Рішення адміністративного суду від 2014-03-06 00:00:00+02

Добропільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Донецькій області звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності. Доводи позовної заяви обгрунтовує тим, що фізична особа-підприємць [PERSON] не надає до податкового органу документи податкової звітності з 2011 року, тобто, більше одного року. Враховуючи наведене, податкова інспекція просить припинити підприємницьку діяльность ФОП [PERSON] на підставі ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Ухвалою від 19.02.2014 року відкрите провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України. 20.02.2014 року відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття скороченого провадження у справі. Згідно відомостей реєстру поштових відправлень від 03.03.2014 року ухвала від 19.02.2014 року вручена особисто ФОП [PERSON] 22.02.2014 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про відкриття скороченого провадження. Заперечень проти позову у строки, встановлені ч. 3 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач суду не надав. Згідно ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню. Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши мате?ріали справи, оцінивши повідо?млені позивачем обставини, суд встановив. Фізична особа - підприємць [PERSON], зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності, присвоєний ідентифікаційний код суб'єкта підприємницької діяльності в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обовязкових платежів [NUMBER], місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки від 07.02.2014 року № 1405351400009 про взяття на облік платника податків ФОП [PERSON]А перебуває на обліку у Добропільської ОДПІ з 28.08.2006 року за № 224100000000 (а.с. 4). Як вбачається з акту перевірки Добропільської ОДПІ про ненадання звітності від 03.02.2014 року № 25/17, ФОП [PERSON] податкові декларації, документи бухгалтерської звітності не надає з 2011 року (а.с. 6). Станом на 03.02.2014 року ФОП [PERSON] заборгованості перед бюджетом не має, про що свідчить довідка розрахунків з бюджетом Добропільської ОДПІ (а.с. 5). Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві податковий орган просить припинити юридичну особу на підставі ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав,свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 41.2 Податкового кодексу України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Відповідно до ст. 41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. Права податкового органу визначені статтею 20 Податкового кодексу України, відповідно до п. п. 20.1.37 п. 20.1 ст. 20 якого контролюючим органам надане право звертатися до суду щодо припинення юридичної особи та припинення фізичною особою - підприємцем підприємницької діяльності та/або про визнання недійсними установчих (засновницьких) документів суб'єктів господарювання. Згідно п. 67.2 ст. 67 Податкового кодексу України контролюючі органи в установленому законом порядку мають право звертатися до суду з позовними заявами про припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. Таким чином, позивач у справі - орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції у сфері оподаткування відносно платників податків та якому чинним законодавством надане право звертатись у встановлених законом випадках до суду з позовними заявами, які містять вимоги про припинення підприємницької діяльності. Підставою для припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у спорі, що розглядається, контролюючий орган визначає неподання відповідачем протягом року податкових декларацій та документів фінансової звітності. Відповідно до ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами. Як зазначалось раніше, відповідач зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності та перебуває на обліку платників податків у позивача. Статтею 16 Податкового кодексу України на платників податків покладені певні обов'язки, зокрема, платники податків зобов'язані вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів та подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем, він не надає більше одного року до органу податкової служби документи податкової звітності. Відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців регулює Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців». Частиною 2 статті 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачені підстави для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом; провадження нею діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом; невідповідність мінімального розміру статутного капіталу юридичної особи вимогам закону; неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням. Тобто однією з умов прийняття судового рішення про припинення юридичної особи є неподання податкових декларацій, документів фінансової звітності більше одного року. Оскільки відповідач не надає до контролюючого органу податкову звітність більше одного року, органам державної податкової служби надане право у встановлених законом випадках звертатись до суду з позовними заявами, які містять вимоги про припинення підприємницької діяльності, суд вважає, що позивач в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, звернувся до суду з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності такого суб'єкта господарювання, тому така позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» суд, який постановив рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи, у день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного Реєстру запису про судове рішення. Дата надходження відповідного судового рішення вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Результат розгляду: granted