевезення за цим замовленням було здійснено ПП [PERSON], на підставі договору доручення від 04.02.2008р. та заявки від 04.02.2008 року. Вартість перевезення для ТзОВ "Агроекспорт" склала 2600 Євро (сплачено 19404,00 грн.), а погоджена з Перевізником вартість перевезення складала 2350 Євро (17 625,00 грн.). Вважає, що оскільки послуги з перевезення вантажу за замовленням ТзОВ «Агроекспорт» надавались безпосередньо перевізником - ПП [PERSON], а позивач виконала роботу з пошуку замовника та уклала з ним договір, то виручка від реалізації її послуг склала не 19404 грн., а 1779,00 грн. (250 Євро). З цього приводу суд першої інстанції зробив висновок, що не заслуговують на увагу покликання позивача на норму Указу Президента України № 727 згідно з якою виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), оскільки в ході надання послуг на виконання договору доручення позивачем на власний розрахунковий рахунок отримано суму, яка перевищує дозволений Указом Президента України розмір виручки, а саме кошти в сумі 17625, 00 грн. Однак така позиція суду на думку колегії суддів не заслуговує на увагу, оскільки Верховним Судом України 13 червня 2013 року в справі №21-176а13 зроблено висновок, що готівкові гроші, отримані позивачем під звіт на виконання умов договору, не є виручкою останнього від реалізації продукції у розумінні положень Указу № 727/98. Обсяг виручки ФОП, що є платником єдиного податку і здійснює свою діяльність як комерційний представник за договором доручення, складається лише із сум винагороди. Отже в розглядуваній справі при визначенні суми сукупного оподатковуваного доходу слід брати до уваги лише суму винагороди розмір якої становить 1779,00 грн. Отже в цій частині податкове повідомлення-рішення про визначення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб слід скасувати, оскільки зрештою тільки ця винагорода підлягає обкладенню податком з доходів фізичних осіб та враховується до загального обсягу виручки платника єдиного податку. Проте колегія суддів вважаючи безпідставними висновки суду в цій частині вважає вірними висновки суду в частині перевищення граничного обсягу виручки встановленого Указом № 727/98 з урахуванням того, що станом на 07.10.2008 року було досягнуто обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності 506847,97грн., а це є початок 4 кварталу 2008 року загальна сума виручки за 2008 рік на думку відповідача склала 524147,97грн., тобто навіть віднімаючи суму 17 625 грн. походження якої було вище описано свідчить про перевищення на кінець 2008 року граничної суми виручки встановленої Указом № 727/98 на 6 522,97 грн. (524 147,97 грн. - 17625,00 грн. = 506522,97 грн.). Щодо розбіжностей при визначенні обсягу виручки у 3 кварталі 2008 року, відображеної у звітах позивача, книзі обліку доходів і витрат та даними, встановленими в Акті перевірки на суму 6418,52 грн., то суд бере до уваги доводи відповідача, який зазначає, що позивачем у графу 3 «сума виручки (доходу)» і книги обліку доходів і витрат на 2008 рік не внесено суми виручки, які надійшли від ТзОВ «Агроекспорт» 02.07.2008 р. на суму 1100 грн., 10.07.2008 р. - 200 грн., 18.07.2008 р. - 1000 грн., 30.07.2008 р. - 800 грн., 04.08.2008р. - 1000 грн., 09.07.2008 р. - від ПП [PERSON], - 231 грн., 11.07.2008 р. від ПП [PERSON]- 2087.52 грн. за товар. В обґрунтування зазначених сум покликається на банківські виписки, які долучені до матеріалів справи. Суд також бере до уваги доводи відповідача щодо того, що вказані розбіжності за 3 квартал 2008 року виникли у зв'язку з неналежним веденням книги обліку доходів і витрат на 2008 рік відповідно до Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого постановою Кабінету міністрів України в порушення п. 5 якого суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або отриманим доходом; сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб слід скасувати в частині визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб із суми 17625,00 грн. Особа підлягає обов'язковій реєстрації, як платник податку на додану вартість , згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3. статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (із змінами та доповненнями), у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість) незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством. Відповідно до пункту 9.3. статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», особи, які підпадають під визначення пункту 2.3 статті 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платник податку у податковому органі за їх місцезнаходженням (місцем проживання). Форма заяви про реєстрацію визначається у порядку, визначеному центральним податковим органом. Дані з реєстру платників податку підлягають оприлюдненню в порядку, визначеному центральним податковим органом. Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо особа, на яку не поширюється дія пункту 2.3статті 2 цього Закону, як платник податку, вважає за доцільне добровільно зареєструватися платником податку і відповідає вимогам підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така реєстрація провадиться за її заявою; якщо обсяг оподатковуваних операцій особи протягом звітного податкового періоду перевищує суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не більше ніж у два рази, така особа зобов'язана надіслати податковому органу заяву про реєстрацію протягом двадцяти календарних днів, наступних за таким звітним податковим періодом. Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування. Відповідно до пункту 9.5. ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» заява про реєстрацію направляється на адресу податкового органу з повідомленням про вручення або вручається особисто представником такої особи службовій особі податкового органу. Податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом десяти днів від дня отримання реєстраційної заяви. Відповідно до пункту 9.6. ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» з урахуванням положень пункту 9.5 цієї статті заява про реєстрацію має бути подана (надіслана) податковому органу: а) особами, що підлягають реєстрації згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не пізніше двадцятого календарного дня з моменту досягнення суми оподатковуваних операцій, визначеної зазначеним пунктом; б) особами, які підлягають податковій реєстрації у зв'язку із здійсненням ними операцій, визначених у підпунктах 2.3.2 - 2.3.4 пункту 2.3 та пункті 2.4 статті 2 цього Закону, не пізніше ніж за двадцять календарних днів до початку здійснення таких операцій. Враховуючи те, що судом встановлено перевищення позивачем у 2008 році граничної виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), тому положення п.9.5 ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість» позивачем не дотримано. З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому постанову суду першої інстанції слід в частині скасувати.

Результат розгляду: partial