Рішення адміністративного суду від 2014-03-12 00:00:00+02

у поданій до суду даній позовній заяві [PERSON] просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДКРС № 17-0330/2013 року від 07.08.2013 року, винесену першим заступником начальника Держфінінспекції в Рівненській області Ковбасюк Л.І. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164-2 КпАП України та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 204 грн. 00 коп. Провадження по даній справі закрити у зв»язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є безпідставною та необґрунтованою, оскільки обов"язок ведення бухгалтерського обліку не входить в перелік його посадових обов"язків як сільського голови. Судом вирішено розглядати справу в порядку письмового провадження. Суд, дослідивши подані позивачем письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, та дійшов таких висновків. Як зазначено в оскаржуваній постанові, [PERSON], перебуваючи на посаді сільського голови, порушив встановлений порядок ведення бухгалтерського обліку. А саме, в акті ревізії окремих питань формування та виконання сільського бюджету в Олександрійській сільській раді від 22 червня 2013 року № 270-16/8 та протоколу про адміністративне правопорушення № 330 серії ДКРС № 17-0288/2013 від 02.08.2013 року на момент проведення робіт встановлено оплату виконаних ПП БФ «Підряд» будівельно-монтажних робіт по капітальному ремонту приміщення Олександрійської сільської ради за завищеною вартістю на 3 948,0 грн. та завищених ресурсних елементних нормах на 849.6 грн., внаслідок чого виявлена невідповідність між фактичними обсягами виконаних робіт, обсягами вимогам в акті робіт №26 за листопад - грудень 2011 року та нанесення матеріальних збитків сільському бюджету в розмірі 4 847,6 грн., що є порушенням п.3310.1 ДПН Д.1.1-1-2000 "Правил визначення вартості будівництва", затверджених наказом Держбуду України від 27.08.2000 року № 1-74, ч.1 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік". Згідно ч.1 ст.164-2 КпАП України адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, і за ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку. Суб"єкт даного правопорушення є спеціальним суб"єктом. Відповідно ч.7 ст.8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов"язаних з нестачею та відшкодування втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах підприємства. З посадової інструкції Олександрійського сільського голови не вбачається, що позивач є особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку. Відповідно до п.8 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Зазначене положення Закону кореспондується з вимогою п.2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, згідно якої відповідальність за своєчасне та якісне складення документів, за достовірність наведених у них даних несуть особи, що склали та підписали ці документи. До посадових обов'язків позивача не входить складання первинних облікових документів фінансового змісту. Наведені позивачем доводи відповідачем не спростовані та не надано суду жодних доказів правомірності своїх дій. Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд зазначає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19 Конституції України). Відповідно до ст.55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Указані обставини відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не враховані, не спростовані наведені позивачем доводи, та не надано суду жодних доказів правомірності своїх дій. Тому, суд вважає, що переконливих доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення не здобуто. Згідно ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв»язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Положення КАС України дають підстави стверджувати, що в адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, який зобов'язаний в порядку судової процедури, визначеної законом, довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності. Отже, адміністративне судочинство - це специфічний вид судочинства, де твердження особи про порушення прав вважаються правомірними, поки владний суб'єкт не доведе перед судом протилежне. На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні відповідачем оскаржуваної постанови про порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена. Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, суд вважає, що твердження позивача є обґрунтованим і таким, що не спростовані відповідачем, тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню. Відповідно до норм ст.162 КАС України суд приймає постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Таким чином, зважаючи на завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність відновлення порушених прав та інтересів осіб шляхом часткового задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови. Щодо закриття провадження у справі, то згідно приписів ст.17 КАС України адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст.94 КАС України у випадку задоволення позову суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. На підставі викладеного, ст.ст.19, 55, 62 Конституції,

Результат розгляду: partial