Рішення адміністративного суду від 2014-04-01 00:00:00+03

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася з позовом [PERSON] (далі-позивач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Черкаського міського центру зайнятості (далі - відповідач) № 162 від 19.02.2014р. і зобов'язати відповідача виплатити допомогу по безробіттю до 03.03.2014р. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В обґрунтування зазначив, що наказом від 19.02.2014р. № 162 Черкаський міський центр зайнятості зобов'язав позивача повернути кошти, виплачені як допомога по безробіттю. Даний наказ виданий на підставі акту перевірки, яким встановлено обставини про приховування приватного підприємництва. Зазначаючи при цьому, що в 2002 році була подана заява до виконкому Придніпровської райради м. Черкаси щодо реєстрації її як суб'єкта підприємницької діяльності, проте в тому ж 2002р. була подана заява також і про припинення реєстрації у зв'язку з нездійсненням підприємницької діяльності. Факт відсутності підприємницької діяльності на думку позивача, підтверджується довідками податкової служби № 5225/23-00-18-0220 від 06.03.2014р. та Пенсійого фонду № 1966/04-01 від 04.03.2014р. Отже, позивач вважає, що наказ відповідача № 162 є незаконним, оскільки підприємницька діяльність позивачем не здійснювалась а доходи від такої діяльності не отримувались. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали та дослідивши докази, суд дійшов наступного. 10.10.2013р. гр. [PERSON] звернулася до Черкаського міського центру зайнятості в пошуках роботи. На підставі поданої заяви про надання статусу безробітного, в якій [PERSON] вказала, що не забезпечує себе роботою самостійно з 16.10.2013р. їй надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. В подальшому, Черкаський міський центр зайнятості звернувся до управління з питань державної реєстрації суб'єктів господарювання з запитом від 04.02.2014р. № 03-2/757, для вирішення питання законності отримання виплат допомоги по безробіттю гр. [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]). Згідно наданої відповіді від 14.02.2014р. за № 181/07-06-15, [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Соснівської районної ради у м. Черкасах 21.05.2002р. за № 568/15, та зазначено, що державна реєстрація - не скасована. Після чого був складений акт № 11 від 19.02.2014р. перевірки достовірності даних безробітніх з якого вбачається, що Черкаським міським центром зайнятості встановлено факт приховування приватного підприємництва та зроблено висновок, що кошти нараховані з 19.10.2013р. по 29.01.2014р. отримані незаконно та підлягають поверненню в сумі 10 тис. 990 грн. 38 коп. (а.с.10-11). На підставі даного акта перевірки відповідачем винесено наказ від 19.02.2014р. № 162 про повернення коштів, нарахованих як допомога по безробіттю в сумі 10 тис. 990 грн. 38 коп. Законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців є Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон №755). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 755 в Законі терміни вживаються в такому значенні: - виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - документ, що містить відомості про юридичну особу або її відокремлені підрозділи, або фізичну особу - підприємця, визначені цим Законом, і використовується для їх ідентифікації під час провадження господарської діяльності та відкриття рахунку в банку; - Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр) - автоматизована система збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; - реєстраційна картка - документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру; - принцип мовчазної згоди у сфері державної реєстрації - принцип, згідно з яким державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення або про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 755 дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, а також фізичних осіб - підприємців. Частиною 1 ст. 16 Закону № 755 передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Судом встановлено, що на запит Черкаського міського центру зайнятості відносно державної реєстрації [PERSON] державним реєстратором надано довідку станом на 14.02.2014 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців, відповідно до якої в Єдиному державному реєстрі записів про проведення реєстраційних дій не знайдено. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону № 755 Єдиний державний реєстр ведеться на електронних носіях відповідно до державних стандартів, що забезпечують його сумісність і взаємодію з іншими інформаційними системами та мережами, що складають інформаційний ресурс держави. Суд звертає увагу, що довідка з ЄДР містить повідомлення про знаходження Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців в стані формування. У зв'язку з чим відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є неповними. Інформація про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01.07.2004 року та не включених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців, отримується в органі виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація. До довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних - осіб підприємців державним реєстратором 14.02.2012 року надано дані, що [PERSON] зареєстрована 21.05.2002 року, при цьому одночасно повідомлено, що вказаний суб'єкт господарської діяльності по питанню включення його даних до Єдиного держаного реєстру до органу реєстрації не звертався, що узгоджується з принципом мовчазної згоди у сфері державної реєстрації визначеної ч. 1 ст. 1 Закону № 755. Враховуючи викладене, суд зазначає, що станом на 21.05.2002 року порядок державної реєстрації та перереєстрації суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності було врегульовано Положенням про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року № 740 (далі - Порядок). Відповідно до п. 33 Порядку встановлено, що скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється органом державної реєстрації за заявою підприємця-громадянина. Пунктом 37 Положення встановлено, що скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством; довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію. Відповідно до п. 38 Положення орган державної реєстрації у 10-денний термін повідомляє відповідні органи державної податкової служби та державної статистики про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (додаток 9 чи додаток 10 до цього Положення). В свою чергу позивач стверджує, що ним ще 02.12.2002 році була подана заява про скасування підприємницької діяльності, оскільки остання не здійснювалась та надає довідки з пенсійного та податкового органу про відсутність її реєстрації в останніх. (а.с.12-14). Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що у відповідності до п. 37 Положення (що діяло в 2002 році) крім заяви про припинення підприємницької діяльності особі необхідно було подати також і довідки органу державної податкової служби, довідки установ банків про закриття рахунків, довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів, оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію. Проте як вбачається з позовної заяви та метеріалів справи, позивачем до державного реєстратора надіслана лише заява, а надані довідки отримані тільки в 2014 році. Тобто, на момент подачі заяви про припинення підприємницької діяльності, держаний реєстратор не міг припинити останню, а тому, так як і вбачається з довідки реєстраційної служби, реєстрація підприємницької діяльності [PERSON] не скасована. Відповідно до ст. 4 п.1 ЗУ «Про зайнятість населення» (в редакції 2012 року, на момент вчинення правовідносин) встановлено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно ч. 3 ст. 46 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. (ч. 2, 3 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Відповідно до п. 5.5 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року N 307 передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно п. 2. ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд в силу ч. 1 ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтується його вимога. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявленої позивачем вимоги, яка є необґрунтованою і не підтвердженою належними доказами, а відтак є такою, що не підлягає до задоволення.

Результат розгляду: denied