Рішення адміністративного суду від 2014-02-18 00:00:00+02

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гол-Авто» зареєстроване Виконавчим комітетом Одеської міської ради 30.03.2011 року. Відповідно до завдання на перевірку від 28.10.2013 року №003117, в період з 29.10.2013 року по 01.11.2013 року співробітники Управління Укртрансінспекції в Одеській області провели планову перевірку дотримання ТОВ «Гол-Авто» вимог законодавства про автомобільних транспорт. За результатами цієї перевірки 01.11.2013 року відповідач склав акт перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт №009705 (а.с.10-14), яким встановлені порушення позивачем: - ст.12 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст.46 Закону України «Про дорожній рух», ст.7 Закону України «Про страхування», що виразилося в не наданні страхових документів, які підтверджують особисте страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті; - ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», Закону України «Про дорожній рух», що виразилися в не наданні документів про проходження періодичного навчання методам надання першої медичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; - вимоги «Порядку обліку дорожньо-транспортних пригод», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.2005 року № 538; - ст.18 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виразилося у відсутності актів звірки з територіальним відділенням ДАІ про порушення правил дорожнього руху водіями підприємства; - ст.23 Закону України «Про автомобільний транспорт», вимоги «Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками», затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 05.08.2008 року №974, що виразилося у відсутності журналу реєстрації операцій перевірки технічного стану колісних транспортних засобів контрольно-пропускним пунктом, відсутності журналу перевірки укомплектованості і контролю за самовільним унесенням змін у конструкцію і комплектність колісних транспортних засобів, відсутності графіку перевірки технічного стану колісних транспортних засобів; - п.3.5, п.3.13 Порядку проведення інструктажів та стажування водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 05.08.2008 року №975, ст.18 та ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виразилося в не наданні листів стажування водіїв; - вимог Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що виразилося в ненаданні страхових полісів на транспортні засоби; - вимог Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.01.2013 року№65/80, що виразилося в не наданні медичних довідок на водіїв щодо придатності до керування транспортним засобом; - п.28 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, що виразилося в не наданні документів про сплату фінансових санкцій; - абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виразилося у відсутності індивідуальних контрольних листків режимів праці та відпочинку водіїв [PERSON] з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року і [PERSON] з 01.06.2013 року по 31.10.2013 року. На підставі акту перевірки відповідач прийняв постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001 по №044267, якими позивачеві, за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», накладено штраф у загальному розмірі 104040,00 грн. (а.с.16-55). Позивач оскаржив вищезазначені постанови до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті. Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті листом від 06.12.2013 року №6768/8/15-13 надала відповідь на скаргу позивача. В вищезазначеному листі Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті зазначила, що строк подання скарги пропущено без поважних причин, а, отже, постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001 по №044267 залишаються без змін (а.с.15). Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Перевіривши законність рішення відповідача суд прийшов висновку, що спірні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001 по №044267, якими позивачеві, за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», накладено штраф у загальному розмірі 104040,00 грн., прийняті відповідачем обґрунтовано, на підставі Конституції та законів України, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги про скасування цих постанов не підлягають задоволенню. Так, пункт 1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників. Так, як вже було встановлено вище, в ході перевірки позивача відповідач встановив порушення абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виразилося у відсутності індивідуальних контрольних листків режимів праці та відпочинку водіїв. В судовому засіданні суд встановив, що перевірка була плановою. Відповідно до п.8 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті під час проведення комплексної планової перевірки суб'єкта господарювання перевіряється виключно, крім іншого, наявність тахографів - контрольних пристроїв для показу чи реєстрації в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух транспортних засобів та періоди роботи водіїв, ведення щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення. Відповідно до п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів. Крім того, суд зазначає, що вищезазначена інструкція поширюється на суб'єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами. А тому не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідальність за відсутність індивідуальних контрольних листків режимів праці та відпочинку водіїв (тахокарт) лежить безпосередньо на водіях, а не на суб'єкті господарювання. Згідно з п.27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів. Так, відповідно до абз.8 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також, згідно з ч.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» при вчиненні однією особою двох або більше правопорушень адміністративно-господарський штраф накладається за кожне правопорушення окремо. Підсумовуючи вищезазначене суд робить висновок, що постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 13.11.2013 року з №031962 по №032000, з №044001 по №044267, якими позивачеві, за порушення абз.8 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», накладено штраф у загальному розмірі 104040,00 грн., прийняті відповідачем правомірно, на підставі Конституції та законів України, у зв'язку з чим заявлені позивачем вимоги про скасування цих постанов не належать до задоволення. Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже відповідно до ч.1 ст.71 КАС України: «Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення». У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. На підставі викладеного,

Результат розгляду: denied